УХВАЛА

12 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 1-36/2001

провадження № 13-64зво22

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідачаОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

розглянула заяву засудженого ОСОБА_16 про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) вироку Апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2001 року та ухвали Верховного Суду України від 29 січня 2002 року і

ВСТАНОВИЛА:

Як убачається з матеріалів провадження за заявою та наявних у Верховному Суді даних, вироком Апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2001 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 29 січня 2002 року, ОСОБА_16 було засуджено за пунктами «г», «ж» ст. 93, ст. 17 та пунктами «г», «ж» ст. 93, ч. 1 ст. 223, ч. 1 ст. 222 Кримінального кодексу України 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, міжнародна судова установа) у рішенні від 24 лютого 2022 року в справі «Байло проти України» (заява № 21848/20) констатував порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через ненадання заявнику належної медичної допомоги під час тримання під вартою, а також у зв`язку з довічним ув`язненням без перспективи звільнення. ЄСПЛ постановив, що держава-відповідач повинна виплатити ОСОБА_16 7 500 євро у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Посилаючись на вказане рішення міжнародної судової установи, ОСОБА_16 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) з питанням перегляду згаданих вироку й ухвали за виключними обставинами на підставі п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК. За наслідками розгляду заяви Велика Палата 6 червня 2022 року відмовила у відкритті провадження з наведенням мотивів прийнятого рішення.

Попри це ОСОБА_16 знову звернувся до Великої Палати із заявою про перегляд тих самих судових рішень на аналогічних підставах. При цьому, як і у попередньому зверненні, заявник заперечує правомірність призначеного йому заходу примусу - довічного позбавлення волі та наполягає на звільненні від подальшого відбування покарання.

Велика Палата, перевіривши подану заяву, дійшла висновку, що у відкритті провадження за нею належить відмовити з огляду на таке.

Підстави для здійснення провадження за виключними обставинами врегульовано у ст. 459 КПК і за їхньої відсутності суд не вправі переглядати оспорюване рішення.

Зазначене ОСОБА_16 залишив поза увагою і у поданій заяві не відобразив жодних обставин, котрі можуть слугувати підставою для відкриття провадження Великою Палатою.

Також засуджений не зважив на те, що КПК не передбачено процедури повторної перевірки Великою Палатою аналогічних за сутністю змісту заяв про перегляд судового рішення за правилами глави 34 цього Кодексу, а постановлена 6 червня 2022 року ухвала вказаної палати про відмову у відкритті провадження є остаточною й оскарженню не підлягає в силу закону.

Наведений висновок відповідає усталеній практиці Верховного Суду (наприклад, ухвали Великої Палати від 17, 21, 25 листопада 2022 року, провадження № 13-51зво22, 13-52зво22, 13-55зво22 відповідно).

Крім того, застосування положень Закону України від 18 жовтня 2022 року № 2690-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», на який серед іншого посилається ОСОБА_16 , не входить до компетенції Великої Палати. Зокрема, питання про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким вирішуються місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання (п. 3 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК у редакції вказаного Закону).

З урахуванням викладеного Велика Палата вважає, що у відкритті провадження за зверненням ОСОБА_16 має бути відмовлено, а подану заяву з усіма доданими матеріалами - повернуто її авторові.

Керуючись статтями 459, 462, 464 КПК, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_16 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2001 року та ухвали Верховного Суду України від 29 січня 2002 року.

Заяву ОСОБА_16 з усіма доданими матеріалами повернути особі, яка їх подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_9

ОСОБА_3 ОСОБА_10 ОСОБА_4 ОСОБА_11 ОСОБА_5 ОСОБА_12 ОСОБА_6 ОСОБА_13 ОСОБА_7 ОСОБА_14 ОСОБА_8 ОСОБА_15