Справа № 344/5377/23
Провадження № 1-кс/344/2225/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України, в рамках кримінального провадження, внесеного 01 грудня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000605,-

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_7 за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до суду з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що слідчим управління ГУНП в Івано-Франківській області проводиться розслідування кримінального провадження №0000605, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 грудня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч.1 ст. 129, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст.201-2 Кримінального кодексу України.

Встановлено, що в 2022 році ОСОБА_5 , діючи умисно, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, усупереч передбаченому законом порядку, придбав вогнепальну зброю.

28 червня 2022 року о 08.00 год. під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 , було виявлено та вилучено предмет, схожий на пістолет з написом «RETAYG19C-URGZD-170200553», який він незаконно зберігав в сумці чорного кольору в коридорі вказаного вище будинку.

Згідно висновку експерта, наданий на дослідження предмет, зовні схожий на пістолет з написом «RETAYG19C-URGZD-170200553», є 9-мм гладкоствольним самозарядним пістолетом, виготовленим шляхом переробки саморобним способом стартово-сигнального пістолету «Retay» моделі «G19C-U» № НОМЕР_1 , промислового виробництва («Retayarms» (Туреччина)), калібру 9 mm P.A.K, що призначений виключно для подачі звукових сигналів шумовими (холостими) патронами, в конструкцію якого внесені конструктивні зміни в конструкцію ствола металева заглушка видалена, та який придатний для стрільби способом роздільного спорядження з використанням шумових патронів калібру 9 mm P.A. Knall та 7 мм круглої металевої кулі, а також патронами ударно-травматичної дії калібру 9 mm P.A., який ОСОБА_5 незаконно зберігав та придбав без передбаченого законом дозволу.

Крім того, ОСОБА_5 спільно з невстановленою в ході досудового розслідування особою, знаючи, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, у лютому 2023 року, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив на особисте збагачення, з метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, вирішили вчинити таємне викрадення чужого майна з будівлі швейної майстерні, що за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_9 .

З метою реалізації спільного злочинного умислу ОСОБА_5 та невстановлена в ході досудового розслідування особа, будучи об`єднаними єдиним корисливим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в приміщення, заздалегідь заготовили необхідний одяг, взяття та засоби зламу замків, здійснили інші необхідні дії для готування вчинення злочину.

Після цього в період часу з 13 серпня 2022 року по 07:00 год. 15 серпня 2022 року ОСОБА_5 та невстановлена в ході досудового розслідування особа, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливим мотивом та метою вчинення крадіжки чужого майна прибули за адресою: АДРЕСА_2 , де, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, в умовах воєнного стану, проникли на територію володіння ОСОБА_9 , де з метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, переконавшись у відсутності власників, та, знаючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом зламу вхідних дверей майстерні, проникли до приміщення швейної майстерні.

Перебуваючи у середині швейної майстерні, ОСОБА_5 та невстановлена в ході досудового розслідування особа, діючи спільно, в умовах воєнного стану з метою незаконного збагачення, таємно викрали майно ОСОБА_9 , а саме: 5 рулонів тканини (піксельна) артикул 2701, ширина 150, сорт 1 малюнок 9665, колір 147, довжина тканини у рулоні становить 50 м, вартість 8 000 грн; 4 рулони темно-синьої тканини, довжина тканини у рулоні становить 70 м, вартість 12 600 грн; відеореєстратор марки «Hikvision» моделі «DS-7108NI-Q1» 8-ми канальний із пам`яттю на 2 ТБ вартістю 3200 грн.

Заволодівши вказаними речами, ОСОБА_5 та невстановлена в ході досудового розслідування особа з місця скоєння злочину втекли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

У результаті злочинних дій ОСОБА_5 та невстановленої в ході досудового розслідування особи, потерпілому ОСОБА_9 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 23 800 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, у вересні 2022 року ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив на особисте збагачення, вступив в злочинну змову з невстановленою в ході досудового розслідування особою з метою незаконного заволодіння транспортним засобом: самозбірним квадроциклом MGM 650, який належить ОСОБА_10 та зберігався в гаражному приміщенні, що по АДРЕСА_3 .

