У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю адвоката - ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0002516,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою на повідомлення про підозру від 27.05.2019 у кримінальному провадженні № 0002516 від 03.03.2016.

Скарга обґрунтована тим, що під час надання правової допомоги стало відомо, що 27 травня 2019 року в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0002516 складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у нібито вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.398 КК України.

Досудове розслідування в даному кримінальному провадженні здійснюється слідчими слідчого відділу Солом`янського УП ГУНП у м. Києві, а процесуальне керівництво здійснюється прокурорами Солом`янської окружної прокуратури м. Києва.

Об`єктивно вважає, що ОСОБА_5 не набула статусу підозрюваної у кримінальному провадженні, а складене повідомлення про підозру у нібито вчиненому кримінальному правопорушенні повинно бути скасоване з огляду на наступне.

Порушений порядок повідомлення про підозру, а саме недотримана процедура вручення/повідомлення про підозру.

За змістом гл. 22 КПК України, складання письмового повідомлення про підозру та його вручення підозрюваній особі є складовими частинами повідомлення про підозру як єдиної стадії кримінального процесу. Жодних винятків щодо цього не встановлюють ні гл.37 КПК України, ні інші норми цього Кодексу.

Не підтверджений факт вручення підозри ОСОБА_5 .

Процес повідомлення передбачає, що інформація, яку повідомляють у той чи інший спосіб, має дійти до адресата за місцем проживання особи. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених КПК, у порядку, передбаченому главою 11 КПК України.

Зазначені факти також підтверджують ту обставину, що органом досудового розслідування не було вжито достатніх заходів для дійсного повідомлення про підозру ОСОБА_5 - повідомлення про підозру не було надіслано/вручено органом досудового розслідування у кримінальному провадженні у належний спосіб, що не має відношення до місця проживання/перебування ОСОБА_5 , будучи зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , там фактично не проживала та не була обізнана про повідомлення їй про підозру, в матеріалах провадження відсутні будь які інші альтернативні методи виклику клієнта для вручення письмового повідомлення про підозру, такі як наприклад відправлення поштовим зв`язком, відомості про відсутність клієнта за місцем реєстрації ніяк не оформлено, так само не обгрунтована причина не вручення процесуального документу клієнту особисто. Відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що повідомлення про підозру складено 27 травня 2019 року та повинно було бути вручено того ж дня, однак слідчий не вживаючи будь яких заходів направлених на виклик мого клієнта одразу звернувся до ЖЕД 105 Голосіївського району та вже о 10 год. 15 хв. (ранку) 27.05.2019 року отримав відмітку.

Отже, якщо у встановлений ч.1 ст.278 КПК України строк повідомлення про підозру не вручене або не відправлене для вручення, повідомлення про підозру втрачає чинність і прокурор втрачає право на його вручення. Законом визначений конкретний строк для чинності повноважень на вчинення процесуальної дії. Отже, сплив такого строку припиняє відповідні повноваження, а тому втрачає чинність процесуальне рішення у вигляді письмового повідомлення про підозру.

Так, законодавством передбачена можливість та порядок виклику слідчим, прокурором особи для участі в процесуальній дії, якщо дана участь є обов`язковою (ч.1 ст. 133 КПК).

Відтак, після належного повідомлення особи про виклик на слідчу дію, згідно ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається слідчим або прокурором в день його складення.

Разом з тим із матеріалів кримінального провадження не вбачається, що ОСОБА_5 завчасно отримала повістку про виклик для повідомлення їй про підозру і вона в зазначений в повістці день і час не прибула до прокурора, як того вимагає КПК, більше того в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про відправлення таких повісток органом досудового розслідування.

Виходячи з наведеної позиції, не здійснення вручення особі письмового повідомлення про підозру у встановлений законом строк та спосіб нівелює процесуальне значення повідомлення про підозру як процесуального документа, оскільки такий документ вже не здатний спричинити юридичні наслідки для учасників кримінального провадження, а таке повідомлення втрачає свою силу з наступного дня.

