КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №642/2356/20
Провадження № 1-кп/552/180/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.01.2023 року Київський районний суд м. Полтави в складі колегії:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

секретаря - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000657 від 18.03.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів -

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Київського районного суду м. Полтави знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою на шістдесят діб. Клопотання обґрунтовано тим, що 20.03.2020 року відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, при цьому він, перебуваючи на волі, переховувався від органу досудового розслідування, чим перешкоджав встановленню істини по кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України:

- враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, не працює, не зареєстрований та не має постійного місця мешкання, переховувався від органу досудового розслідування, тобто не має міцних соціальних зв`язків на території України, є ґрунтовні підстави вважати, що він, перебуваючи на волі, враховуючи тяжкість вчиненого ним злочину, без застосування запобіжного заходу до нього, може покинути територію України, з метою переховування від органів досудового розслідування та суду, таким чином намагаючись уникнути кримінальної відповідальності, тобто існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду; - враховуючи, що основою доказової бази по даному виду злочинів, є саме речові докази, які можуть бути вилученими лише при проведенні неочікуваних слідчих дій, враховуючи тяжкість вчиненого ним злочину, та з метою спотворення події кримінального правопорушення-злочину, зважаючи на фактичні дані, що ОСОБА_6 залишив місце вчинення злочину, підозрюваний може вчинити дії, направлені на знищення речей, документів, що знаходяться у його безпосередньому володінні, та які могли зберегти на собі сліди вчиненого злочину, тобто існує ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме спроба знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; - обвинувачений може вчинити дії, спрямовані на здійснення незаконного психологічного та навіть фізичного впливу на свідків (зважаючи на те, що він обґрунтовано підозрюється в умисному вбивстві), які викривають його у вчиненні злочину, тобто незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також без обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інші кримінальні правопорушення, зважаючи на те, що він підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, будучи раніше неодноразово судимим, останній раз - 30.05.2018 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі, таким чином після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив,тобто існують ризики, передбачені п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення інших кримінальних правопорушень.

За наведених обставин, у разі перебування підозрюваного ОСОБА_6 на волі, він може переховуватися від суду, негативно впливати на встановлення всіх обставин злочину шляхом тиску на свідків, спробувати знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою..

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечували та прохали змінити міру запобіжного заходу для обвинуваченого на особисте зобов`язання.

Колегія суддів, заслухавши прокурора, обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

В ст.. 331 КПК України вказано, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Дійсно, згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст.178КПК України,при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу враховується втому числі: тяжкість покарання,що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців, постійного місця роботи, навчання; репутацію, його майновий стан; наявність судимостей; повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України.

Тобто, оскільки, обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовженні строку його дії, а також прокурор у своєму клопотанні, не змінилися, суд вважає, що інший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, , 5 ст. 177 КПК України, так як він, хоча раніше не судимий, розлучений та неповнолітню дитину, не був працевлаштований, має постійне місце проживання, але обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який може бути призначено покарання від 10 до 15 років позбавлення волі, або довічним позбавленням волі, не працює, тому може переховуватися від суду, впливати на свідків, які можуть підлягати допиту в судовому засіданні, новим складом суду, чим може перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

При розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_8 , та встановлена наявність ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зменшення ризиків або про те, що вони зникли, що раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовження строку його дії, стороною захисту не наведено.

Крім цього, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, тривалий період перебування під вартою, само по собі не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, а тому, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 , слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 331, 372, 376 ч. 2, 615 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 03.03.2023 року включно.

Копію ухвали направити для виконання в Державну установу «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з моменту проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3