21 вересня 2022 року ОСОБА_5 , діючи спільно з невстановленою в ході досудового розслідування особою, прибув до гаражного приміщення, що по АДРЕСА_3 .

Приблизно о 03 год. 10 хв. 21 вересня 2022 року ОСОБА_5 та невстановлена в ході досудового розслідування особа, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, в темну пору доби, таємно, через вікно проникли в середину вказаного гаражного приміщення, де реалізуючи спільний злочинний умисел незаконно заволоділи транспортним засобом: самозбірним квадроциклом MGM 650, який належить ОСОБА_10 , який удвох вивезли із гаражу.

У результаті протиправних дій ОСОБА_5 та невстановленої в ході досудового розслідування особи, які виразились у незаконному заволодінні самозбірним квадроциклом MGM 650, потерпілому ОСОБА_10 спричинено майнову шкоду на загальну суму 112 448 грн.

Крім того, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_11 , знаючи, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, у лютому 2023 року, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив на особисте збагачення, вчинили таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення, з будівлі швейної майстерні, що за адресою АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_9 .

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , будучи об`єднаними єдиним корисливим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, заздалегідь заготовили необхідний одяг, взяття та засоби зламу замків, здійснили інші необхідні дії для скоєння злочину.

Після цього в період часу з 23:00 год. 10 лютого 2023 року по 01:30 год. 11 лютого 2023 року ОСОБА_5 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 , з корисливим мотивом та метою вчинення крадіжки чужого майна прибули за адресою АДРЕСА_2 , де, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій в умовах воєнного стану, удвох проникли на територію володіння ОСОБА_9 та з метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, переконавшись у відсутності власників, та, знаючи, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, шляхом зламу дверей котельні та вхідних дверей майстерні проникли до приміщення швейної майстерні.

Перебуваючи в середині швейної майстерні, ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , діючи спільно, в умовах воєнного стану, з метою незаконного збагачення таємно викрали майно ОСОБА_9 , а саме: генератор потужністю 5 кВ вартістю 50 000 грн; бензопилу виробництва КНР вартістю 2500 грн; сокиру виробництва КНР з пластиковою ручкою вартістю 350 грн; сокиру-колун виробництва КНР з пластиковою ручкою вартістю 600 грн; два автомобільні зимові колеса «Преміорі r-17 255/65» вартістю 2500 грн кожне, всього на суму 5 000 грн; два гелеві акумулятора ємністю 65А кожен вартістю 12 000 грн кожен, всього на суму 24 000 грн; реєстратор вартістю 2500 грн; камери спостереження вартістю 2000 грн кожна, всього на суму 8 000 грн; чотири пари берців «Бастіон» в паперових фірмових коробках чорного кольору, вартість однієї пари 2200 грн, всього на суму 8800 грн; розкрійний ніж «Мінерва» вартістю 7000 грн; водяний насос виробництва Польщі, нікельований, вартістю 6000 грн; автомобільний акумулятор марки «VARTA» ємністю 74 Ah вартістю 3800 грн; ручні ножиці для кроїння тканини марки «Wayken» моделі TC-W300 вартістю 1800 грн; плоскогубці комбіновані Profi 200 мм INGCO INDUSTRIAL вартістю 380 грн; викрутку двосторонню марки «INGCO» вартістю 85 грн.

Заволодівши вказаними речами, ОСОБА_5 та ОСОБА_11 з місця скоєння злочину втекли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

У результаті злочинних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_9 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 113 415 грн.

28 березня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами а саме: протоколами огляду місця події, протоколом обшуку, показаннями потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , показаннями свідків, протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, висновками молекулярно-генетичних, судово-трасологічних, судово-хімічних, пожежнотехнічних експертиз,а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Городенка, зареєстрований в АДРЕСА_4 , фактично проживає АДРЕСА_1 , громадянин України.

