Дата документу 17.10.2022 Справа № 314/3907/19
ЗАПОРІЗЬКИЙАПЕЛЯЦІЙНИЙСУД
ЄУ№314/3907/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_2
Провадж.№11-кп/807/1229/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_3
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

при секретарі ОСОБА_6,

за участю:

адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON,

розглянула 17 жовтня 2022року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15 серпня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 348, ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 348, ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України.

15.08.2022 року прокурором у судовому засіданні подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, яке обґрунтоване тим, що під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1- 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме, ОСОБА_1 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме ОСОБА_1 обвинувачується зокрема у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, а тому, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень і невідворотного покарання, обвинувачений ОСОБА_1 з урахуванням встановлених обставин, може переховуватися від суду. Крім того, ОСОБА_1 не одружений, дітей не має та не має стійких соціальних зв`язків, що вказує на те, що останній може у будь-який момент залишити територію Запорізької області та переховуватись від суду, чим перешкоджатиме судовому розгляду кримінального провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15 серпня 2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_1 строком до 13 жовтня 2022 року. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі та додатках до неї обвинувачений ОСОБА_1 не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що ухвала суду про продовження тримання під вартою винесена незаконним складом суду та за відсутності захисника, що є суттєвим порушення ст. 412 КПК України. Просить скасувати ухвалу суду від 15 серпня 2022 р.

Обвинуваченого ОСОБА_1 було повідомлено про дату, час та місце розгляду його апеляційної скарги та запропоновано провести розгляд справи в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконфереції. Отже, апеляційний суд наддав можливість обвинуваченому ОСОБА_1 прийняти участь у судовому розгляді в режимі відеоконференції, проте останній відмовився приймати участь.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 336 КПК України умови воєнного стану є виключенням для присутності обвинуваченого у залі судового засідання. Вказані положення надають суду можливість проводити судовий розгляд в режимі відеоконференції, що і було запропоновано обвинуваченому, однак від такої форми участі останній відмовився.

Судова колегія, з огляду на особливості правового режиму воєнного стану в Україні, вважає дані підстави виключними та вони перевалюють над правом особистої участі обвинуваченого у розгляді справи, тому вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності обвинуваченого, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України. При цьому, слід відмітити, що в апеляційній скарзі питань про погіршення правового становища обвинуваченого не ставиться.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомлені про час і дату судового засідання не з`явився, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд відмічає обгрунтованність оскаржуваного рішення.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали і продовжують існувати, а саме наявність підстав вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_1 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема і з застосуванням насильства, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 348, ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжких, тяжких та особливо тяжких злочинів, а тому на переконання колегії суддів ризик переховування наразі реальний.

Крім того, відсутність постійного джерела доходів, беззаперечні відомості про попередні притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, вчинення злочину за ч. 1 ст. 122 КК у період іспитового строку, тобто продовження вчинення ним нових злочинів, суворість очікуваного покарання у рамках висунутого обвинувачення, у своїй сукупності, підвищує ризики переховування обвинуваченого та вчинення інших кримінальних правопорушень і вказує на неможливість зміни ОСОБА_1 запобіжного заходу на менш суворий.

Також, перебуваючи на свободі ОСОБА_1 може незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, оскільки навіть обставини справи та поведінка обвинуваченого вказують на існування ризику певних дій з боку останнього на адресу потерпілих, свідків, що може перешкодити кримінальному провадженню та вплине на встановлення обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню.

Отже, виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п. 1, 3. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 на більш м`який.

При цьому, суд врахував тяжкість обвинувачення, необхідність виконання процесуальних дій, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, суд, керуючись наданими йому законом повноваженнями, дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованого ОСОБА_1 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_1 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Твердження обвинуваченого щодо розгляду справи незаконним складом суду носять абстрактний характер і не знайшли свого об`єктивного підтвердження в процесі апеляційного розгляду, а тому підлягають відхиленню.

Доводи апелянта щодо відсутності захисника при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_1 спростовуються журналом судового засідання, оскаржуваною ухвалою та поясненнями в суді апеляційної інстанції захисника ОСОБА_7, який підтвердив свою присутність в судовому засіданні місцевого суду.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наведених підстав є неспроможними.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючисьст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15 серпня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 до 13 жовтня 2022 р. включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5