Таким чином, повідомлення про підозру ОСОБА_5 було вручено без дотримання встановленої кримінальним процесуальним законом процедури, а тому такі дії та рішення процесуального прокурора ОСОБА_6 у кримінальному провадженні є протиправними і підлягають скасуванню.

Адвокат вважає підозру необґрунтованою виходячи з наступного.

Щодо відсутності складу будь-якого кримінального правопорушення в діяннях ОСОБА_5 .

Так, згідно змісту повідомлення про підозру ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 398 КК України - Умисне заподіяння захиснику чи представнику особи або їх близьким родичам легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з діяльністю, пов`язаною з наданням правової допомоги.

Матеріали кримінального провадження підтверджують факт відсутності як з об`єктивної так і з суб`єктивної сторони участі ОСОБА_5 щодо завдання легких тілесних ушкоджень представнику особи у зв`язку з діяльністю, пов`язаною з наданням правової допомоги.

Об`єктивну сторону кримінального правопорушення зокрема характеризують заподіяння представнику особи у зв`язку з діяльністю, пов`язаною з наданням правової допомоги легкого або середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що по суті в матеріалах кримінального провадження так і органом досудового розслідування не доведено.

Таким чином, в діяннях ОСОБА_5 відсутні ознаки, які б підпадали під ознаки складу злочину передбаченого частиною 2 статті 398 КК України.

Також, адвокат звертає увагу суду на характеризуючі дані ОСОБА_5 , яка має безліч відзнак, нагород, грамот та подяк за свою діяльність як державний та політичний діяч. Багато років ОСОБА_5 мала допуск до державної таємниці, що є підтвердженням рівня державної довіри до неї. Також, ОСОБА_5 нагороджена Орденом Святої Варвари Великомучениці, що є найвищою нагородою православної церкви. Жодних стягнень, навіть дисциплінарних, ОСОБА_5 не має. Усе життя знаходилась на державній службі, займалась науковою та викладацькою діяльністю. Була народним депутатом 5, 6 скликань, очолювала комісію Верховної Ради України з питань приватизації, має перший ранг державного службовця. Останнім місцем роботи, перед виходом на пенсію, ОСОБА_5 , була Адміністрація президента, де вона очолювала Головний контрольний департамент. На даний час ОСОБА_5 займається викладацькою та науковою діяльністю, має науковий ступінь кандидата юридичних наук та науковий ступінь доктора наук з державного управління, є Академіком Української технологічної академії, членом Президії Української Технологічної академії.

Отже, ОСОБА_5 є публічною особою, яка постійно приймає участь у круглих столах, наукових конференціях, у тому числі міжнародних, публікує наукові статті, в своїй діяльності здебільшого пов`язана з комітетами Верховної Ради України.

На думку адвоката належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували факти наведені в повідомленні про підозру, органом слідства чи прокурором у підозрі не зазначено, а значить не здобуто, а тому вказане повідомлення про підозру є необгрунтованим.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, надав матеріали кримінального провадження.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, заслухавши сторін кримінального провадження надані докази дійшов наступних висновків.

Встановлено, що Солом`янським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюються досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002516 від 03.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.398 КК України.

27.05.2019 повідомлення про підозру ОСОБА_5 за ч.2 ст.398 КК України вручено КП «Житлово-експлуатаційна дільниця-105 Голосіївського району» та надіслано поштовою кореспонденцією за адресою - АДРЕСА_1 .

Стаття 24 КПК України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, в порядку, передбаченого КПК України.

Так, згідно ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Частинами 1, 2 ст.22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Пунктом 16 ч.3 ст.42 КПК України надано право підозрюваному оскаржувати рішення, дії та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 21 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно з п.18 ч.1 ст.3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Частиною 1 статті 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч.1 ст.303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Аналіз наведених положень кримінального процесуального закону дозволяє дійти висновку, що пунктом 10 частини 1 статті 303 КПК України передбачено окремі строки для оскарження повідомлення про підозру, зокрема, - після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Оскаржуване повідомлення про підозру датоване 27.05.2019, при цьому відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 03.03.2016, тобто до введення в дію змін в КПК України, з якими стала доступною ця процедура оскарження, тобто 16.03.2018.