У відповідності до ст. 12 Кримінального кодексу України злочини, у скоєнні яких підозрюється ОСОБА_5 , відносяться до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.

Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у пунктах 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

За таких обставин слідчий за погодженням з прокурором просить до підозрюваного ОСОБА_5 застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 500 прожиткових мінімумів, що становить 1 324 000 грн, та покладенням обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги клопотання, пояснив, що під час досудового розслідування отримано докази того, що підозрюваний може вчинити дії, які містять ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, просив клопотання задовольнити у повному обсязі.

Слідчий у судовому засіданні вимоги клопотання підтримав на підставах, викладених у клопотанні, просив клопотання задовольнити.

У судовому засіданні підозрюваний заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання або та застосувати м`якіший запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, оскільки стороною обвинувачення не надано суду належних доказів. які би підтверджували ризики, зазначені слідчим у клопотанні, ризики непідтверджені, є абстрактними, протягом тривалого часу, враховуючи те, що злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , на думку сторони обвинувачення, були вчинені ще у червні 2022 року, не була пред`явлена підозра, відсутня жодна конкретика у пред`явленій підозрі.

Вислухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до статті 29 Конституції України, статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 pоку, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та відповідних положень низки інших міжнародно-правових актів з прав людини і судочинства, кожна людина має право на свободу і особисту недоторканність. Застосування до неї як до підозрюваного чи обвинуваченого запобіжних заходів є істотним обмеженням цього права, а тому можливе лише у виняткових випадках, за наявності передбачених законом підстав і в передбаченому законом порядку.

За змістом статей 131-132 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно частини першої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Частиною першою статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини другої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно частини першої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вбачається, що застосування запобіжних заходів вже можливо за наявності ризиків. Ризик - це не визначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність встановлених на досудовому розслідуванні ризиків, передбачених у пунктах 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, дані ризики наявні, не зменшилися і не зникли.

Так, про існування вказаних ризиків свідчать наступні обставини:

- пункт перший - переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 усвідомлює неминучість покарання та те, що санкція ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі;

- пункт третій - незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, оскільки ОСОБА_5 знає їх анкетні відомості та адреси проживання, які відомі підозрюваному з матеріалів клопотання про застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- пункт четвертий - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 може не прибувати на виклики, тим самим затягувати хід досудового розслідування, окрім того, останній є колишнім працівником міліції, має велике коло спілкування з працівниками та службовцями органів державної влади та місцевого самоврядування, обізнаний із формами та методами діяльності в правоохоронних органах та судових органах і може чинити різного роду тиск на прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні;

- пункт п`ятий - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 , відносно якого було обрано запобіжний захід та проводиться судове слухання про обвинувачення у корупційному злочині, продовжує займатись злочинною діяльності та вчинив нові умисні кримінальні правопорушення.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 підтверджується наступними доказами а саме: протоколами огляду місця події, протоколом обшуку, показаннями потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , показаннями свідків, протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, висновками молекулярно-генетичних, судово-трасологічних, судово-хімічних, пожежнотехнічних експертиз,а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Наявні у матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності дають підстави слідчому судді прийти до висновку, що органами досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа можливо вчинила злочин».

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується і з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та інші), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Отже, на стадії розслідування, оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , у відповідності до статті 12 Кримінального кодексу України, є тяжкими, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування, прокурором, доведено наявність ризиків, які існують та дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, тому слідчий суддя доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід не виправдовує себе та не зможе забезпечити цілей кримінального провадження і не зможе запобігти встановленим судом ризикам.

При цьому застосування інших запобіжних заходів також є неможливим в силу наступних обставин.

Обрання запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, на думку слідчого судді, в даному випадку є неможливим, оскільки до органу досудового розслідування та до суду не надходило письмових зобов`язань про взяття підозрюваного на поруки, а також буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваного, ніж інші запобіжні заходи, зокрема, особисте зобов`язання, яке також у даному конкретному випадку не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.

