Справа 757/6441/21-к Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1888/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року, -
в с т а н о в и л а :
Ухвалою колегії суддів Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , обвинуваченим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.27 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів до 27.03.2022 року включно.
Своє рішення колегія суддів місцевого суду обґрунтувала наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу та на даний час не припинили свого існування, зокрема продовжує існувати ризик щодо можливості переховування обвинувачених від суду, зважаючи на тяжкість покарання, яке їм загрожує у разі доведення їхньої вини. Крім того, продовжує існувати ризик впливу на потерпілого та свідків, оскільки вказаних осіб ще не допитано у судовому засіданні, а обвинуваченим відомі місця проживання/перебування вказаних осіб. Також існує ризик щодо можливого вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення. Крім цього, колегією суддів враховано також і тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , який є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.
В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 вказано на незаконність ухваленого рішення. В обґрунтування доводів апеляційної скарги звернув увагу на те, що дане кримінальне провадження було сфабриковано на замовлення високопосадовців Національної поліції України, частина з яких наразі перебуває у відставці. За час перебування вказаних осіб при владі, ОСОБА_6 увесь час утримувався під вартою у СІЗО.
Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу указавши на її незаконність та необґрунтованість. В обґрунтування доводів скарги указала на те, що поза увагою колегії суддів місцевого суду залишилось питання незаконності досудового розслідування у даному кримінальному провадженні внаслідок істотного порушення процедури перейняття кримінального провадження між Україною та Республікою Вірменія вимогам міжнародно-правових актів. Крім цього, захисник вказала на те, що передані Республікою Вірменія матеріали досудового розслідування не супроводжуються належним перекладом на українську мову, що об`єктивно позбавило суд можливості дослідити обґрунтованість підозри. Вказала на те, що ОСОБА_9 не було повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні, що з огляду на положення ч.2 ст.177 КПК України, унеможливлювало обрання щодо нього запобіжного заходу. Апелянт звернула увагу також і на групу прокурорів, яка здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, яка не включає у себе жодного прокурора Департаменту міжнародно-правового співробітництва та повернення активів. Поза увагою суду залишилось і те, що клопотання прокурора, у порушення вимог п.3 ч.3 ст.184 КПК України, не вручалося обвинуваченому ОСОБА_9 . Щодо ризиків, наявність яких була констатована судом, то на переконання захисника вони не ґрунтуються на матеріалах клопотання. Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду на думку апелянта спростовується тим, що відповідно до матеріалів адвокатського досьє, ОСОБА_9 , у іншому кримінальному провадженні перебуваючи під домашнім арештом прибував на кожний виклик органів досудового розслідування впродовж 6 місяців. Та обставина, що відповідно до матеріалів кримінального провадження місцем вчинення злочину є Республіка Вірменія, на думку захисника спростовує ризик впливу на потерпілого та свідків, які перебувають за межами України. Існування ризику щодо можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, на думку апелянта спростовується відсутністю судимостей у ОСОБА_9 .Просила ухвалу колегії суддів місцевого суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В апеляційній скарзі захисника обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 указано на незаконність ухвали колегії суддів. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що докази, якими прокурор обґрунтовував подане клопотання фактично були матеріалами кримінального провадження на вірменській мові в 6-ти томах, один з яких був перекладений на українську мову, однак не належним чином, оскільки не містив даних про перекладача, його підпису та відомостей щодо попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий переклад. Захисник звернув увагу на те, що дане кримінальне провадження було перейняте Україною з порушенням вимог ст.595 КПУ України, оскільки Республіка Вірменія, яка є запитуючою стороною не надала гарантій, що у разі ухвалення вироку в Україні, обвинувачені не піддаватимуться у запитуючої сторони державному обвинуваченню за те ж кримінальне правопорушення. Крім цього, процедура перейняття кримінального провадження між Україною та Республікою Вірменія була здійснена з істотним порушенням вимог міжнародно-правових актів. Щодо констатованих судом ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, то вони на думку апелянта не ґрунтуються на матеріалах клопотання. Захисник звернув увагу на дані про особу ОСОБА_6 , відповідно до яких, останній здійснював підприємницьку діяльність до моменту його затримання, має постійне місце проживання на території міста Києва. Крім цього, у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не мають у своєму розпорядженні жодних документів громадянина України, які б надавали їм можливість перетнути кордон. Апелянт вказав на те, що сторона захисту не була забезпечена достатнім часом для підготовки до розгляду клопотання прокурора та попри залучення в судові засідання перекладача судом не було забезпечено обвинуваченому ОСОБА_6 можливість отримати переклад клопотання прокурора вірменською мовою. Захисник звернув увагу і на те, що ОСОБА_6 , відповідно до листа Філії державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київської області від 19.11.2021 року, у період з 11.10.2019 року по 29.10.2019 року та у період з 27.04.2021 року по 15.06.2021 року знаходився під динамічним наглядом медичного персоналу у зв`язку із оголошеним голодуванням. Крім цього, у ОСОБА_6 були діагностовано хронічні важко виліковні захворювання, які потребують належного лікування. Просив ухвалу колегії суддів місцевого суду про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати та обрати щодо них запобіжні заходи не пов`язані з триманням під вартою.
Оскільки апелянтами в апеляційній скарзі не порушувалось питання про розгляд апеляційної скарги із участю сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу відповідно до положень ч.4 ст.4221 КПК України без участі сторін.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг з огляду на таке.
Як вбачається із апеляційних скарг апелянтами порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора та застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою. Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала судом першої інстанції була постановлена 27.01.2022 року, строк тримання обвинувачених під вартою був визначений до 27.03.2022 року. Із 28.03.2022 року щодо обвинувачених діяла інша ухвала, а оскаржувана ухвала втратила свою чинність. На день розгляду провадження судом апеляційної інстанції ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2022 року про продовження строку тримання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під вартою фактично втратила чинність, висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.
Необхідність продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під вартою суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч.1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах, про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у одним із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому. Проте існування можливості такої протидії на майбутнє, повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у ряді статей діючого КПК України. Зокрема, аналіз положень ч.2 ст. 177, ч.1 ст. 194, ч.1 ст.196, ч.3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч.1 ст. 177 КПК України, можлива лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду провадження оскаржувана ухвала втратила чинність унеможливлює скасування цієї ухвали, що указує на необґрунтованість вимог апелянтів в частині скасування цієї ухвали. Колегія суддів також зважає на те, що у відповідності із вимогами ст. 407 КПК України, до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання, шляхом залишення цього рішення без змін. Цією нормою закону не передбачено можливості встановлення будь-яких фактів, констатації порушень закону, тощо без прийняття апеляційним судом свого рішення щодо рішення суду першої інстанції. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого, яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтами у апеляційних скаргах.
Колегія суддів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.
Із урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченихОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а тому колегія суддів залишає апеляційні скарги без задоволення, а зазначену ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, ст.4221КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до 27.03.2022 року включно залишити без зміни.

Ухвала у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

_________________ ______________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4