У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 637/784/19

№ 1-і/183/149/22

12 грудня 2022 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_4 , (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Шевченкове Шевченківського району Харківської області, громадянина України, неодруженого, який не працює, з середньо - технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.119, ч.3 ст.135 КК України,-

У С Т А Н О В И В:

Прокурор Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним клопотанням, в якому просить продовжити строк запобіжного заходу ОСОБА_4 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.119, ч.3 ст.135 КК України.

В обґрунтування клопотання вказує, що відповідно до Розпорядження Верховного суду від 18.03.2022 року №11/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.10.2022 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14.12.2022 року включно.

Відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за більш тяжкий з яких Законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Метою продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати:

1) переховуватися від суду (оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбаченні покарання за ч. 2 ст. 119 КК України - у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, за ч. 3 ст. 135 КК України - у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, обвинувачений не має постійного місця роботи, а також утриманців, веде антисоціальний образ життя, про що свідчить безпосереднє вживання спиртних напоїв саме перед вчиненням вищезазначених кримінальних правопорушень, а тому під загрозою реальної міри покарання може почати переховуватись).

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами:

2) незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні (оскільки свідків кримінальних правопорушень ОСОБА_4 знає особисто, до затримання проживав однією сім`єю без реєстрації, тому, перебуваючи не під вартою, з метою зміни його показань, може незаконно всіляко впливати на них);

3) вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити свою систематичну злочинну діяльність із скоєння крадіжок, зважаючи на те, що обвинувачений не має постійного місця роботи, існує за рахунок випадкових заробітків, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих кримінальних правопорушень.

Отже, суспільний інтерес у справі, який полягає у досягненні цілей, визначених КПК України, перевищує посередні характеристики обвинуваченого, як особи та інші можливі доводи сторони захисту.

У справі «Геращенко проти України» (рішення від 07.11.2013 року, пар.99) Європейський суд зазначив, що тривале існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sinequanon) законності її продовжуваного тримання під вартою.

Згідно з пунктом 36 Рішення ЄСПЛ по справі «Москаленко проти України» №37466/04 від 20.08.2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачується. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд вважає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. "Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Враховуючи, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, виникла необхідність у продовженні строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до рекомендацій роботи судів в умовах воєнного стану Ради суддів України, зазначено, що у випадках, коли територіальну підслідність кримінальних правопорушень змінено, а матеріали кримінальних проваджень через військові дії не було передано або передано не в повному обсязі, доцільно орієнтувати суди щодо однакового застосування положень ст. 199 КПК України, відповідно до яких суддя насамперед зобов`язаний перевірити обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик, передбачений ст. 177 КПК України, не зменшився, або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. До вказаних обставин (ризиків) безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Крім того, за умов, коли всім іншим обставинам, які враховуються при вирішенні відповідних клопотань, судом вже була дана оцінка при обранні запобіжного заходу, формалізований підхід окремих судів щодо обов`язковості надання копій матеріалів провадження, інших додатків, які очевидно для суду не можуть бути надані через військові дії, є нічим невиправданим та не відповідає вимогам, зокрема, ст. ст. 2, 7 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, посилаючись на положення ст. 177, 178, 183 КПК України вказала на наявність права на звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу та на наявність підстав для задоволення клопотання. Також, враховуючи особуОСОБА_4 вважає неможливим застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою та продовжити строк запобіжного заходу.ОСОБА_4 у разі звільнення з під варти може переховуватися від суду, може впливати на свідків. Обвинувальний акт направлено до Куп`янського суду, однак місце перебування кримінального провадження наразі невідомо.

ОбвинуваченийОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що заперечує проти продовження строку тримання під вартою, вказав, що вже тривалий час перебуває під вартою, зазначив, що наміру впливати на свідків у нього не має, просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Суд, дослідивши заявлені клопотання, вислухавши доводи прокурора, обвинуваченого, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 177, ст. 178, ст. 181 КПК України, вважає його не обґрунтованим.

Так у клопотанні прокурором зазначено, що Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.10.2022 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14.12.2022 року включно.

Згідно вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд вважає, що вказані у клопотанні прокурора ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не є доведеними, тому, що суд позбавлений законної можливості перевірити їх обґрунтування у зв`язку з відсутністю у суді кримінального провадження.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, суд керується, окрім вимог кримінально-процесуального законодавства, практикою ЄСПЛ.

За приписами ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Прокурором у судовому засіданні не доведено те, що неможливо запобігти встановленим в ході розгляду клопотання ризикам, шляхом обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із повною ізоляцією підозрюваного від суспільства.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні тривалий час перебуває під вартою. Як зазначив обвинувачений його взято під варту 01.03.2019 року. Тобто, на момент розгляду клопотання обвинувачений перебуває під вартою 3 роки 9 місяців.

Суд встановив, що кримінальне провадження можливо перебуває на стадії судового розгляду в Куп`янському міськрайонному суді Харківської області і до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області не передано, та з клопотанням про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження прокурор до суду не звертався. Таким чином суд позбавлений законної можливості оцінити доведені у клопотанні обставини та дослідити обґрунтованість ризиків, на які посилається прокурор.

Також суд вважає, що прокурор, у своїх обґрунтуваннях, щодо законності розгляду клопотання без судової справи, хибно посилається на лист Верховного Суду від 03.03.2022 року «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» за №1/0/2-22, де зазначено, що вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження. Вказаний лист роз`яснює особливості проведення досудового розслідування і не містить роз`яснення порядку продовження запобіжного заходу тримання під вартою під час вже розпочатого судового розгляду, коли справа перебуває у суді. Пункт 9 листа стосується роз`яснень щодо порядку розгляду клопотань органів досудового розслідування.

В даному випадку суд розглядає клопотання прокурора про продовження вже обраного запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, яке можливо перебуває у провадженні Куп`янського міськрайонного суду Харківської областіу зв`язку зі зміною Головою Верховного Суду підсудності судових справ, до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області не передавалося і не надходило.

Як встановлено у ч. ч. 4, 5 ст.28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи або щодо кримінального правопорушення, вчиненого стосовно малолітньої або неповнолітньої особи, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Відтак, тримання під вартою обвинуваченого, кримінальне провадження стосовно якого з об`єктивних причин не розглядається упродовж розумного строку, суд вважає не виправданим та таким, що порушує ст.5 та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підстави для застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів, у вигляді домашнього арешту чи застави відсутні, оскільки обвинувачений про можливість внесення застави не повідомляв.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 177, 183, 372, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено, підписано та оголошено о 08 год. 30 хв. 14 грудня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1