ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/461/23 (1-кс/642/358/23) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/306/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: домашній арешт
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2023 року, якою частково задоволено клопотання слідчого та застосовано запобіжний захід відносно підозрюваного ОСОБА_7 у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем мешкання, -

В С Т А Н О В И Л А :

Старший слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, які підтверджував наданими до клопотання доказами. Просив врахувати те, що підозрюваний вчинив тяжке кримінальне правопорушення і може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; може незаконно впливати на свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, що застосування жодного із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2023 року клопотання слідчого задоволено частково.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, заборонивши підозрюваному залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово. Крім цього, відповідно до ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного такі обов`язки: прибувати до слідчого за першою вимогою; цілодобово не залишати місце постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; не спілкуватись зі свідками.

Не погодившись із вказаним рішенням слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просив зазначену ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням розміру застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначав, що злочинна діяльність ОСОБА_7 була припинена не добровільно, а працівниками поліції. Вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави зможе забезпечити контроль за процесуальною поведінкою ОСОБА_7 . Вказує, що немає відомостей, які свідчать про те, що ОСОБА_7 не залишить своє місце проживання та буде переховуватись від органів досудового розслідування. Крім того прокурор зазначав, що протиправна діяльність підозрюваного в сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин має стійкий та тривалий характер, детально продумана. Останній за місцем свого фактичного мешкання зберігав з метою збуту велику кількість наркотичних засобів та речовин. Заздалегідь заготовив всі необхідні знаряддя для незаконного збуту вказаних речовин, а саме полімерні зіп-пакети, електронні ваги для здійснення зважування. Крім того кількість та різноманітність речовин, які виявлені та вилучені за місцем мешкання підозрюваного під час проведення обшуку свідчить про те, що вказана особа є не просто так званим закладчиком наркотичних засобів та психотропних речовин, а саме він акумулює наркотичні засоби та психотропні речовини з метою їх збуту особам, які вже будуть безпосередньо реалізовувати їх кінцевим споживачам-наркозалежним особам.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, а також пояснення ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги та вважали ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0000145 від 24.01.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

10.02.2023 року о 16.50 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

11.02.2023 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, тобто незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A,№ 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Вирішуючи клопотання по суті слідчий суддя виходив з того, що з урахуванням ризиків, доведених слідчим та прокурором та їх ступеня, однак недоведеністю застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, вважав можливим застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді, виходячи з наступного.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, тобто незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Відповідно до вимог ч.1 п.п.4,5 ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором. Повідомлення має містити, зокрема, такі відомості: зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, в повідомленні про підозру ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбачених ч.3 ст.368 КК України, вказано зміст підозри та правову кваліфікація кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється останній із зазначенням статей (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому дій, передбачених ч.2 ст.307 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у: заяві про вчинене кримінальне правопорушення, показаннях свідків, протоколі обшуку, висновку експерта, протоколі затримання.

Поряд з цим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 визнав свою причетність до інкримінованих йому дій, що поза розумним сумнівом свідчить про обґрунтованість оголошеної йому підозри.

Враховуючи такий обсяг відомостей судового провадження, який об`єктивно свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_7 , до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання захисника про неналежність наданих органом досудового розслідування доказів причетності ОСОБА_7 до інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно підозри, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_7 , а саме того, що він мав мету збуту наркотичних засобів, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема у захисті інтересів громадян у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також захисту здоров`янаселення.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є підстави вважати наявності ризику, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна. Розуміючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним, існує ризик того, що він може вчиняти дії спрямовані на переховування від органів досудового розслідування чи суду.

Доводи захисника проте, що ризик переховування від органів досудового розслідування не підтверджений, внаслідок того, що ОСОБА_7 не порушував умов визначеного йому домашнього арешту є необґрунтованими, оскільки такі обставини не здатні перешкодити можливості вчинити підозрюваним дії, передбачені п.1 ч.1 ст.177 КК України та фактичної можливості переховуватись, як на території України так і на території тимчасово окупованої частини території Донецької та Луганської областей.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Враховуючи викладене, існує ймовірність того, що ОСОБА_7 зможе незаконно впливати на свідків та інших фігурантів даного кримінального провадження з метою примушування їх до дачі завідомо неправдивих показань або відмови від їх надання, що негативно вплине на хід досудового розслідування в цілому.

Колегія суддів бере до уваги те, що ОСОБА_7 раніше працював у правоохоронних органах, що дає обґрунтовані підстави вважати, що маючи певний досвід оперативної діяльності він зможе здійснювати вплив на свідків, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали провадження не містять об`єктивних відомостей про те, що ОСОБА_7 офіційно працевлаштований, що поза розумним сумнівом також свідчить про можливість продовження протиправної діяльності та/або скоєння інших злочинів з метою отримання доходу, а також приховування протиправної діяльності, оскільки на даний час досудове розслідування не закінчено та встановлюються всі обставини кримінального правопорушення.

Колегія суддів бере до уваги особу підозрюваного а саме те, що він має зареєстроване місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, проте зазначені обставини не зменшують існування ризиків, оскільки вказані обставини існували і на час вчинення протиправних дій, згідно підозри, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють дії підозрюваного, що пов`язані з вище наведеними ризиками при обранні ним певної моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчинити йому дії, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, може бути обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, як того вимагає у своїй апеляційній скарзі прокурор.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не здатен запобігти ризикам, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що слідчий суддя дійшов до необґрунтованого висновку про те, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде сприяти запобіганню зазначеним слідчим ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КК України.

Зважаючи на суспільний інтерес який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає виправданим обрання щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного є обґрунтованим та містить доведені підстави того, що відносно підозрюваного не може бути обрано інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, а тому клопотання підлягає задоволенню в цій частині.

Разом з цим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів враховує матеріальний стан підозрюваного, який на час апеляційного розгляду офіційно не працевлаштований, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце реєстрації, нагороджений орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня, а також орденом «За мужність» ІІІ ступеня та не вбачає виключного випадку для призначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі, ніж передбачено п.2 ч.5 ст.182 КПК України, тому приходить переконання про необхідність встановлення розміру застави у розмірі 50 (п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, з урахуванням положень п.2 ч.3 ст.407 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Керуючись ст.ст. 179, 376, 404, п.2 ч.3 ст.407, ст.ст. 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2023 року- скасувати.

Клопотання слідчо старшого слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0000145 від 24.01.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» в межах стоку досудового розслідування, а саме до 11 квітня 2023 року включно, з визначенням застави в розмірі 50 (п`ятидесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 134 200 (сто тридцять чотири тисячі двісті) гривень 00 коп., яка підлягає внесенню на депозитний рахунок Харківського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів до 4 квітня 2023 року включно:

Отримувач коштів: Харківський апеляційний суд

Банк отримувача: Державна казначейська служба України

Код банку отримувача (МФО): 820172

Рахунок отримувача: UA0085314

Код ЄДРПОУ суду: 42261368.

У разі внесення суми застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України, роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі не виконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави.

У разі невнесення застави до 04.04.2023 року включно підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає поміщенню до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді