Справа № 148/2046/21
Провадження №1-кп/148/75/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2022 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд
Вінницької області у складі: судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000322 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область, зареєстрований, за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий, за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:
На розгляді у Тульчинському районному суді Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні подав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 , яке мотивовано тим, що ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.05.2022 обвинуваченого ОСОБА_3 оголошено в розшук, та на виконання вказаної ухвали працівниками СКП ВП № 1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, та затримано 12.11.2022 о 01:00 год., для доставлення останнього до суду. Оскільки, обвинувачений ухиляється від суду з метою уникнення покарання, просив обрати останньому запобіжний захід, оскільки наявні ризики, визначені ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може вчиняти нові кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий та відносно останнього у Петраківському районному суді Дніпропетровської області знаходиться на розгляді обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000312 від 17.04.2014, за вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, у Тульчинському районному суді Вінницької області знаходиться на розгляді обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000092 від 22.02.2018, за ч. 3 ст. 185 КК України та у Ямпільському районному суді Вінницької області також на розгляді знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000114, за ч. 3 ст. 185 КК України.
Крім того, обвинувачений може переховуватись від суду, так як після неодноразового застосування запобіжного заходу у виді застави, не виконував обов`язки покладені на нього судом та ухилявся від явок у судові засідання.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечив щодо задоволення клопотання.
Вислухавши учасників процесу дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.
Частиною 1 статті 331 КПК України, встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої статті 177 КПК України.
При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання суддя приймає до уваги, що згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно положення п. «с» ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У відповідності п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» за № 35615/06 від 13.11.2007, де Європейський суд з прав людини зазначив, що «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 Конвенції, поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також, не обов`язково, щоб затриманому були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Крім того, у п. 34 рішення ЄСПЛу справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010, суд зазначає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Аналогічна позиція викладена у рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України», де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.
Також, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» в пункті 175 зазначив, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, що забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» за №33977/96 від 26.07.2010, ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відтак, з врахуванням зазначених норм КПК України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практики ЄСПЛ, суддя вважає, що прокурором, у судовому засіданні доведена наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, якого у відповідності до ч. 4 ст. 12 КК України, є тяжким і за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, фактично проживав до затримання, за адресою: АДРЕСА_2 , що знаходиться на значному територіальному віддаленні від місця розгляду кримінального продовження, що у свою чергу свідчить про існування реальної загрози того, що обвинувачений може переховуватись від суду, також останній може продовжувати вчиняти нові кримінальні правопорушення, оскільки відповідно до вимог щодо судимості, останній вчинив велику кількість тяжких злочинів проти власності, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі та у разі визнання ОСОБА_3 винним в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, йому загрожує реальна міра покарання.
Крім того, відповідно до ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.05.2022, ОСОБА_3 перебував у розшуку до 12.11.2022.
Таким чином, суд переконався в доцільності задоволення клопотання та застосування щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді - тримання під вартою.
Разом з тим, з врахуванням вимог ст. 183 КПК України, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 також необхідно обрати розмір застави в межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб (в сумі 208000 грн.), оскільки саме такий її розмір може забезпечити виконання обвинуваченим на час розгляду кримінального провадження, покладених на нього обов`язків, передбачених пп. 1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України, та є гарантією реалізації його прав, визначених кримінальним процесуальним законодавством.
На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.
Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область, зареєстрований та фактично проживаючий, за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на шістдесят днів та утримувати його у Вінницькій установі виконання покарань УДПтС України у Вінницькій області №1, до 15.01.2023.
Визначити розмір застави, який здатний забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_3 покладених на нього обов`язків вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 208 000 (двісті вісім тисяч) гривень, після внесення якої ОСОБА_3 підлягає звільненню з під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.
З дня внесення застави строком на два місяці покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п. 1-3, 8, ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за викликом до прокурора та суду; 3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, не виконання яких тягне можливість застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалу вручити обвинуваченому та прокурору, а також направити для виконання начальнику установи виконання покарань.
Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, через Тульчинський районний суд Вінницької області.
Повний текст ухвали виготовлено 18.11.2022.

Суддя: