ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

24 лютого 2023 року м. Одеса

Колегія суддів Приморського районного суду м. Одеси у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000260 від 13.02.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, колегія суддів, -

встановила:

Ухвалою суду від 20 лютого 2023 року призначено підготовче судове засідання за обвинувальним актом у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Прокурор звернулась до суду з клопотанням про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, в обґрунтування якого зазначила, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_7 під час досудового розслідування не зникли та існувати не перестали.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, вважала, що ризики, які можуть бути підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 відсутні та просила обрати запобіжний захід обвинуваченому не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт. Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Потерпілий ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, надав до суду заяву про проведення підготовчого засідання без його участі.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Розпорядженням Верховного суду №52 від 26.09.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Херсонської області» внесено зміни до розпорядження Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року №1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», визначивши з 03 жовтня 2022 року територіальну підсудність судових справ: Білозерський районний суд Херсонської області Приморському районному суду м. Одеси. Рішенням Вищої ради правосуддя № 10/0/15-23 від 31.01.2023 року «Про початок відновлення роботи та зміни територіальної підсудності судових справ судів Херсонської області» встановлено з 1 березня 2023 року початок відновлення та зміни територіальної підсудності судових справ судів, визначених пунктами 1, 2 розпорядження Голови Верховного Суду від 10 січня 2023 року № 2 "Про відновлення роботи та зміну територіальної підсудності судових справ судів Херсонської області" та Приморському районному суду міста Одеси, продовжено розгляд справ (проваджень), які надійшли до 28 лютого 2023 року включно відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52)

Розглядаючи клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу..

Питання, які суд повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою; те, що він має постійне місце проживання, в силу ст. 89 КК України є таким, що раніше не судимий, у якого відсутня постійна робота і джерело доходів на території України, що може свідчити про те, що він буде переховуватись від суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

У рішенні Європейського суду у справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зауважив, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від слідства.

При цьому, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ викладену в рішенні у справі "Харченко проти України" від 10.02.2011 року, що у даному кримінальному провадженні наявний конкретний суспільний інтерес який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості, а тому обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм вмотивованим рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом враховується, що згідно обвинувачення ОСОБА_7 ставиться у вину співробітництво представниками військових підрозділів держави агресора та вчинено в умовах воєнного стану, запровадженого у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти Української Держави та Українського Народу, що тим самим підвищує ступінь суспільної небезпечності злочину, який йому інкримінується. Обвинувачений перебуваючи на волі, може переховуватися від суду шляхом перетину державного кордону України через неконтрольовані його ділянки, що межують з російською федерацією, або втекти використовуючи зв`язки з окупаційними військами російської федерації, на тимчасово окупованій території України.

Зазначені обставини на переконання суду беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, впливати на свідків, які ще не допитані та продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення і, ці ризики є доведеними прокурором.

Щодо доводів захисника щодо позитивної характеристики обвинуваченого та його можливого працевлаштування, вказане не було підтверджено документально, одночасно з цим, у даному випадку зазначені обставини не дають підстав для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_7 у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки ризики негативної поведінки обвинуваченого та небезпека наслідків такої поведінки, яка загрожує належній реалізації мети та досягнення завдань кримінального провадження, мають більш вагоме значення з точки зору публічного інтересу в контексті обставин, що обумовлюють необхідність застосування такого запобіжного заходу (перебуваючи на волі може переховатися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення ,здійснити вплив на свідків).

Таким чином, вказані обставини свідчать, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, на даний час не зникли, оскільки є підстави вважати, що на даний час обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на волі може переховатися від суду, вживати заходів щодо впливу на свідків та продовжити свою злочинну діяльність, що було доведено прокурором в судовому засіданні та не спростовано стороною захисту.

Вищезазначені обставини кримінального провадження свідчать про те, що на даній стадії кримінального провадження справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб та інтересів правосуддя, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_7 на свободу.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_7 , того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не розпочатий та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були доведені прокурором, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_7 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст.177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

Разом із тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

Вирішуючи у відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК України питання про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, суд враховує наступне.

Згідно п.3 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину встановлюється у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Поряд з цим положеннями ч.4 ст.183 КПК України визначено, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З урахуванням обставин справи та враховуючи те, що ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, суд вважає не визначає обвинуваченому розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи обов`язкову участь обвинуваченого у даному кримінальному провадження, беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуває в Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» суд вважає за необхідне етапувати ОСОБА_7 з Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» де залишити його для подальшого конвоювання до Приморського районного суду м. Одеси як обвинуваченого у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2023 року за №0000260 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, що сприятиме виконанню загальних засад кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 314, 370, 372 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Клопотання прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заоду у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24 квітня 2023 року.

Строк дії ухвали суду про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого становить до 24 квітня 2023 року.

Етапувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор»до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» де тимчасово залишити його для подальшого конвоювання до Приморського районного суду м. Одеси як обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000260 від 13.02.2023 року у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

До ухвалення вироку у кримінальному провадженні №0000260 від 13.02.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що рахується за Приморським районним судом м. Одеси та доставити останнього в судове засідання, яке відбудеться об 11:00 год. 29 березня 2023 року, в залі судових засідань Приморського районного суду м. Одеси №106.

Копію ухвали для виконання направити начальникам Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор»та ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала в частині продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів

Приморського районного суду м. Одеси

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний номер справи: №522/3308/23

Номер провадження № 1-кп/ 522/1353/23

Головуючий суддя ОСОБА_1