КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 20 березня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Засулля Лубенського району Полтавської області, працює генеральним директором ТОВ «Тедіс Україна», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209 КК України,

за участю: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено частково клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 1800 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 4 831 200 гривень, покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 27 березня 2023 року.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, майновий та сімейний стан підозрюваного та прийшов до висновку, що розмір застави, який належить визначити останньому, повинен бути більшим за розмір, встановлений п. 3 ч. 4 ст. 182 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Захисник вважає, що ухвала слідчого судді незаконна та необґрунтована у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

Так, зазначає про необґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_6 . Стверджує, що в ухвалі слідчого судді взагалі не відображені обставини, які у відповідності до вимог ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, та наявність або відсутність яких є необхідною передумовою для висновків про обґрунтованість чи необґрунтованість підозри, що в обов`язковому порядку повинно бути враховано під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Звертає увагу, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 212 КК України, з матеріальним складом, для якого обов`язковим є настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів.

Вважає, що висновок фахівця, висновок експертизи, висновок аналітичного дослідження, аналітичний продукт та інше в розумінні ч. 2 ст. 84 КПК України не є джерелами доказування, а отже не можуть слугувати доводами щодо настання наслідків у вигляді фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів та обґрунтованості підозри.

На переконання захисника, під час розгляду клопотання органом досудового розслідування не доведено, а слідчим суддею не встановлено фактичних даних, які б відповідали ознакам ст. 84, ст. 98 КПК України та свідчили б про обґрунтованість складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, а відтак і ч. 3 ст. 209 КК України, в діях ОСОБА_6 .

Щодо висновку фахівця, яким обґрунтовується підозра ОСОБА_6 , зазначає, що спеціаліст має право надавати висновки виключно під час розслідування кримінальних проступків і відповідно прокурор має право залучати спеціаліста для надання висновку виключно під час розслідування проступків, а не злочинів.

Вважає, що фактичні дані як докази, закріплені у висновку фахівця як його процесуальному джерелі, є очевидно недопустимими на підставі п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України, на них не може посилатись слідчий суддя при прийнятті процесуальних рішень.

Наголошує, що будь-яке рішення органу податкового контролю, яким би було встановлено порушення вимог податкового законодавства України ТОВ «Тедіс Україна» за обставинами, зазначеними прокурором в клопотанні, відсутнє фактично й відсутнє в матеріалах судової справи, а тому стверджує, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 212 КК України, яка характеризується ухиленням від сплати податків, відсутня.

Переконана, що висновок фахівця, висновки аналітичних досліджень, аналітичний продукт не є рішенням податкового органу, а тому вони не підтверджують і не можуть підтверджувати можливий факт порушення податкового законодавства ТОВ «Тедіс Україна» в особі його керівника ОСОБА_6 при здійсненні господарської діяльності, а отже такі висновки не є належним доказом, якими могло б бути підтверджено можливе порушення вимог податкового законодавства ТОВ «Тедіс Україна» та яким могло б бути підтверджено суму зобов`язання підприємства по сплаті податків, зборів.

Зауважує, що висновком експерта, як і висновком фахівця, не встановлено факту навіть умовного заниження ТОВ «Тедіс Україна» податку на прибуток та податку на акциз у 2021 році, а отже відображені прокурором у клопотанні та у повідомлені про підозру дані про заниження підприємством у 2020 році - І півріччі 2021 року вказаних податків є такими, що суперечать відповідним висновкам.

Також зазначає, що у ТОВ «Тедіс Україна» відсутня заборгованість перед бюджетом чи державними цільовими фондами по господарським операціям з контрагентами ТОВ «Мегаторг ЛТД», ТОВ «Лонвенс», ТОВ «Розідор», станом на поточні дати у ТОВ «Тедіс Україна» немає невиконаного податкового зобов`язання перед державою Україна по взаємовідносинах із вказаними суб`єктами господарювання, що, на думку захисника, абсолютно виключає існування наслідку - фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів, що є обов`язковою ознакою для кримінально-правової кваліфікації діянь ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 212 КК України.

Стверджує, що стороною обвинувачення всупереч вимог ст. 91 КПК України не встановлено всіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема період часу вчинення кримінального правопорушення та суми заниження податкових зобов`язань в такий період.

Вважає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , оскільки останні до суду під час розгляду клопотання не з`явилися, сторона обвинувачення не клопотала про їх допит в судовому засіданні, а суд їх показання не сприймав безпосередньо і такі особи не допитані в порядку ст. 225 чи ст. 615 КПК України.

Зазначає, що посилання сторони обвинувачення як на доказ безтоварності господарських операцій ТОВ «Тедіс України» з його контрагентами ТОВ «Мегаторг ЛТД», ТОВ «Лонвенс», ТОВ «Розідор», на факт відсутності подальшої реалізації контрагентами, отриманого від ТОВ «Тедіс Україна» товару або реалізацію відмінних від тютюнових виробів товарів, надання послуг чи виконання робіт, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки дані операції не мають відношення до формування податкового обліку за операціями за участю власне ТОВ «Тедіс Україна».

На думку захисника, матеріали клопотання, що прямо вказані стороною обвинувачення як такі, що обґрунтовують підозру, про яку повідомлено ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209 КК України, є недопустимими і неналежними доказами, що свідчать про необґрунтованість підозри.

