Житомирський апеляційний суд
Справа №282/258/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Любарського районного суду Житомирської області від 23.03.2023,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування. Строк дії ухвали встановлено до 28 квітня 2023 року включно.

Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 53 680 грн.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю за місцем його проживання, з покладанням відповідних процесуальних обов`язків, в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000034 від 22.02.2023 за ч.4 ст. 185 КК України, а саме до 28.04.2023 включно. При цьому, вважає, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про доведеність прокурором недостатності застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, з метою запобігання наведеним у клопотанні ризикам. Звертає увагу, що в іншій справі №282/250/22 (кримінальне провадження №0000013 від 24.01.2022 - перебуває в провадженні Романівського районного суду Житомирської області) за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України, на стадії досудового розслідування відносно підозрюваного 25.02.2022 обирався запобіжний захід у виді домашнього арешту до 15.04.2022, який ОСОБА_8 не було порушено жодного разу. Наголошує, з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_8 не з`являвся у судові засідання 24.08.2022, 29.09.2022, 25.10.2022, 22.11.2022, 27.12.2022, 12.01.2023, 16.03.2023, у тому числі через невиконання приводів, прокурор не ставив питання про зупинення судового провадження через ухилення обвинуваченого від явки до суду та оголошення його розшуку згідно положень ст.335 КПК України, хоча в цей час ОСОБА_8 знаходився за місцем свого проживання. Зазначає, що потерпіла ОСОБА_10 (справа №282/366/22 (кримінальне провадження № 0000052 від 19.05.2021) за обвинуваченням підозрюваного ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України) не заперечує щодо відбування ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у кримінальному провадженні №0000034 від 22.02.2023 за ч.4 ст.185 КК України, у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , у випадку призначення такого запобіжного заходу судом, що слідує із її письмової заяви від 24.03.2023.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів судового провадження №282/258/23, в провадженні СВ ВП№1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування №0000034 від 22.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК У країни.

Згідно змісту клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , будучи судимим за вчинення злочинів проти власності, судимість за які у визначеному законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та повторно, в умовах воєнного стану вчинив новий злочин проти власності за наступних обставин: ОСОБА_8 20.02.2023 перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , достовірно знаючи про введений на території України воєнний стан, вирішив здійснити крадіжку чужого майна з домогосподарства ОСОБА_11 , що по АДРЕСА_2 . Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна з метою особистого збагачення, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_8 близько 18 години 00 хвилин 20.02.2023 прибув на територію домогосподарства по АДРЕСА_2 . Перебуваючи на території вказаного домогосподарства, переконавшись у відсутності власника та інших сторонніх осіб, які могли завадити вчиненню злочину, в цей же час, ОСОБА_8 за допомогою фізичної сили рук, відчинив кватирку віконного отвору, через яку проник у середину будинку по АДРЕСА_2 звідки умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану викрав: дві тканеві накидки на стільці, сірого кольору, загальною вартістю 320, 56 гривень; DVD програвач марки «LG» вартістю 613,33 гривень; плиту пічного опалення розміром 70X40 см, вартістю 797,67 грн.; два колісники пічного опалення загальною вартістю 666,66 грн. З викраденим майном ОСОБА_8 залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, заподіявши власнику ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 2398,22 грн.

28.02.2023 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Слідчий СВ ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді Любарського районного суду Житомирської області з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За результатами судового розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 22.02.2023, а саме місця скоєння злочину, в АДРЕСА_2 ; протоколом огляду місця події від 22.02.2023, а саме місця де ОСОБА_8 добровільно видав викрадені речі по АДРЕСА_1 , які виніс з домогосподарства за місцем свого проживання; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_11 , яка вказала, що підозрює ОСОБА_8 у скоєнні крадіжки, так як в день скоєння злочину бачила його неподалік її домогосподарства; протоколом проведеного слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_8 , який в присутності понятих розповів та показав яким способом проникав до житлового будинку ОСОБА_11 та які речі викрадав; іншими матеріалами кримінального провадження.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Наявні у провадженні докази, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг би вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , дійшов правильного висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України є тяжким, санкція якого передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваної переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В даному випадку, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про наявність ризику переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, з огляду на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, будучи судимим за вчинення кримінальних правопорушень проти власності судимість за які у визначеному законом порядку не знята та не погашена, в умовах воєнного стану знову підозрюється у вчиненні нового умисного кримінального правопорушення проти власності.

Крім того, слід врахувати і те, на даний час в Романівському районному суді Житомирської області на розгляді перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, у якому в зв`язку з систематичною неявкою останнього у призначені судові засідання, до ОСОБА_8 було застосовано відповідні приводи (а.п.75-54).

Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про обґрунтовану наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, суду, як і високу вірогідність вчинення підозрюваного іншого кримінального правопорушення.

В свою чергу, в даному випадку, є висока вірогідність того, що при застосуванні альтернативної міри запобіжного заходу підозрюваному, останній може незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні з метою зміни їх показів, що в подальшому може негативно відобразитися на встановленні об`єктивної істини по провадженню.

Апеляційні посилання на не доведеність таких ризиків є безпідставними.

В свою чергу, належно враховано слідчим суддею і те, що підозрюваний ОСОБА_8 має задовільний стан здоров`я, не працевлаштований (відсутнє джерело доходу), не має офіційної сім`ї та утриманців (відсутні сталі соціальні зв`язки), має зареєстроване місце проживання (хоча за ним не проживає), має негативні характеристики за місцем фактичного місця проживання (а.п.52).

З урахуванням вище зазначеного, апеляційний суд також погоджується з висновками слідчого судді про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів запобігти вищевказаним ризикам.

На переконання апеляційного суду, докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами провадження та з урахуванням особи підозрюваного, виключає можливість обрання відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання адвоката на те, що його підзахисний проживав за іншою адресою та не мав наміру переховуватися, до нього застосовувались приводи, однак не було оголошено в розшук, згода потерпілої ОСОБА_10 на перебування підозрюваного під домашнім арештом за адресою АДРЕСА_1 , як і гарантії сталої процесуальної поведінки підозрюваного, з урахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, інших характеризуючих даних особу підозрюваного (значна суспільна небезпечність) та встановлених на даний час процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, недостатньо для доведення, як відсутності ризиків, так і того, що ОСОБА_8 виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя ретельно перевірив доводи слідчого про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також доводи сторони захисту щодо застосування відповідної міри запобіжного заходу, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про застосування даного запобіжного заходу та дійшов правильного висновку про обрання підозрюваному ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, в тому числі й порушень положень ст.5 Конвенції, констатованих Європейським судом з прав людини у своїх рішеннях, на що посилається захисник у поданій апеляційній скарзі, апеляційним судом не встановлено.

За вказаних обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Любарського районного суду Житомирської області від 23.03.2023, якою застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, з визначенням застави у розмірі 53 680 грн., з строком дії ухвали до 28 квітня 2023 року включно, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: