Дата документу 22.02.2023 Справа № 337/1/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 337/1/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/617/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула 22 лютого 2023року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 6 січня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Токмацького районного суду Запорізької областіперебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 14.09.2022 № 49/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Токмацького районного суду Запорізької області на Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 6 січня 2023 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком до 6 березня 2023 року включно. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вважає її незаконно і такою, що підлягає скасуванню. Так, апелянт зазначає про необґрунтовану підозру, оскільки потерпілий не впізнав обвинуваченого, як особу яка вчинила напад на нього. Вказує, що клопотання прокурора не містить даних про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а заявлені ризики недоведені і носять абстрактний характер. Крім того, в порушення ст. 184 КПК до клопотання не додано копії матеріалів справи.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що за відсутності матеріалів кримінального провадження та документів, якими прокурор обґрунтовує свої клопотання, суд позбавлений можливості перевірити підстави, на які посилається прокурор та обставини, передбачені ст. 194 КПК, в тому числі наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК. Стосовно заявлених ризиків, сторона захисту вказує, що ОСОБА_7 перебуває під вартою майже три роки, тому ризик ймовірного продовження злочинної діяльності зменшився. Також, обвинувачений має реєстрацію та постійне місце проживання, що істотно зменшує ризик втечі. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В судове засідання апеляційної інстанції захисник будучи належним чином повідомлений про час і дату судового засідання не з`явився, обвинувачений будучи належним чином сповіщений про апеляційний розгляд, клопотань про особисту участь не заявляв, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності захисника та обвинуваченого захисника, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор заперечив вимогам апеляційних скарг і просив відмовити в їх задоволенні.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положениями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

З огляду на заявлені обвинуваченим щодо необґрунтованої підозри через те, що потерпілий не впізнав обвинуваченого, як особу яка вчинила напад на нього та стадію кримінального провадження, в якому останньомувже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків та існування вагомих підстав для продовження тримання особи під вартою.

Відповідаючи на доводи апеляційних скарг щодо відсутності встановлених місцевим судом ризиків колегія суддів виходить із наступного.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дотримався вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, яка передбачає, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було до його спливу.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

З наданих судом першої інстанції матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених за ч.3 ст.187 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2020 р. за № 0000103.

Прокурором подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою. В обґрунтування клопотання, прокурор послалась на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції достатньо мотивував рішення в частині наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, суд першої інстанції під час розгляду клопотання встановив, що ОСОБА_7 є особою раніше судимою за вчинення тяжких злочинів проти власності, судимості за які у встановленому законом порядку не зняті та не погашені, та знову обвинувачується за вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності поєднаний із застосуванням насильства, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років і усвідомлюючи тяжкість покарання є ризик переховування обвинуваченого від суду. Обвинувачений офіційно не працевлаштований офіційного джерела доходу не має, стійких соціальних зв`язків не має, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має. Застосований до ОСОБА_7 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою останній не порушував у зв`язку з відсутністю об`єктивної можливості такого порушення, що не залежало від його волі, не маючи постійного джерела доходів для забезпечення себе необхідним для життєдіяльності, перебуваючи на волі, має реальну можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому судовому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Отже, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

При цьому, тяжкість обвинувачення та очікуване покарання, хоча і не є самостійними підставами для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Судова колегія відмічає, що високий рівень суспільної небезпечності обвинуваченого дозволяють спрогнозувати з високим ступенем, що ОСОБА_7 з урахуванням попередніх беззаперечних притягнень до кримінальної відповідальності та будучи обізнаним про суворість кримінального покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.

Крім того, перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки існує ризик певних дій з боку обвинуваченого, що вплине на встановлення обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню.

Отже, виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на більш м`який.

Тому, доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та встановлена наявність ризиків, визначених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апелянтом під час апеляційного розгляду не наведено.

Посилання адвоката ОСОБА_8 , що обвинувачений має реєстрацію та постійне місце проживання не здатні спростувати висновок суду стосовно недоцільності застосування альтернативного запобіжного заходу.

Щодо доводів сторони захисту і обвинуваченого про відсутність матеріалів кримінального провадження, то слід зауважити на положеннях ст. 615-1 КПК України щодо відновлення втрачених матеріалів в умовах воєнного стану та одночасно приймає до уваги необхідність дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також апеляційна інстанція на даний час зауважує, що для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів, перевіряючи посилання в апеляційній скарзі захисника щодо тривалого тримання під вартою, вважає, що сама по собі тривалість тримання особи під вартою, що залежить від низки вагомих обставин (об`єм висунутого обвинувачення, кількість осіб, які притягуються до відповідальності та загалом учасників провадження, їх процесуальна поведінка, тощо) не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів, виходила також з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 6 січня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 до 6 березня 2023 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4