Справа № 742/4998/21
1-кп/729/112/22 р.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2022 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:
судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ічня Чернігівської області , українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263 КК України, ч.1 ст. 115 КК України,-за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого- адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3
Прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням, яке підтримав у підготовчому судовому засіданні, про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб , оскільки строк тримання під вартою, визначений ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області закінчується 26 листопада 2022 року , кримінальне провадження не розглянуто , а передбачені ризики п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати . Зокрема , ризик , передбачений п.1ч.1 ст. 177 КПК України обгрунтовується тим, що ОСОБА_3 , розуміючи, що його покарання може бути пов"язане з позбавленням волі, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за один з яких законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 15 років, з метою уникнення покарання може залишити своє місце проживання і переховуватися від суду.Усвідомлюючи міру покарання , яка йому загрожує, у разі визнання його винуватим, іншим чином може перешкодити кримінальному провадженню, може впливати на потерпілих та свідків, оскільки йому відомі їх місця проживання.
Ризик,передбачений п.4 ч.1 ст. 1777 КПК України - іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, може бути вираженим у створенні обвинуваченим штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій.
Наведені ризики є дійсними, триваючими і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м"який.
Захисник обвинуваченого подав до суду письмове клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній цілодобовий арешт з покладенням на нього обов"язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, у тому числі носити електронний засіб контролю. У разі продовження судом строку тримання під вартою просить визначити ОСОБА_3 заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки конкретні обставини даного кримінального провадження не вказують на неможливість її визначення , а ч.4 ст. 183 КПК України надає суду право визначити заставу і в даній категорії справ. Свої вимоги в клопотанні обгрунтовує тим, що з моменту обрання запобіжного заходу пройшло більше року , протягом якого ОСОБА_3 безпреривно утримується під вартою, однак розгляд справи по суті за цей час так і не розпочався, а тому обгрунтованість висунутого обвинувачення до цього часу судом не перевірена.Ризик того, що увесь цей час під вартою може утримуватися невинувата особа, яка буде і надалі піддаватися необгрунтованому процесуальному примусу, є достатнім приводом для зміни виняткового запобіжного заходу на більш м"який.
Відповідно до Ч.1 та ч.2 ст.34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо: 1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності. До початку судового розгляду у виняткових випадках кримінальне провадження (крім кримінальних проваджень, що надійшли на розгляд Вищого антикорупційного суду) з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків, а також у разі неможливості здійснювати відповідним судом правосуддя (зокрема, надзвичайні ситуації техногенного або природного характеру, епідемії, епізоотії, режим воєнного, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях).
Питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.
У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 .. У клопотанні захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу просив відмовити за безпідставністю , зауважив, що зазначені ризики в клопотанні продовжують мати місце, є дійсними і виключаються зміни запобіжного заходу. Звернув увагу, що на даному етапі розгляду кримінального провадження висунуте обвинувачення ОСОБА_3 є обгрунтоване. Щодо заявленого клопотання про направлення справи до Чернігівського апеляційного суду для визначення підсудності не заперечував.
Обвинувачений та захисник підтримали свої клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній цілодобовий арешт та направлення кримінального провадження для визначення підсудності з підстав в них викладених, а в клопотанні прокурора просили відмовити.
Суд, вислухавши сторони кримінального провадження, розглянувши їх клопотання. приходить до наступних висновків.
Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у виді тримання під вартою та можливості зміни запобіжного заходу на домашній арешт , суд виходить із наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
За нормами ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Стаття 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачає, що при розгляді справ, суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Тобто, з викладеного вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і, за наявності підстав, вичерпний перелік яких встановлений ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
Суд, перевіряючи достатність доказів для такого висновку, разом з положенням КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, п. 48 рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007 року), згідно якого, слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, суд позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими, шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Європейський суд з прав людини у справі «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» від 13.04.2014 року також зазначає, що обґрунтованість підозри ґрунтується на можливості сторонньої, незацікавленої особи дійти висновків, що підозрювана особа вчинила кримінальне правопорушення.
