ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1833/22 Справа № 937/1532/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

представника скаржника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

скаржника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 січня 2022 року, якою, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_8 на постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_9 від 05.08.2021 року про закриття кримінального провадження №0001713 від 16.09.2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 січня 2022 року, було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_8 на постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_9 від 05.08.2021 року про закриття кримінального провадження №0001713 від 16.09.2020 року.

В обґрунтування постановленої ухвали слідчий суддя зазначив, що з оскаржуваної постанови слідує, що досудове розслідування проведено достатньо повно, всебічно, об`єктивно, доказів вчинення злочину не встановлено, а прийняте за результатами перевірки рішення відповідає вимогам ст. 110 КПК України, у зв`язку з чим, в задоволенні скарги слідчий суддя відмовив.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, прийняти нове рішення, яким постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасувати, та матеріали провадження для організації проведення досудового розслідування.

В обґрунтування своїх доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки прийнята з порушенням норм кримінального процесуального закону.

В суді апеляційної інстанції заявник ОСОБА_8 та її представник адвокат ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу просили її задовольнити з підстав викладених в ній.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників процесу, перевіривши надані матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, таким, що, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Виходячи зі змісту ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, на досудовому провадженні, можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

За результатами розгляду скарги слідчий суддя, як це встановлено ч. 2 ст. 307 КПК України, вправі прийняти одне з передбачених цією нормою рішень, в томі числі винести ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі перебувало кримінальне провадження № 0001713, відомості про яке внесено до ЄРДР 16.09.2020 року за ознаками ч.3 ст. 382 КК України за фактом умисного невиконання суддями Запорізького апеляційного суду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2017 року та за ознаками ч. 1 ст. 375 КК України за фактом ухвалення суддями Запорізького апеляційного суду завідомо неправосудного рішення.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_10 від 27 січня 2021 кримінальне провадження за № 0001713 від 16.09.2020 за ознаками ч. 1 ст. 375 КК України закрито, у зв?язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_9 від 05 серпня 2021 кримінальне провадження за № 0001713 від 16.09.2020 за ознаками ч. 3 ст. 382 КК України закрито, у зв?язку з відсутністю в діях суддів Запорізького апеляційного суду складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

При проведенні досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення.

З аналізу норм ст.ст. 2, 9, 283 КПК України вбачається, що закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, щоб така постанова в обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, та чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, міститься заява ОСОБА_8 на ім?я Генерального прокурора України, в якій викладені обставини, які, на її думку, свідчать про вчинення суддями Запорізького апеляційного суду кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України, а саме умисне невиконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2017 року, в якій зазначено, що ОСОБА_8 є спадкоємцем частини будинку АДРЕСА_1 . Проте, не дивлячись на те, що висновки касаційної інстанції є обов?язковими для судів першої та апеляційної інстанції, судді Запорізького апеляційного суду 11 березня 2020 року скасували рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2019 року, яким було визнано право власності за ОСОБА_8 на 31/100 частини будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 Судді не прийняли до уваги рішення ВССУ від 01.11.2017 року, яким вона була визнана спадкоємцем спадкового майна домоволодіння АДРЕСА_1 , в зв?язку із чим вона була позбавлена спадщини, чим їй спричинено істотну шкоду.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження були допитані в якості свідків судді Запорізького апеляційного суду ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які повідомили, що відповідно до вимог законодавства здійснюють правосуддя на засадах верховенства права, забезпечують кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свободі гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України. У складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ розглядали справу (Єдиний унікальний № 332/2880/18, провадження №22- ц/807/590/20). 11.03.2020 за результатами розгляду справи винесено постанову, якою апеляційну скаргу задоволено, рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 15 листопада 2019 року у справі скасовано. Відмовлено в задоволенні позову про визнання права власності на спадкове майно частину домоволодіння та внесення змін до реєстру про право власності. Під час розгляду вищевказаної справи жодній фізичний особі не було завдано моральної та матеріальної шкоди, а рішення прийняте за результатами розгляду апеляційної скарги повністю відповідає вимогам діючого законодавства та прийняте у встановленому законом порядку. Під час розгляду справи керувались виключно нормами діючого законодавства. Мотиви, з яких прийнята дана постанова апеляційним судом, викладені у мотивувальній частині вказаної постанови апеляційного суду. Постанова (Єдиний унікальний № 332/2880/18, провадження №22-ц/807/590/20) була прийнята апеляційним судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, виносилась з урахуванням судової практики, будь-якого умислу направленого на невиконання рішення суду. В разі незгоди учасника цивільної справи із постановою апеляційного суду, Цивільним процесуальним кодексом України передбачено строк та порядок оскарження останньої до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, який було у тому числі роз`яснено учасникам цієї справи апеляційним судом у резолютивній частині постанови. В теперішній час триває процедура касаційного оскарження судового рішення.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в теперішній час у Верховному суді у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду розглядається касаційна скарга на постанову Запорізького апеляційного суду від 11.03.2020, якою апеляційну скаргу ОСОБА_15 задоволено, рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 15 листопада 2019 року у справі скасовано. Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_15 , третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання права власності на спадкове майно 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 та внесення змін до реєстру про право власності.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Відповідно до ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи, у порядку ст. 94 КПК України, було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України.

Відповідно до оскаржуваної постанови, слідчим ОСОБА_9 повністю дотримані вищевказані вимоги КПК України, постанова слідчого прийнята з дотриманням вимог ст.ст. 94, 110, 284 КПК України, в ній наведені, окрім іншого, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення закону.