В контексті цього, слід звернути увагу, що «відомості про кримінальне правопорушення» та «відомості про заяву, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення» є відомостями, що вносять до ЄРДР.

В свою чергу, пункт 7 частини 5 статті 214 КПК України передбачає, що до ЄРДР вносяться відомості про обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.

Відповідно до Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудового розслідування, реєстр - створена за допомогою автоматизованої системи електронна база даних, відповідно до якої здійснюються збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 глави 2 цього розділу, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким врегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом.

Згідно з пунктом 1 параграфу 2 Положення до Реєстру вносяться відомості про: час та дату складання повідомлення про підозру, особу, стосовно якої складено повідомлення про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність у разі неможливості повідомлення такій особі про підозру з об`єктивних причин (стаття 277, частина перша статті 298-4 КПК України).

Таким чином, повідомлення про підозру є відомостями про кримінальне правопорушення внесеними в Єдиний реєстр досудових розслідувань, а тому, якщо зазначені відомості були внесені до ЄРДР після 15.03.2018, незалежно від того, чи існувало ЄРДР раніше, що відповідатиме п.4 §2 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Тобто, відомості про оголошення повідомлення про підозру ОСОБА_5 мали бути внесені до ЄРДР 27.05.2019, тобто після введення в дію вищевказаних змін, вказана скарга підлягає розгляду в порядку п.10 ч.1 ст.303 КПК України.

Така позиція узгоджується із практикою Київського апеляційного суду, зокрема, позиціями з цього питання, які висловлені в ухвалах від 24.06.2021 (справа №754/7455/21, провадження №11-сс/824/3576/2021), від 16.08.2021 (справа №754/8525/21, провадження №11-сс/824/4608/2021), від 17.09.2021 (справа №757/41757/21, провадження №11сс/824/5397/2021) та висновками Верховного Суду, які наведені в ухвалі від 12.05.2021 у справі №243/14924/19, провадження №51-2307ск21.

Крім того, слід звернути увагу на те, що правовідносини у даному випадку є триваючими, почалися внесенням відомостей до ЄРДР в формі заяви у 2016, а продовжилися внесенням в ЄРДР повідомлення про підозру ОСОБА_5 27.05.2019. Тобто вбачається неоднозначне регулювання питань виникаючих під час кримінального провадження яке перебуває на стадії досудового розслідування з 2016 року по теперішній час. З урахуванням викладеного, у даному випадку відповідно до ч.6 ст.9 КПК України було б доцільно застосовувати загальні засади кримінального провадження.

Згідно ст.110 КПК України, зазначено, що процесуальним рішенням є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, які приймаються в формі постанови з наявністю чіткого переліку вимог. Окремо також в згаданій статті зазначено, що обвинувальний акт також є процесуальним рішенням. Порівнявши ст.ст.110, 277 КПК України, які ставляться законодавцем до процесуального рішення у формі постанови та до повідомлення про підозру у зв`язку із чим повідомлення про підозру є процесуальною дією, а не процесуальним рішенням.

З наданих прокурором у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження вбачається наступне.

В період з дати реєстрації вищевказаного кримінального провадження в ЄРДР (03.03.2016) до дня виготовлення підозри (27.05.2019) ОСОБА_5 жодного разу не була допитана в якості свідка, не дивлячись на численні вказівки прокурора надані в ході досудового розслідування. Повістки про виклик на допит за цей час були вручені тільки 13.03.2018 під відеозапис, в інших випадках повістки були направлені за місцем роботи ОСОБА_5 , однак остання звільнена з займаної посади за 5 днів до надходження вказаних повісток. Крім того, встановлено матеріалами кримінального провадження та відображено в ухвалі суду про відмову у задоволені застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що згідно акту, затвердженого начальником "ЖЕД-105", в квартирі за адресою АДРЕСА_1 двері ніхто не відчиняє; рапорту оперативних співробітників, з якого вбачається, що за вищевказаною адресою виявлена відсутність ОСОБА_5 ; опитування сусідів показало, що вона там тривалий час не проживає.