На переконання захисника, органом досудового розслідування не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання заявлених у клопотанні ризиків.

Зокрема, зазначає, що ОСОБА_6 , не знав і не міг знати, що 12 січня 2023 року за місцем його проживання, за місцем його роботи будуть проводитися обшуки, після яких прокурор матиме намір вручити йому повідомлення про підозру.

Також зауважує, що ОСОБА_6 після отримання повідомлення про підозру добровільно, без зволікань, прибував для участі в процесуальних діях та брав участь в судових засіданнях, дотримується належної процесуальної поведінки.

Зазначає, що ОСОБА_6 , бере і буде брати активну участь у кримінальному провадженні з метою спростування підозри та доведення своєї невинуватості у встановленому законодавством України порядку, натомість, його переховування унеможливить встановлення дійсних обставин у кримінальному провадженні, що не відповідає його інтересам.

Вказує, що до клопотання не додані та в матеріалах справи відсутні докази перебування у ОСОБА_6 матеріалів, які за позицією сторони обвинувачення останній може знищити, сховати або спотворити. Крім цього, зазначає, що в ході проведення обшуку за місцем роботи вилучено ті документи, які знаходилися в офісі ТОВ «Тедіс Україна», а вдома у підозрюваного не відшукано та не вилучено будь-яких матеріалів, які він може знищити, сховати або спотворити, що, на думку захисника, свідчить про відсутність процесуальної необхідності в їх вилученні.

Звертає увагу на дані про особу підозрюваного, який позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи, користується авторитетом серед колишніх колег по роботі, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, сталий соціальний статус, на утриманні двоє малолітніх дітей, допомагає батькам похилого віку.

Зазначає, що у клопотанні не зазначено, а слідчим суддею не встановлено жодних даних про те, чому запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки не можуть знівелювати всі без виключення ризики, зазначені в клопотанні.

Вважає, що вказані фактичні дані, щодо яких слідчий суддя не зробив належних висновків, нівелюють необхідність застосування застави та свідчать про безпідставність ухвалення рішення, яким застосовано заставу в розмірі 4831200 гривень.

Зауважує, що з урахуванням вимог ч. 3 ст. 219 КПК України строк дії ухвали в частині покладення на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків до 27 березня 2023 року не відповідає вимогам ст. 113, ст. 116 КПК України, так як станом на дату ухвалення оскаржуваного судового рішення строк у даному кримінальному провадженні закінчувався 12 березня 2023 року, а тому така ухвала не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями до неї і просили її задовольнити, виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями до неї, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Другим відділом детективів захисту фінансів у бюджетній сфері та міжнародної технічної допомоги Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 16 листопада 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000064, у тому числі за підозрою генерального директора ТОВ «Тедіс Україна» ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209 КК України.

12 січня 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

17 січня 2023 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням, зі змінами до нього, про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 100 963 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

26 січня 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про нову підозру в умисному ухиленні від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених в установленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства незалежно від форми власності, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах; в легалізації (відмиванні) майна, одержаного злочинним шляхом, в особливо великому розмірі, а саме у набутті, володінні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі у вчиненні дій, спрямованих на приховування походження такого майна, вчиненими особою, яка повинна була знати, що таке майно одержано злочинним шляхом, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року клопотання прокурора задоволено частково, застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 1800 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 4 831 200 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з положеннями ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до вимог статті 194 КПК України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як свідчать положення статті 178 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі, наявність постійного місця проживання, репутацію підозрюваного, його майнових стан, наявність судимостей та інше.

Вказані вимоги закону слідчим суддею дотримані, а також оцінені в сукупності усі обставини, які відповідно до статті 178 КПК України, враховуються при застосуванні запобіжного заходу.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу. Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209 КК України.

Отже, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , чогось очевидно необґрунтованого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, на даний час не вирішується питання належності чи допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до ст. 89 КПК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Також, з матеріалів судового провадження вбачається, що органами досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які оцінені слідчим суддею в межах КПК України наданих на даній стадії кримінального провадження, що дає законні підстави для застосування запобіжного заходу, а тому відповідні доводи сторони захисту з цього приводу є безпідставними.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя взяв до уваги обставини, встановлені ст.ст. 177, 178, 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання сховатися, та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 слід визначити заставу у розмірі 1800 розмірів прожиткового мінімуму для працезданих осіб, що складає 4831200 гривень, враховуючи, що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави ОСОБА_6 не буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду через побоювання втратити заставу, та забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави, з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а тому підстав для відмови у застосуванні запобіжного заходу не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не вбачається.

Доводи сторони захисту про те, що слідчий суддя мав визначити строк дії процесуальних обов`язків до 12 березня 2023 року, з урахуванням строку досудового розслідування, заслуговують на увагу, однак, зважаючи на те, що 10 березня 2023 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 12 квітня 2023 року, то у даному конкретному випадку колегія суддів вважає за можливе залишити ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 176 - 178, 182, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року, якою задоволено частково клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 1800 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 4 831 200 гривень, покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 27 березня 2023 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 ,- без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 761/1678/23 Справа №11-сс/824/1293/2023 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції - ОСОБА_12 Доповідач: ОСОБА_1