Практика Європейського Суду з прав людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі « ОСОБА_3 Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

В рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України», Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Кримінальна відповідальність за ст. 382 КК України настає за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню (ч. 1 ст. 382); за ті самі дії, вчинені службовою особою (ч. 2 ст. 382) та за дії, передбачені частиною першою або другою, вчинені службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб (ч. 3 ст. 382).

З об?єктивної сторони невиконання судового рішення може характеризуватися:

1) невиконанням особою вироку, рішення, ухвали чи постанови суду, що набрали законної сили або перешкоджання їх виконанню (ч. 1 ст. 382);

2) невиконанням службовою особою вироку, рішення, ухвали чи постанови суду, що набрали законної сили або перешкоджання їх виконанню (ч. 2 ст. 382);

3) невиконанням службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, вироку, рішення, ухвали чи постанови суду, що набрали законної сили або перешкоджання їх виконанню або якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб (ч. 3 ст. 382).

Невиконання судового рішення полягає у невжитті особою, до якої звернуто виконання вироку, рішення, ухвали або постанови суду, що набрали законної сили, передбачених законом заходів щодо їх виконання. Невиконання може виражатися у прямій відмові виконати судове рішення або в ухиленні від його виконання. Відмова означає явне, відкрите, висловлене усно або письмово небажання особи виконати судове рішення. Ухилення - та сама відмова, яка має завуальований характер: особа відкрито не заявляє про відмову виконати судове рішення, але діє таким чином, що фактично унеможливлює його виконання.

Перешкоджання виконанню судового рішення передбачає протидію особи, наділеної законом певними повноваженнями щодо реалізації вимог, які у ньому містяться, з метою недопущення його реалізації. Така протидія може виражатися у прямій забороні виконувати вимоги державних виконавців державної виконавчої служби, погрозі застосувати до певних осіб, у тому числі і службових, насильства, спробі підкупити чи обманути їх з метою недопущення виконання судового рішення.

Суб?єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.

Проте, в ході досудового розслідування не було встановлено даних, які б підтверджували умисне невиконання рішення суду суддями Запорізького апеляційного суду, про що вказано в постанові слідчого про закриття кримінального провадження.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 382 КК України є закінченим з моменту відмови виконати судове рішення (з початку ухилення від виконання судового рішення) або з моменту перешкоджання його виконанню.

Для визначення моменту закінчення цього правопорушення важливим є встановлення моменту надходження судового рішення до службової особи, яка повинна його виконувати, і строку виконання судового рішення, який встановлено законом або судом.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2017 року не була звернена до виконання до суддів Запорізького апеляційного суду, а тому, в розумінні вимог диспозиції ч. 3 ст. 382 КК України, на них не було покладено, передбачених законом заходів, щодо її виконання.

Слідчий суддя під час розгляду скарги, встановив, що в постанові Запорізького апеляційного суду 11.03.2020 було викладено мотиви прийняття саме такого рішення, а також зазначено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2017 вирішувалось питання правомірності відмови апеляційним судом у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу суду першої інстанції про виправлення описки у рішенні Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2007 р. Тобто, ця ухвала не є рішенням по суті спору і преюдиційний факт успадкування ОСОБА_8 31/50 частини будинку №2/71 по вул. Підпорожній (Ніжинській) в м. Запоріжжі вказаним судовим рішенням не встановлювався.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що в ході проведення досудового розслідування слідчий ОСОБА_9 правомірно прийшов до висновку, що в ході досудового розслідування не отримано жодних даних, які б вказували на вчинення суддями Запорізького апеляційного суду кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, доказів, які б свідчили про наявність в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, не здобуто.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого про закриття кримінального провадження прийнято законно та обґрунтовано, органом досудового розслідування вжито всіх необхідних заходів, направлених на повне та всебічне досліджені всіх обставин кримінального провадження. Зі змісту оскаржуваної постанови та матеріалів кримінального провадження вбачається, що кожному з доказів надано належну оцінку, зміст постанови відповідає фактичним обставинам, встановленим як в ході досудового розгляду кримінального провадження, так і під час судового розгляду скарги.

Доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_8 , а також пояснення надані у суді першої інстанції, не є підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим були вчинено всі необхідні заходи, направлені на виклик заявника для допиту, проте допитати заявника не надалось можливим через незалежні від слідчого обставини.

Інші доводи заявника та її представника, на які вони посилаються, як на підставу для скасування постанови про закриття кримінального провадження, не спростовують висновку слідчого судді про законність прийнятої слідчим ОСОБА_9 постанови про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю в діях суддів Запорізького апеляційного суду складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

Таким чином, постанова слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_9 від 05.08.2021 року про закриття кримінального провадження № 0001713 від 16.09.2020 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, слідчий діяв в межах своїх повноважень, а тому його дії щодо закриття кримінального провадження повністю відповідають вимогам КПК України.

Доводи скарги фактично зводяться до незгоди з процесуальним рішенням слідчого та оцінкою ним зібраних під час досудового розслідування доказів.

Крім того, колегією суддів не встановлено й істотних порушень вимог КПК України, а у скарзі ОСОБА_8 не наведено достатніх даних, які б безумовно свідчили про неповноту проведеної перевірки та могли бути підставою для скасування судового рішення.

При таких обставинах, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки її доводи підтвердження не знайшли, передбачених законом підстав для скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія судів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 січня 2022 року, якою, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_8 на постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_9 від 05.08.2021 року про закриття кримінального провадження №0001713 від 16.09.2020 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 В ОСОБА_16 А ОСОБА_17