Дата документу 06.02.2023 Справа № 315/986/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 315/986/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/218/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула 6 лютого 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисникаобвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2021 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Гуляйполе Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

6 березня 2019 року близько 11 години 54 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ЗАЗ-1102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині вул. Базарної з боку вул. Героїв України в напрямку перехрестя із вул. Н. Махна в м. Гуляйполе Запорізької області.

В цей же час в зустрічному йому напрямку з боку вул. Соборної по вул. Базарній в м. Гуляйполе рухався мотоцикл «Ноndа СВR-1000 RR», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 .

На перехресті вулиці Базарної з вулицею Н. Махна водій ОСОБА_7 маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити мотоцикл «Ноndа СВR-1000 RR», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному йому напрямку прямо, не надавши йому перевагу в русі, з метою виконання маневру повороту наліво та перед зміною напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху вліво та допустив зіткнення з мотоциклом «Ноndа СВR-1000 RR», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 .

Своїми діями водій ОСОБА_7 відповідно до висновку експерта № 9-270 від 4 червня 2019 року, порушив вимоги п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, зі змінами № 136 від 6 березня 2013 року, відповідно до яких:

- п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 16.13. Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 , водій мотоцикла ОСОБА_9 отримав відповідно до висновку судово-медичного експерта № 78 від 20 червня 2019 року тілесні ушкодження у вигляді розрива лівого акроміально-ключичного сполучення, садна на тулубі та на лівій нижній кінцівці. Дані тілесні ушкодження в сукупності не явились небезпечними для життя, однак, викликали за собою тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 день і за цією ознакою кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Злочинна недбалість ОСОБА_7 проявилась у тому, що він, порушуючи вимоги правил безпеки дорожнього руху, міг і повинен був передбачити можливість настання дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі, із травмуванням людей.

Допущені ОСОБА_7 порушення вимог п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з суспільно-небезпечними наслідками, що настали, а саме: зіткнення з мотоциклом «Ноndа СВR-1000 RR» під керуванням ОСОБА_9 , в результаті якого останньому заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2021 року:

ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і йому призначено покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн. 00 коп. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 8 792 грн. (вісім тисяч сімсот дев`яносто дві) грн. 56 коп.

Задоволено частково клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_7 від відшкодування витрат на залучення експертів і надано ОСОБА_7 розстрочку сплати витрат на залучення експертів строком на 6 (шість) місяців, починаючи з дати набрання даним вироком законної сили, у сумі по 1 465 (одній тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн. 43 коп. щомісячно протягом перших п`яти місяців і у сумі 1 465 (одна тисяча чотириста шістдесят п`ять) грн. 41 коп. на шостий місяць.

Цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково, стягнувши на користь ОСОБА_9 із ОСОБА_7 4 470 (чотири тисячі чотириста сімдесят) гривень 67 копійок матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, і 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а всього стягнуто 9 470 (дев`ять тисяч чотириста сімдесят) гривень 67 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_7 відмовлено.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисникобвинуваченого адвокат ОСОБА_8 не погоджується з оскаржуваним вироком, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України. В задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 відмовити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції перелічив письмові докази, які надані стороною обвинувачення, але не надав оцінку кожному доказу окремо та не встановив, чим саме кожен з них підтверджує вину обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції неправомірно відхилив доводи захисника щодо встановлення висновком експерта №9-270 від 4 червня 2019 року порушення потерпілим ОСОБА_9 ПДР України і наявність у нього можливості уникнути зіткнення.

Суд не взяв до уваги посилання захисника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 537/1916/18. Тобто, суд прийняв докази однобічно та не спростував доводи сторони захисту.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 13-31кс19, зазначає, що відповідно до матеріалів кримінального провадження не можна дійти однозначного висновку про наявність у діях ОСОБА_7 причинного зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Судом першої інстанції встановлено порушення ОСОБА_7 вимог п.п. 10.1, 16.13 ПДР у інкримінованій дорожньо-транспортній пригоді. Разом з цим, у встановлених органом досудового розслідування та судом першої інстанції фактичних обставинах значиться про те, що, в свою чергу, водій ОСОБА_10 , рухаючись в населеному пункті зі швидкістю, що перевищує дозволену, мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом своєчасного застосування мір гальмування мотоцикла при русі з дозволеною швидкістю руху транспортних засобів в населеному пункті, є невідповідність до вимог п.п. 12.3, 12.4, 12.9б ПДР, яка знаходиться в причинному зв`язку з подією даної ДТП (висновок експерта від 04.06.2021 року №9-270). Викладені в зазначених письмових доказах обставини вказують на те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що саме невиконання ОСОБА_7 пункту 10.1 та пункту 16.13 ПДР перебуває в причинному зв`язку з виникненням суспільно небезпечних наслідків дорожньої пригоди за наявності перевищення швидкості у водія ОСОБА_9 .

Крім того, від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 надійшло клопотання, в якому останній просить звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. В обґрунтування клопотання захисник посилається, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_7 06.03.2019 року, а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки з дня вчинення обвинуваченим злочину минуло понад три роки. Зазначає, що ОСОБА_7 не ухилявся від досудового розслідування або суду.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні зазначив про обґрунтованість заявленого клопотання та відсутність заборон для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 49 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник адвокат ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_11 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, апеляційний суд неодноразово здійснював заходи, скеровані на повідомлення вказаних осіб, які проживають на тимчасово окупованій території, однак через розпочату 24.02.2022 року військову агресію проти України доставка поштових відправлень на тимчасово окуповані території України не здійснюється, інший зв`язок з зазначеними учасниками провадження відсутній. Про дату, час і місце апеляційного розгляду відповідно до ч. 1 ст. 12-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» учасники провадження були повідомлені заздалегідь, шляхом розміщення оголошення на сайті Запорізького апеляційного суду. З опублікування такого оголошення обвинувачений, його захисник, потерпілий та його представник вважаються повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, з урахуванням думки прокурора про можливість розгляду провадження за відсутності учасників провадження, вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_11 , що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Вирішуючи заявлене у письмовому вигляді клопотання сторони захисту щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 49 КК України регламентує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності.

При цьому, положення ч. 4 ст. 286 КПК України зобов`язують суд невідкладно розглянути клопотання сторони кримінального провадження про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом.

Тобто, установивши обставини, що дають підстави для закриття справи суд повинен їх дослідити і, в разі згоди особи, ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності. Одночасно слід відмітити, що вирішення питання, пов`язаного із положеннями ст. 49 КК України не залежить від відношення обвинуваченого до інкримінованого кримінального правопорушення.

Системний аналіз наведених норм закону вказує на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Судова колегія зауважує на вимозі, передбаченій ч. 4 ст. 286 КПК України щодо невідкладного розгляду заявленого стороною захисту клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КПК України.

З приводу суті заявленого клопотання, апеляційна інстанція знаходить його обґрунтованим.

Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухиляється від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 192/3301/16-к (провадження № 51-3094км20), звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, 6 березня 2019 року, за яке передбачене покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або у виді виправних робіт на строк до двох років, або у виді арешту на строк до шести місяців, або у виді обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Тобто, на день розгляду апеляційної скарги минуло понад три роки з дня вчинення ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст. 49 КК України), дане кримінальне правопорушення за своєю класифікацією віднесено до категорії нетяжких злочинів (ч.4 ст. 12 КК України).

Протягом цього строку останній не вчинив нового кримінального правопорушення та не ухилявся від слідства або суду, а тому строки давності закінчились.

Вказані обставини не заперечувались прокурором.

Слід відмітити, що закон не ставить звільнення від кримінальної відповідальності в залежність від визнання або невизнання обвинуваченим провини.

За змістом ст.ст. 284 - 288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17 (провадження № 51-3298км20) дотримання умов, передбачених ч.ч. 1-3 ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Аналогічна правова позиція зазначена й у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 552/5595/18 (провадження № 51-5289км19).

Відповідно до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому вважає за необхідне клопотання сторони захисту задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити.

Щодо цивільного позову, який був заявлений в рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого майнової та моральної шкоди, колегія суддів роз`яснює, що відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

За таких обставин, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає розв`язанню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_7 закрито з нереабілітуючих підстав, потерпіла сторона має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 року у справі №192/3301/16-к та 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

Отже, оскільки сторона захисту заявила клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, тому відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінки доводам апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності задовольнити.

Вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2021 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити.

Роз`яснити потерпілому ОСОБА_9 право на звернення з цивільним позовом у порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4