ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/4006/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/320/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова в режимі відеоконференції клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 24.04.2022 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та йому, на підставі ч.1 ст.71 КК України, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 24.04.2022 року набрав законної сили 29.03.2022 року згідно розпорядження про виконання вироку від 18.08.2022 року (арк.136 т.2).

Згідно повідомлення від 13.01.2023 року за підписом начальника ВП №2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 , ОСОБА_8 09.01.2023 року було відконвойовано до ІТТ м.Харків (арк.144 т.2), тобто на виконання вироку Жовтневого районного суду м.Харкова від 24.04.2022 року та для подальшого його направлення до відповідної установи для відбування покарання у виді позбавлення волі.

13.02.2023 року до Харківського апеляційного суду надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 разом із клопотанням захисника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Жовтневого районного суду м.Харкова від 24.04.2022 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06.03.2023 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження та поновлено йому строк на апеляційне оскарження вироку Жовтневого районного суду м.Харкова від 24.04.2022 року стосовно ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції не набрав законної сили.

До Харківського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою до завершення апеляційного розгляду, але не більше 60 днів.

В обґрунтування свого клопотання прокурор посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_8 , що на цей час не набрав законної сили та згідно якого обвинувачений вчинив тяжкий злочин за ч.2 ст. 186 КК України. Крім того, прокурор вказує, що ризики, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу не зменшилися і продовжують існувати, а саме те, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, впливати на потерпілу та свідків, перебуваючи на свободі, як особисто, так через третіх осіб з метою зміни ними наданих показань, а також обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав клопотання, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевіривши матеріали судового провадження та доводи клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду за клопотанням прокурора про продовження запобіжного заходу, колегією суддів встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 24.04.2022 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено остаточне покарання, на підставі ст.71 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Сам обвинувачений ОСОБА_8 в ході розгляду справи в суді першої інстанції заперечував проти своєї вини за пред`явленим обвинуваченням. Разом з цим, на даній стадій апеляційного розгляду колегія суддів позбавлена процесуальної можливості надати будь-яку оцінку цим доводам обвинуваченого, оскільки суд наддасть відповідну оцінку в нарадчій кімнаті за наслідками перегляду оскаржуваного судового рішення.

Також колегія суддів погоджується з доводами прокурора, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ст.177 КПК України, які існували на час обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, яке вже призначено судом за вчинення інкримінованого злочину, в тому числі за сукупністю вироків, може вдатися до відповідних дій, оскільки ОСОБА_8 раніше засуджувався за тяжкий злочин проти власності та за цим кримінальним провадження обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Вищезазначені обставини додатково свідчать про можливість обвинуваченого переховуватися від суду і слідства, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Колегія суддів також погоджується з доводами прокурора, що існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки свідок ОСОБА_11 є знайомою обвинуваченого, свідок ОСОБА_12 є близькою родичкою останнього, а потерпіла ОСОБА_13 знайома зі свідком ОСОБА_11 .. Крім того, обвинувачений в ході судового розгляду свою вину у вчиненні злочину за ч.2 ст.186 КК України не визнавав та судом першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного обвинувального вироку, взяті до уваги показання потерпілої та свідків на підтвердження його вини за пред`явленим обвинуваченням, а тому існує певна ймовірність з боку обвинуваченого, в тому числі через третіх осіб, незаконно впливати на потерпілу та свідків за цим кримінальним провадженням.

Крім того, оскаржуваним вироком ОСОБА_8 призначено покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі та остаточне покарання за сукупністю вироків, відповідно до ч.1 ст.71 КК України, - 4 роки 6 місяців позбавлення волі, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано посилається прокурор в своєму клопотанні.

Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами клопотання прокурора щодо продовження існування ризиків, які були на час обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів погоджується з обґрунтованістю доводів прокурора щодо неефективності інших альтернативних, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не надано відповідних відомостей та вони не встановлені під час апеляційного розгляду за клопотанням прокурора.

З огляду на викладене та продовження на даний час існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ст.177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , внаслідок чого воно підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.115 КПК України, строки, визначені цим Кодексом, можуть визначатися вказівкою на подію.

Колегія суддів також бере до уваги, що згідно ч.3 ст. 377 КПК України, обвинуваченому, засудженому до позбавлення волі, лише у виняткових випадках , з врахуванням особи та обставин кримінального провадження, може бути змінений запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Отже, стороною захисту не надано відомостей колегії суддів, які могли свідчити про те, що на цій стадії судового розгляду існують виняткові підстави, що надають колегії суддів право змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину і йому було призначено покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, зазначені вище ризики не можуть зменшитись або втратити актуальність до завершення апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до закінчення апеляційного розгляду за цим кримінальним провадженням, але не більше ніж на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 115, 177, 178, 183, 331, 377, 401 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до завершення апеляційного розгляду за цим кримінальним провадженням №0002537 (справа №639/4006/18, апеляційне провадження №11-кп/818/320/23), але не більше ніж на 60 днів, тобто до 24 травня 2023 року включно.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді