Справа № 309/4527/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

27.10.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/514/22, за апеляційною скаргою, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 13 вересня 2022 року, задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000382, внесеному 18.11.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хуст, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, раніше судимого.

Цією ухвалою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, до 12 листопада 2022 року.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Хустського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження №0000382, відомості про кримінальне правопорушення в якому 18.11.2021 внесені до ЄРДР, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України. Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим, зокрема вироком Хустського районного суду від 21.11.2018 за ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням приписів ст. 70 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України 29.12.2018 звільнений від відбування покарання; 16 грудня 2020 року вироком Тячівського районного суду засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік шість місяців, на шлях виправлення не став, й обґрунтовано підозрюється у вчиненні нового майнового злочину, скоєного під час іспитового строку. Так, 18 листопада 2021 року, приблизно о 01 годині 45 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись у АДРЕСА_2 , проник до складського приміщення ресторану ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та яке належить фізичній особі підприємцю ОСОБА_6 , де з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, умисно, таємно викрав дві шоколадки «Dolciando, cloccolato extra fondente», масою 500 грам, вартістю 180 грн, які сховав у внутрішній кишені куртки, та пляшку сухого білого вина «Garalechiki, Riesling Сontar», об`ємом 750 мл, вартістю 184 грн, яку сховав до поліетиленового пакету чорного кольору, однак внаслідок спрацювання сигналізації в середині приміщення був затриманий працівниками ТОВ «Безпека Універсал» та в подальшому переданий працівникам поліції, внаслідок чого злочин до кінця не довів з причин незалежних від його волі. Цими протиправними діями ОСОБА_5 намагався завдати матеріальну шкоду ФОП ОСОБА_6 на загальну суму 364 грн. В ухвалі також вказується на те, що 09 вересня 2022 року прокурор звернувся з клопотанням про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Необхідність продовження строку тримання під вартою прокурор обґрунтовує тим, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, а саме: ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор також зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та не зможе запобігти вищевказаним ризикам, а також його спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Просить клопотання задовольнити у повному обсязі.

Суд, дослідивши доводи клопотання, докази у підтвердження його доводів, дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 передбаченого ст. 15 ч. 3 ч. 3 ст. 185 КК України кримінального правопорушення, яке віднесено до тяжких злочинів, та карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років, що наявними є достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, а саме: ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Дослідивши доводи клопотання та наявні у кримінальному провадженні докази, суд також дійшов висновку про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти вказаним ризикам, а також його спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім цього, суд взяв до уваги те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, не має постійного місця проживання, немає роботи та міцних соціальних зв`язків. З огляду на наведене вище, суд також дійшов висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може вчиняти нові злочини, тому на час судового розгляду продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які вказується в ухвалі слідчого судді Хустського районного суду від 18.11.2021 про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які не зменшились і не відпали. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 листопада 2022 року включно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує на те, що ухвала суду є незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що підозра у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є необґрунтованою. Зазначає, що судом визначено непомірний для нього розмір застави у сумі сто вісімдесят дві тисячі гривень. Звертає увагу на те, що представник потерпілої у суді заявив про те, що жодних претензій до обвинуваченого вони не мають, кримінальним правопорушенням потерпілій не завдано ніякої шкоди. Водночас, перебуваючи більше десяти місяців під вартою стан здоров`я апелянта погіршився, хворіє на гіпертонію та бронхіт, йому поставлено діагноз «Шизофренічний розлад», що відноситься до категорії неосудності. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою визначити мінімальний розмір застави.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора та захисника обвинуваченого, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що прокурор та захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокатка ОСОБА_7 , належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги. Разом із тим, береться до уваги і те, що: прокурор подав письмове клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, а обвинувачений не заявляв клопотання про виклик адвоката для розгляду апеляційної скарги, участь якого не є обов`язковою.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим ( ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, що згідно зі ст. 12 КК України, інкримінований обвинуваченому злочин віднесений до тяжких), дані про особу обвинуваченого : не має постійного місця проживання, немає роботи та міцних соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий, зокрема вироком Хустського районного суду від 21.11.2018 за ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням приписів ст. 70 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, 29.12.2018 звільнений від відбування покарання; 16 грудня 2020 року вироком Тячівського районного суду засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік шість місяців, неодружений, дітей або утриманців не має, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту учасників кримінального провадження, які наразі судом не допитувалися.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду про існування ризиків, на які вказує сторона обвинувачення і які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, при цьому береться до уваги тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , наведені вище дані про його особу та відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на учасників кримінального провадження, не вчинятиме інші кримінальні правопорушення, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної ухвали колегія суддів вважає необгрунтованими і такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 є обґрунтованими та правильними. Так, на переконання апеляційного суду, саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .

При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що підозра у вчиненні інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень є необґрунтованою, апеляційний суд бере до уваги те, що обґрунтованість підозри відповідно до кримінального процесуального закону не може бути предметом перевірки під час судового розгляду кримінального провадження, а наявність такої перевіряється слідчим суддею під час досудового розслідування.

При цьому, апеляційний суд зважає на те, що на цій стадії процесу (вирішення питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому) як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого, про повноту та об`єктивність зібраних у кримінальному провадженні доказів, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд перед прийняттям остаточного судового рішення за наслідками судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що представник потерпілої у суді заявив про те, що жодних претензій до обвинуваченого вони не мають, кримінальним правопорушенням потерпілій не завдано ніякої шкоди, - апеляційний суд визнає такими, що не свідчать про відсутність вищезазначених ризиків і не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою.

При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що, перебуваючи більше десяти місяців під вартою стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 погіршився, він хворіє на гіпертонію та бронхіт, йому поставлено діагноз «Шизофренічний розлад», що відноситься до категорії неосудності, апеляційний суд бере до уваги таке.

Так, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що обраний щодо ОСОБА_5 запобіжний захід із врахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості інкримінованого йому діяння, а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, є обґрунтованими та правильними.

При цьому, як зазначено в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції судом призначено судово-психіатричну експертизу обвинуваченого ОСОБА_5 , проведення якої доручено КНП «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». Однак, висновки експертизи чи будь-які інші докази (документи), які б на даний момент свідчили про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не може утримуватися під вартою, відсутні.

Тож, дослідивши доводи апеляційної скарги та обставини, на які посилається сторона захисту, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такі не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює зміну щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід чи визначення мінімального розміру застави.

У зв`язку з чим, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що судом визначено непомірний для обвинуваченого ОСОБА_5 розмір застави у сумі сто вісімдесят дві тисячі гривень.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги положення ст. ст. 182, 183 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, негативні наслідки для суспільства та держави від кримінальних правопорушень, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, його майновий стан, і вважає, що застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка встановлена слідчим суддею при застосуванні щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу, у разі її внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Також апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності наведені вище обставини, апеляційний суд вважає, що застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на даному етапі судового провадження є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні. Разом із тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та тяжкими наслідками для суспільства від злочинів проти власності.

Тому, доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє як такі, що не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах контрольного провадження відсутні відомості про те, що існують обставини, які унеможливлюють застосовування відносно ОСОБА_5 саме такого запобіжного заходу.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на учасників кримінального провадження чи вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу підозрюваного, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі обвинуваченим не вказується.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 13 вересня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу тримання під вартою на 60 діб, до 12 листопада 2022 року, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: