Справа № 333/178/23
Провадження № 1-кп/333/418/23
В И Р О К

Іменем України

17 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суду м. Запоріжжя у складі: судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження №0000146 від 06 вересня 2022 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каховка, Херсонської області, громадянина України, освіта середня, холостого, який проходить строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді радіотелефоніста відділення управління штабу дивізіону взводу управління командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 117 від 25 травня 2021 року військовослужбовця строкової військової служби, матроса ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який прибув із в/ч НОМЕР_2 , призначено на посаду радіотелефоніста відділення управління штабу дивізіону взводу управління командира військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_7 від 14 березня 2022 року № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указу Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 продовжено дію воєнного стану із 05 годин 30 хвилин 25 квітня 2022 року на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_7 від 17 травня 2022 року № 341/2022, який затверджено Верховною Радою України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 , матрос ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

В свою чергу, матрос ОСОБА_6 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Станом на 09 серпня 2022 року особовий склад відділення управління штабу дивізіону взводу управління командира військової частини НОМЕР_1 виконував обов`язки військової служби (місце несення служби) за адресою: АДРЕСА_3 .

Так, 09 серпня 2022 року, матрос ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження строкової військової служби, самовільно залишив місце несення служби військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, мір для повернення до військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв, та незаконно перебував за межами військової частини до 13 серпня 2022 року, коли був затриманий військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 та доставлений до місце несення служби військової частини НОМЕР_1 .

Далі, 14 серпня 2022 року, матрос ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження строкової військової служби, самовільно залишив місце несення служби військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, мір для повернення до військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв, та незаконно перебував за межами військової частини до 18 листопада 2022 року.

18 листопада 2022 матрос ОСОБА_6 прибув до слідчого ТУ ДБР у м. Мелітополі із зізнанням, повідомивши про викладені вище обставини та щиро розкаявся.

В подальшому досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 117 від 25 травня 2021 року військовослужбовця строкової військової служби, матроса ОСОБА_6 , який прибув із в/ч НОМЕР_2 , призначено на посаду радіотелефоніста відділення управління штабу дивізіону взводу управління командира військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_7 від 14 березня 2022 року № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указу Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 продовжено дію воєнного стану із 05 годин 30 хвилин 25 квітня 2022 року на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_7 від 17 травня 2022 року № 341/2022, який затверджено Верховною Радою України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб та в подальшому неодноразово по теперішній час.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 , матрос ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

В свою чергу, матрос ОСОБА_6 , діючи повторно, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Станом на 24 листопада 2022 року особовий склад відділення управління штабу дивізіону взводу управління командира військової частини НОМЕР_1 виконував обов`язки військової служби (місце несення служби) за адресою: АДРЕСА_4 .

Так, 24 листопада 2022 року, матрос ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження строкової військової служби, самовільно залишив місце несення служби військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_4 , та свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, мір для повернення до військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв, та незаконно перебував за межами військової частини до 04 січня 2023 року, коли був затриманий співробітниками поліції.

Умисні дії ОСОБА_6 кваліфікуються за ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення місця служби військовослужбовцем строкової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Судовий розгляд проведено в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винним у повному обсязі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказане кримінальне правопорушення і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Крім того, додатково суду пояснив, що він дійсно самовільно залишав місце служби, однак завжди повертався самостійно. Він був разом зі своєю дівчиною. У ДБР він також з`явився самостійно. Зазначив, що відповідні висновки для себе зробив, додавши, що має бажання продовжувати службу. У скоєному щиро розкаюється, просить суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349, ст. 351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого, дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Від виступу у вступній промові учасники провадження відмовилися.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту.

Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про їхню достатність для визнання ОСОБА_6 винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення місця служби військовослужбовцем строкової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети - кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яка відноситься до категорії тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проходження служби характеризується задовільно, на диспансерному обліку в наркологічному диспансері та в психіатричній лікарні не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає, що обвинувачений повністю визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину. Обставини, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка здійснила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до ст. 8 ч.1 Конституції України в України діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно зі ст. 46 Конвенції та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, військовослужбовець, активно сприяв розкриттю злочину, бажає продовжувати службу, тобто ставлення винного до вчиненого, і конкретні обставини справи, а також думку прокурора та захисника, які просили призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, суд вважає можливим при призначенні покарання ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 407 КК України застосувати ст. 69 КК України.

Суд з підстав, зазначених раніше, вважає можливим застосування у відношенні ОСОБА_6 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, а саме призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 62 КК України замінити призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні.

При цьому суд зазначає наступне.

27 січня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» № 2839-IX від 13.12.2022 року (далі Закон № 2839-IX).

Законом № 2839-IX внесені зміни до ст. 69 КК України, якими встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною другою статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Стаття 69 КК України у попередній редакції передбачала можливість застосування її до засуджених за кримінальне правопорушення, передбачене статтею 407 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

У новій редакції статті 69 КК України заборонено застосовувати її до кримінального правопорушення, передбаченого статтею 407 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Отже, суд застосовує статтю 69 КК України в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

З урахуванням вимог статей 176, 177, 200, 377 КПК України у суду відсутні підстави для зміни запобіжного заходу, у зв`язку з цим до набрання вироком законної сили суд залишає незмінним запобіжний захід щодо обвинуваченого.

У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Арешт не накладався.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України (у редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення) у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 62 КК України, враховуючи обставини справи та особу засудженого, замінити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 2 (два) роки та з урахуванням вказаного призначити покарання ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 407 КК України у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 04 січня 2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 04 січня 2023 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1