Повістки направлялися за зазначеною адресою, підтвердження щодо реєстрації там ОСОБА_5 матеріали кримінального провадження не містять. При цьому, під час першого допиту який відбувся 29.03.2022, ОСОБА_5 вказує різні адреси місця реєстрації і проживання.

Слід зауважити, що відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства, держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений чи засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ст.278 КПК України).

Загальний порядок повідомлення про підозру, передбачений главою 22 КПК України, яка має назву «Повідомлення про підозру» та складається з таких стадій: «Випадки повідомлення про підозру» (стаття 276), «Зміст письмового повідомлення про підозру» (стаття 277), «Вручення письмового повідомлення про підозру» (стаття 278).

З аналізу положень статей 276-278 КПК України можна виділити три види самостійних підстав для скасування повідомлення про підозру:

- неналежний суб`єкт складення та вручення повідомлення про підозру;

- порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру;

- необґрунтованість підозри.

Застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань. Дотримання встановленої правової процедури здійснення повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону. Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед прокурором у певний момент досудового розслідування кримінального провадження.

Порядок здійснення повідомлень у кримінальному провадженні внормований Главою 11 КПК України, за змістом ст.111 КПК.

Зокрема, статтею 135 КПК України встановлено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Порядок вручення повідомлення в кримінальному провадженні у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання встановлений частиною 2 ст.135 КПК України, у відповідності до якої повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

У відповідності до ст. 136 КПК України, положення якої належить застосовувати, при здійсненні повідомлення про підозру, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

З наведених положень кримінального процесуального законодавства випливає, що здійснення повідомлення в кримінальному провадженні в один з встановлених процесуальним законом способів має увінчатися підтвердженням отримання особою вказаного повідомлення в інтересах дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Тобто, вимоги ч.1 ст.42 КПК України, чітко вказують, що з інших підстав особа не може набувати правового статусу підозрюваного та притягатися до відповідальності як підозрюваний.

Відповідно до ч.1 ст.276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Підозрюваному, обвинуваченому, згідно ч.8 ст.42 КПК України, вручається пам`ятка про його процесуальні права та обов`язки одночасно з їх повідомленням особою, яка здійснює таке повідомлення.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Слід акцентувати увагу на неможливості - «…у випадку неможливості такого вручення…».

Тобто законодавець передбачив лише (або в першу чергу) процедуру вручення письмового повідомлення про підозру і тільки у разі неможливості такого вручення - інший спосіб. Однак в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази неможливості вручення підозри в день її складання саме ОСОБА_5 , виходячи з того, що чеки про відправлення начебто повісток про виклик до слідчого не містять опису вкладення, адреси отримувача, зворотніх поштових повідомлень тощо, що не може беззаперечно свідчити про належний виклик ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.3 ст.111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Разом з тим, КПК України передбачає, регламентує процесуальний порядок та строки вручення особі слідчим чи прокурором письмового повідомлення про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Тобто, вручення повідомлення про підозру охоплює низку процесуальних дій, які мають бути виконанні слідчим або прокурором, зокрема: виклик особи відповідно до вимог ст.ст.133, 135-143 КПК України; установлення особи, якій повинно бути вручено повідомлення про підозру; усне оголошення їй повідомлення про підозру у вчиненні конкретного кримінального правопорушення, роз`яснення суті підозри, відібрання в особи розписки про виконання зазначених дій слідчим або прокурором; повідомлення особі про її процесуальні права, передбачені ст.42 КПК України, роз`яснення їх по суті, відібрання в особи відповідної розписки; фактична передача письмового повідомлення про підозру особі; відібрання в особи розписки про те, що їй вручено письмове повідомлення про підозру із зазначенням часу та дати виконання такої дії слідчим або прокурором.

