ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/307/23 Справа № 202/2035/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000015 за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року було задоволено клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000015 від 10.01.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 362 КК України.

Накладено арешт, шляхом позбавлення права відчуження на нерухоме майно об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною вчинення реєстраційних дій будь-якими особами (державними реєстраторами).

Слідчий суддя зазначив, що з метою забезпечення збереження речових доказів, необхідно накласти арешт на об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони прав на відчуження та вчинення реєстраційних дій будь-якими особами (державними реєстраторами), оскільки незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до наслідків, визначених ч. 11 ст. 170 КПК України.

Саме такий спосіб накладення арешту на майно, забезпечить потреби досудового розслідування, та не матиме негативних наслідків, оскільки заборона відчуження майном не позбавляє права на розпорядження та користування ним.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Зазначає, що копію ухвали слідчого судді власник майна отримав 11 січня 2023 року, а тому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 7 жовтня 2022 року для ОСОБА_8 повинен обчислюватися з 21 жовтня 2022 року.

Вказує, що ухвала є незаконною та необгрунтованою.

Зазначає, що слідчий суддя безпідставно задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно: а саме на об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає, що такий арешт на майно, позбавляє його права розпоряджатись, користуватись своєю приватною власністю.

Вказує, що органом досудового розслідування не доведено, що існують ризики можливого приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування та передачі вказаного майна.

Зазначає, що прокурором так і не було обґрунтовано яким же чином заборона будь-яким особам, будь-яким чином відчужувати та розпоряджатись об`єкт незавершеного будівництва може забезпечити кримінальне провадження.

Звертає увагу суду, на той факт, що право власності на об`єкт незавершеного будівництва за адресою, АДРЕСА_1 виникло в нього на законних підставах, а саме на підставі договору купівлі -продажу від 25.12.2003 року, який був посвідчений нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_9 , а отже є безпідставним твердження про набуття права власності на даний об`єкт незвершеного будівництва на підставі завідомо підробленого рішення суду по цивільній справі №200/6192/15-ц.

Об`єкт нерухомості ніколи не був предметом розгляду у цивільній справі №200/6192/15-ц, на який іде посилання в ухвалі слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2022.

Вказує, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває чотири роки, та за даний час жодних слідчих дій з ним, як з власником майна не проводилось, а також жодній особі у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Будучи повідомленими належним чином про місце та час розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції не з`явились.

ОСОБА_6 на адресу суду надав заяву в якій просив розглядати апеляційну скаргу без його участі.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч. 2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Колегія суддів враховує, що власник майна ОСОБА_6 не був присутній при розгляді клопотання про арешт майна і копію вказаної ухвали, всупереч вимогам ч.7 ст.173 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК), йому не надіслано. Вказану ухвалу отримав лише 11 січня 2023 року. За таких обставин та згідно ст.ст. 115-117 КПК визнає обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження цієї ухвали.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Зі змісту ч. 1 ст. 170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до статей 7 та 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000015 від 10.01.2018 року, яке було визнано речовим доказом за вимогами ст. 98 КК України.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду прокурор надала копію витягу з ЄРДР, відповідно до якого за наслідками розслідування кримінальне провадження за № 0000015 від 10.01.2018 року, постановою слідчого від 28.12.2022 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР, а така процесуальна заборона, як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів вказаного у ст. 170 КПК України.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП]. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції, від 22 вересня 1994 року, та "Кушоглу проти Болгарії", від 10 травня 2007 року. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

З огляду на вищевикладене, в ході апеляційного розгляду встановлено, що такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна вже втратив свою необхідність/актуальність з огляду на фактичну відсутність (закриття) провадження, яке забезпечувалось арештом.

Зважаючи на вказані обставини, колегія суддів приходить до переконання про відсутність на даний час підстав для застосування арешту вказаного майна, а тому апеляційну скаргу слідч задовольнити на підставі ч. 3 ст. 407 КПК скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою відмовити у накладенні арешту на зазначене майно.

Керуючись ст.ст. 115-117, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року, задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, - скасувати.

Постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000015 від 10.01.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 362 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4