Доводи прокурора, зазначені у клопотанні та підтримані ним у судовому засіданні, а також не спростовані захисником та обвинуваченим, вказують на причетність ОСОБА_3 на даному етапі до вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 263 КПК України та ч.1 ст. 115 КК України, тобто останній об`єктивно підозрюється у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК України, то суд вважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1, п. 2 п.3 та п.4 ч. 1 даної статті, а сторона захисту не назвала та не надала переконливих доказів того, що вони на день розгляду цього клопотання, зменшилися чи взагалі перестали існувати.
При розгляді клопотання, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 відповідно до обвинувального акту обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, один яких є особливо тяжким, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, що значно підвищує ризик переховуватися від суду, усвідомлюючи міру покарання, яка йому загрожує, у разі визнання його винуватим, іншим чином може перешкоджати кримінальному провадженню, може впливати на потерпілих та свідків, оскільки йому відомі їх місця проживання.
Таким чином, виходячи з принципу судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, враховуючи все вище викладене та те, що обставини по справі з часу попереднього продовження запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження , а тому доцільно вирішити питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважаючи його таким, що відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, відповідності особі обвинуваченого та запобіганню можливості перешкодити інтересам правосуддя, тому суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів та визначення застави.
При цьому, вирішуючи клопотання прокурора, суд не вбачає порушень КПК України, які б стали підставою для відмови у його задоволенні.
Суд вважає, що утримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою буде сприяти забезпеченню виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні у розумні строки.
Таким чином враховуючи наведені підстави , суд вважає,що клопотання захисника обвинуваченого , щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт не підлягає до задоволення.
Вирішуючи клопотання захисника обвинуваченого про направлення кримінального провадження з одного судуд до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції, дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення - направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.
Відповідно до ст. 31, ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.а у разі якщо в суді першої або апеляційної інстанції, який згідно з правилами підсудності має здійснювати кримінальне провадження (крім Вищого антикорупційного суду), неможливо утворити склад суду, передбачений цією статтею, кримінальне провадження здійснює найбільш територіально наближений суд, в якому можливо утворити такий склад суду.
Згідно з ст. 34 КПК України до початку судового розгляду у виняткових випадках кримінальне провадження (крім кримінальних проваджень, що надійшли на розгляд Вищого антикорупційного суду) з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків, а також у разі неможливості здійснювати відповідним судом правосуддя (зокрема, надзвичайні ситуації техногенного або природного характеру, епідемії, епізоотії, режим воєнного, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях).
Частиною другою цієї статті передбачено, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.
Згідно обвинувального акту двоє потерпілих , їх представник , свідки, захисник обвинуваченого є мешканцями м. Прилук та Прилуцького району Чернігівської області.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України, судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.
Відповідно до ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.
Частиною 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Недотримання строків розгляду, зокрема, кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.
Тому системний аналіз норм кримінального процесуального кодексу дозволяє дійти висновку, що кримінальне провадження може бути направлено з одного суду до іншого у виняткових випадках тоді, коли іншим чином забезпечити виконання завдань кримінального провадження неможливо.
Зважаючи на те, що більшість осіб, які підлягають виклику у судове засідання під час розгляду даного кримінального провадження, на даний час проживають у м. Прилуки та Прилуцькому районі Чернігівської області , відсутнє пряме сполучення громадського транспорту між містами Прилуки та м.Бобровиця , враховуючи умови воєнного стану , що супроводжується відключенням електроенергії , що виключає можливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції , а також те, що в Бобровицькому районному суді не проведено підготовче судове засідання, наведене дає підстави вважати, що зазначені обставини є винятковим випадком у розумінні ст. 34 КПК України, урахування яких забезпечить оперативність та ефективність розгляду вказаного кримінального провадження.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання захисника та направлення даного кримінального провадження до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності, з метою забезпечення оперативності та ефективності його розгляду, в межах юрисдикції Чернігівського апеляційного суду.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 177, 314-316 КПК України, суд -
Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів до 23 січня 2023 року включно з утриманням його в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про направлення кримінального провадження до Чернігівського апеляційного суду для визначення підсудності задовольнити.
Кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 120 212 703 3000 1056 від 11.10.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 , за ч.1 ст. 263 КК України, ч.1 ст. 115 КК України направити до Чернігівського апеляційного суду для визначення підсудності.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі у місця ув`язнення.
Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1