Отже, письмове повідомлення про підозру слідчий або прокурор повинні вручати безпосередньо тій особі, яка зазначена в повідомленні.

Таким чином кримінальним процесуальним законодавством України, а саме ч.1 ст.42, ч.3, 111, ч.1 ст.276, ст.278 КПК України визначено, що вручення повідомлення про підозру повинно здійснюватись прокурором або слідчим безпосередньо, бо правова норма передбачає саме вручення, а не передачу, а у спосіб передбачений главою 11 КПК здійснюється не вручення повідомлення про підозру особі, якій в даний момент неможливо зробити таке вручення, а виклик до слідчого чи прокурора в порядку ч.3 ст.111 КПК України для вручення повідомлення шляхом визначеним ст.135 КПК України.

Разом з тим, відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження, у тому числі є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, та, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зокрема, «основне призначення процесуальних норм захистити обвинуваченого від будь-яких проявів зловживання владою» («Коем проти Бельгії» (22.06.2000), 102).

Відповідно до положень ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У силу положень ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Частиною 2 ст.28 КПК України, передбачений обов`язок слідчого судді стежити за дотриманням розумного строку при розгляді питань, віднесених до його компетенції.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Кримінальне провадження розпочато 03.03.2016 і на даний час не є закритим або з обвинувальним актом направленим до суду.

Щодо зазначення адвоката про необгрунтованність підозри, слід зазначити наступне.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи недоведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень п.10 ч.1 ст.303 КПК на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

Виходячи зі змісту ст.368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Однак слідчий суддя звертає увагу на наступне.

Так, адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 посилається на наступні обставини.

«Суть підозри полягає в тому, що нібито ОСОБА_5 , 10.02.2016 близько 11:00, перебуваючи у приміщенні ліфтового холу на 7 поверсі приміщення Апеляційного суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, 2-А, після судового засідання з розгляду цивільної справи з апеляційної скарги позивача ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2015 про визнання ОСОБА_8 обмежено дієздатним та незадоволеним рішенням апеляційного суду, який закрив провадження у зазначеній цивільній справі, раніше застосовуючи у бік представників (адвокатів) ОСОБА_9 та ОСОБА_10 погрози та прокляття у зв`язку з їх діяльністю з надання правової допомоги її дочці ОСОБА_8 , тримаючи руку у своїй жіночій сумочці, підійшла до адвоката ОСОБА_9 продовжила висловлювати прокляття у бік останнього. Продовжуючи нібито свої злочинні дії, ОСОБА_5 підійшла ближче до адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що стояли біля дверей ліфта в очікуванні його приїзду, і в момент відкриття дверей ліфта, навмисне з метою завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , рукою з сумки кинула в обличчя ОСОБА_9 невідому порошкоподібну речовину білого кольору, після чого швидко побігла до вбиральні.

Однак, зазначені у підозрі висновки та обставини не підтверджуються та спростовуються матеріалами кримінального провадження наявними на дату оголошення про підозру ОСОБА_5 .

Так, підставою для порушення даного кримінального провадження стала заява ОСОБА_9 від 10.02.2016, що міститься в матеріалах кримінального провадження, де останній зазначає, що: «10.02.2016 року близько 11:12 години в приміщенні апеляційного суду, що за адресою: м. Київ, вул. Солом 'янська, 2-А, гром. ОСОБА_5 кинула в обличчя невідомим порошком білого кольору». Однак будь які підтвердження цьому, крім показів самого нібито потерпілого відсутні, також відсутній відеозапис, який би міг спростувати звинувачення висунуті проти ОСОБА_5 .

Згідно протоколу допиту ОСОБА_12 від 25 листопада 2021 року, який міститься в матеріалах справи і якому останній зазначає: «10.02.2016 року перебував у приміщенні апеляційного суду, що за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, 2-А, та очікував в коридорі з іншими знайомими, щоб підтримати ОСОБА_13 та ОСОБА_5 . Після закінчення судового розгляду подружжя ОСОБА_5 вийшло із зали суду та ми разом прослідували до виходу з Апеляційного суду. Крім того, свідок зазначає, що він весь час знаходився біля ОСОБА_5 та остання нікому тілесних ушкоджень не наносила та ні на кого не нападала.»