Обрання запобіжного заходу суто у вигляді застави, а не як альтернативного запобіжного заходу, є неможливим з огляду на те, що слідчому судді не представлено відомостей щодо наявності у підозрюваного постійного місця роботи або джерел його доходів.

Застосування ж запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також не гарантуватиме виконання покладених на підозрюваного обов`язків, оскільки підозрюваний, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У той же час обставини, що зазначені захисником підозрюваного, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, оскільки дані обставини є такими, які характеризують підозрюваного, а також пом`якшують покарання, проте не виключають наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, і самі по собі є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного, виходячи з конкретних обставин справи.

Також слідчий суддя зазначає, що стороною захисту не доведено у судовому засіданні, що ризики, на які посилається прокурор, відсутні або зменшились та/або наявність інших підстав для відмови у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отож доводи захисту в сукупності з іншими вищевказаними обставинами не дають достатніх підстав слідчому судді для застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою і є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує і превентивний характер такого запобіжного заходу, тяжкість злочину, міцність соціальних зв`язків підозрюваного та характеризуючі його особу дані, стан здоров`я, те що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, зважає на те, що під час досудового слідства встановлено, а в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, та відтак приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та встановлені у судовому засіданні, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків і є співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Разом із тим при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом (частина третя статті 183 Кримінального процесуального кодексу України).

Як передбачено у частині четвертій статті 182 Кримінального процесуального кодексу України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави, у відповідності до пункту 2 частини п`ятої статті 182 Кримінального процесуального кодексу України, визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Абзацом 2 частини п`ятої статті 182 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, заявник стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Слідчий суддя враховує, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, що розмір застави повинен бути помірним для підозрюваного, але, поряд з цим, повинен визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої її застосовано, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на це, з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, які інкримінуються підозрюваному, обсягу доказової бази, який вже зафіксований у матеріалах кримінального провадження, розміру завданих збитків, майнового та сімейного стану підозрюваного, даних про особу та ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу відповідно до абзацу 2 частини п`ятої статті 182 Кримінального процесуального кодексу України в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що станом на момент розгляду клопотання становить 805 200 грн.

Окрім цього, слідчий суддя відповідно до частини третьої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України вважає за необхідне, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до частини четвертої статті 202 Кримінального процесуального кодексу України, підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Підсумовуючи все вищенаведене, слідчий суддя вважає, що поза розумним сумнівом більш м`які запобіжні заходи не зможуть у повній мірі запобігти наведеним ризикам, що не зменшилися, а відтак не будуть здатними і забезпечити дієвість даного кримінального провадження, тому клопотання підлягає до задоволення і слід застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 26 травня 2023 року включно, але виключно в межах строку досудового розслідування, та визначити розмір застави у межах 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом частини другої статті 197 Кримінального процесуального кодексу України, строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Таким чином, строк тримання під вартою підлягає обчисленню з моменту взяття під варту в залі суду, а саме з 28 березня 2023 року.

Виходячи з вищевикладеного, на підставі статей 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись статтями 131, 132, 176-178, 182-184, 193, 194,197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 26 травня 2023 року включно.

Підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти під варту в залі суду.

Тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювати у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Розмір застави визначити у межах 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805 200 (вісімсот п`ять тисяч двісті) гривень нуль копійок у національній грошовій одиниці, яку необхідно внести на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в національній грошовій одиниці (одержувач: ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код: 26289647, банк: ДКСУ України, м. Київ, МФО: 820172, р/р: UA158 201 720 355 259 002 000 002 265).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

4) утриматися від спілкування зі свідками, потерпілими, іншими підозрюваними у кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, що підтверджує внесення на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Про прийняте рішення повідомити зацікавлених осіб.

Строк дії ухвали до 26 травня 2023 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 31 березня 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1