Згідно протоколу допиту ОСОБА_15 від 09 листопада 2021 року, який міститься в матеріалах справи і якому останній зазначає: «10.02.2016 року на прохання ОСОБА_13 я приїжджав до апеляційного суду, по на Солом 'янській площі. Також з там був присутній товариш ОСОБА_13 , він також приїхав аби підтримати ОСОБА_13 . Також в цьому суді був адвокат ОСОБА_8 - ОСОБА_9. Коли засідання закінчилось, ми всі разом покинули приміщення суду. В той день ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ніхто не наносив. ОСОБА_5 я бачив весь час, за виключенням під час судового засідання, в зал судового засідання я не заходив. Вона нікого не зачіпала.»

Згідно протоколу допиту ОСОБА_18 від 04 грудня 2021 року, який міститься в матеріалах справи і якому останній зазначає: «10.02.2016 року перебував у приміщенні апеляційного суду, що за адресою: м. Київ, вул. Солом 'янська, 2-А, та очікував в коридорі з іншими знайомими, щоб підтримати ОСОБА_13 та ОСОБА_5 . Після закінчення судового розгляду подружжя ОСОБА_5 вийшло із зали суду та ми разом прослідували до виходу з Апеляційного суду. Крім того свідок зазначає, що він весь час знаходився біля ОСОБА_5 та остання нікому тілесних ушкоджень не наносила та ні на кого не нападала.»

Згідно протоколу допиту ОСОБА_19 від 09 листопада 2021 року, який міститься в матеріалах справи і якому останній зазначає: «10.02.2016 року я також приїжджав з ОСОБА_13 до апеляційного суду, що розташований на Солом`янській площі. ОСОБА_13 разом з ОСОБА_5 пішли в суд, а я залишився на вулиці, знаходився в автомобілі. Разом з ними до суду також пішли друзі ОСОБА_13 - ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_12 . Вони також приїхали до суду підтримати ОСОБА_13 та ОСОБА_5 . Вони часто приїжджали в суди аби підтримати їх, та запобігти можливим провокаціям. Через деякий час, коли закінчилось судове засідання ОСОБА_13 та ОСОБА_5 разом з хлопцями вийшли з приміщення суду. Після закінчення суду жодних інцидентів з адвокатами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не відбувалось, а тому далі всі роз 'їхалися по своїх справах.»

Згідно протоколу допиту ОСОБА_13 від 09 листопада 2021 року, який міститься в матеріалах справи і в якому останній зазначає: «Як відомо вже звернення щодо його протиправної поведінки до органів адвокатського самоврядування (дисциплінарну комісію), СБУ та МВС були подані Радою національної безпеки і оборони, депутатами Верховної ради України, суддями Вищого антикорупційного суду України. За фактом розповсюдження ОСОБА_9 неправдивих відомостей щодо моєї дружини ОСОБА_5 в засобах масової інформації, на телеканалі 1+1, Подільським районним судом прийнято судове рішення про зобов`язання телеканалу 1+1 спростувати ці недостовірні відомості. ОСОБА_9 постійно в мережі Інтернет розповсюджує інформацію, що нібито моя дружина спалила автомобілі йому та його партнеру ОСОБА_10 , використовує таку інформацію з метою дискредитувати її. В той же час я повністю виключаю що моя дружина, або хтось інший з нашого оточення завдавав будь-яких ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , або їх майну 10.02.2016 року чи в будь-який інший час. Моя дружина ОСОБА_5 є кандидатом юридичних наук, має три вищих освіти, є народним депутатом V скликання, є діючим академіком Міжнародної академії менеджменту та діючим академіком Української технологічної академії, має державні нагороди, захищає докторську дисертацію, згідно висновків комітету Верховної ради України - результати її дисертаційного дослідження під час здобуття наукового степеню доктора наук були впроваджені у діяльність органів державної влади. Однак, цю сфальсифіковану справу ОСОБА_9 використовує з метою дискредитації її в суспільстві та незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності та вчинення тиску на нашу родину. На підставі наданих ОСОБА_9 відомостям слідчими в справі було створено зображення що моя дружина безробітна, соціально небезпечна особа, яка нібито переховується від слідства. Інформація про мою дружину була спотворена ОСОБА_9 та і слідчими, та з метою тиску на неї, було організовано незаконний обшук моєї квартири разом з виламуванням дверей моєї квартири. Мета обшуку та взлому дверей була нібито відшукання моєї дружини, яка нібито переховується від слідства. Не дивлячись на те, що моя дружина протягом 2020 року неодноразово була в Солом`янському у правлінні поліції на прийомі у керівника слідства, керівника управління поліції, подавала звернення, реєструвалась у журналі відвідувань, слідчі, володіючи інформацією коли нас з дружиною не було вдома, прибули з обшуком та зламали двері моєї квартири. Таким чином в результаті завідомо неправдивого повідомлення ОСОБА_9 про злочин було завдано не лише моральну шкоду у вигляді моральних страждань від перенесених погроз, тиску та дискредитації, а й матеріальна шкода у вигляді пошкоджених дверей квартири.»

Таким чином, вищевказані матеріали кримінального провадження підтверджують факт відсутності як з об`єктивної так і з суб`єктивної сторони участі ОСОБА_5 щодо завдання легких тілесних ушкоджень представнику особи у зв`язку з діяльністю, пов`язаною з наданням правової допомоги.

Об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.2 ст.398 КК України характеризують зокрема заподіяння представнику особи у зв`язку з діяльністю, пов`язаною з наданням правової допомоги легкого або середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що по суті в матеріалах кримінального провадження так і органом досудового розслідування не доведено.

Таким чином, в діяннях ОСОБА_5 відсутні ознаки, які б підпадали під ознаки складу злочину передбаченого частиною 2 статті 398 КК України.»

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Згідно ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Офіційне тлумачення положення частини третьої статті 62, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, див. в Рішенні Конституційного Суду № 12-рп/2011 від 20.10.2011р. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виходячи із зазначеного вище, слідчий, прокурор зобов`язані здійснювати повідомлення про підозру належним чином в порядку ст.278 КПК України.

Статтею 9 КПК України, закріплений обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Положення ч.2 ст.8 КПК України зобов`язують суди, прокуратуру, органи досудового розслідування під час здійснення кримінального провадження застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (надалі Суд), який діє на основі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), що стала частиною національного законодавства.

Принцип верховенства права передбачає, що особа повинна бути захищена від свавілля суб`єктів владних повноважень, тобто втручання суб`єктів владних повноважень має бути піддано ефективному судовому контролю.

Стаття 13 Конвенції встановлює, що кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Так, відповідно до ст.277 КПК України, повідомлення має містити: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви по справі, якщо вичерпані можливості їх усунення, повинні тлумачитись і вирішуватись на користь підозрюваного (обвинуваченого). Для повідомлення особі про підозру потрібна система неспростовних доказів, які вказують на наявність в діях конкретного складу злочину.

З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін» обґрунтована «підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A). Однак вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі "Чеботарі проти Молдови", № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Положення кримінально-процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття підозра, проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такої особи (п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України). Визначення змісту поняття підозра обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так згідно з практикою ЄСПЛ підозра є частиною більш широкого поняття обвинувачення, яке відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод за тлумаченням ЄСПЛ вміщено концепцію терміну кримінальне обвинувачення, яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером (справа Девеєр проти Бельгії, рішення від 27.02.1980р., скарга №6903/75). У справі Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини (рішення від 15.07.1982р, скарга №8130/78) ЄСПЛ констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення. Розвиваючи зазначену концепцію ЄСПЛ у справі Фоті та інші проти Італії (рішення від 10.12.1982р.) навів ширше витлумачення цього визначення, включивши до нього також інші підстави, що підтверджують це звинувачення, і які можуть спричинити серйозні наслідки, що можуть ускладнити становище підозрюваного. Комісія та Суд визнали, що такими підставами, які можуть спричинити серйозні наслідки, можуть бути видача ордеру на арешт, обшук приміщення чи особистий обшук.

З огляду на вищезазначене, підозра є певним етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливе скоєння особою кримінального правопорушення, а відтак має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частини п`ята статті 9 КПК України). За практикою Європейського суду з прав людини розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт с) пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Системний аналіз норм КПК України та практики Європейського суду з прав людини дозволяє дійти висновку про те, що КПК України оперує поняттями, які відповідають кільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт "обґрунтованої підозри", переконання (доведення) "поза розумним сумнівом", стандарти "достатніх підстав (доказів)" тощо.

Стандарти "достатніх підстав (доказів)" використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілей прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина п`ята статті 234, 260 КПК України та інші), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК України та інші).

Отже, повідомлення про підозру на підставі пункту 3 частини першої статті 276 КПК України передбачає дотримання стандарту достатніх підстав (доказів).

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелюватися зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути вага і якість доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Таким чином, під час розгляду скарги на повідомлення про підозру слідчий суддя повинен оцінити достатність і належність доказів стосовно того, чи досягнуто стороною обвинувачення стандарту переконання достатність доказів для цілей повідомлення про підозру. Наявність достатніх доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення повинна досягати мінімального рівня відповідного стандарту доказування (переконання).

Згідно оголошеної підозри ОСОБА_5 підозрюється в умисному заподіянні захиснику чи представнику особи або їх близьким родичам легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з діяльністю, пов`язаною з наданням правової допомоги (ч.2 ст.398 КК України). При цьому з дня подачі заяви про кримінальне правопорушення до написання повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення минуло більше трьох років, за цей час жодного разу не була допитана ОСОБА_5 та будь-які свідки з її боку, про існування яких слідчому було відомо. Окрему увагу слід звернути на те, що при наявності постанов про оголошення розшуку підозрюваної, матеріали справи не містять жодного зворотного поштового повідомлення тощо, які б свідчили про дійсне направлення повісток про виклик до слідчого, а квитанції про направлення вказаних повісток не містять ані адреси, ані опису вкладення, що унеможливлює ідентифікацію змісту вкладення та адреси направлення останніх.

Повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою для повідомлення особі про підозру.

При вирішенні питання про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_5 підозри, слідчий суддя виходить зокрема з тих міркувань, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет наявності обґрунтованої підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається зі скарги вона, у своїй сукупності, містить належні доводи стосовно порушення органом досудового розслідування вимог ст.ст.277, 278 КПК під час складення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_5 .

Характеризуючи дані ОСОБА_5 про які зазначає адвокат, не стосуються процедури або змісту повідомлення про підозру, тому не можуть бути розглянуті, як підстави скасування останньої.

Надані матеріали кримінального провадження та доводи сторони захисту, викладені у скарзі, у своїй сукупності, так і кожний окремо дають підстави вважати підозру, пред`явлену у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення необґрунтованою. Так аналіз змісту повідомлення про підозру не містить викладу обставин та обґрунтувань, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у можливій причетності особи до вчинення інкримінованого йому злочину. Встановлені під час судового засідання слідчим суддею обставини дають підстави для висновку, що органом досудового розслідування було порушено вимоги ст.ст.135, 277, 278 КПК України під час здійснення повідомлення ОСОБА_5 про підозру, а тому письмове повідомлення про підозру підлягає скасуванню, а скарга захисника ОСОБА_3 , подана в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 - задоволенню.

Керуючись п.10 ч.1 ст.303 КПК України , слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування повідомлення про підозру - задовольнити.

Скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 27.05.2019 у кримінальному провадженні №0002516.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1