Справа № 128/1800/19
ВИРОК

Іменем України

24 лютого 2023 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

адвокатів ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

за участю обвинувачених ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000027 про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вінницької області Оратівського району, с. Очитків, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, розлученого, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:

04.04.2019 Іллінецьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт

за ч.2 ст. 121 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки Вінницької області Вінницького району с. Майдан, українки, громадянки України, освіта середня спеціальна, незаміжньої, непрацюючої, жительки АДРЕСА_2 , раніше несудимої

за ч.3 ст. 135 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , 09.01.2019 перебував у будинку, який розташований на ділянці АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_8 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 та її малолітнім сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обідню пору, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 , розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи та усвідомлюючи суспільну небезпечність наслідків та бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_9 та шкоди його здоров`ю, під час конфлікту з ОСОБА_7 , забрав малолітнього ОСОБА_9 з її рук та взявши дитину обома руками за руку та ногу, підняв його у повітря і прикладаючи фізичну силу кинув малолітнього ОСОБА_9 об диванну дошку, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді переломів та вивихів верхньої та нижньої кінцівок, а також фізичний біль та страждання, поставивши ОСОБА_9 в небезпечний для життя стан.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_4 , о 22 год. 15 хв., малолітній ОСОБА_9 від отриманих травм помер.

Відповідно до висновків експерта № 43 від 26.02.2019 та № 64-К від 05.07.2019, смерть ОСОБА_9 настала в результаті комбінованого травматичного та інфекційного шоку, який розвинувся від отриманих косо-поперечних багато уламкових переломів кісток правого передпліччя з утворенням флегмони заповненої гноєм, а також вивиху голівки правої стегнової кістки з поширеним крововиливом в прилеглі м`які тканини та судинно-нервові сплетення. Між вказаними травмами та смертю ОСОБА_9 є прямий причинний зв`язок. Виникли від дії твердого тупого предмету (предметів) у відповідні ділянки тіла та належать до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що мають ознаки небезпеки для життя за розвитком загрозливих для життя, таких як комбінованих травматичний та інфекційно - токсичний шок, що підтверджується характерними секційними даними та результатами судово-гістологічної експертизи, при якій було встановлено наявність шокового індексу в коефіцієнті 0,8.

ОСОБА_7 , 09.01.2019 перебувала у будинку, який розташований на ділянці АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_8 , разом зі своїм співмешканцем, ОСОБА_6 та малолітнім сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обідню пору, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 , розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи та усвідомлюючи суспільну небезпечність наслідків та бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_9 та шкоди його здоров`ю, під час конфлікту з ОСОБА_7 , забрав малолітнього ОСОБА_9 з її рук та взявши дитину обома руками за руку та ногу, підняв його у повітря і прикладаючи фізичну силу, кинув малолітнього ОСОБА_9 об диванну дошку, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді переломів та вивихів верхньої та нижньої кінцівок, а також фізичний біль та страждання, поставивши ОСОБА_9 в небезпечний для життя стан. Свідком вказаних подій була ОСОБА_7

ОСОБА_7 , будучи матір`ю малолітнього ОСОБА_9 , в порушення вимог ст.150 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, не виконала покладених на неї обов`язків, усвідомлюючи, що ОСОБА_9 знаходиться в небезпечному для життя стані внаслідок дій ОСОБА_6 , розуміючи можливість настання тяжких наслідків у разі ненадання кваліфікованої медичної допомоги, завідомо знаючи, що може надати допомогу малолітньому ОСОБА_9 , шляхом виклику карети швидкої допомоги, доставлення останнього до медичного закладу, самостійного надання йому невідкладної медичної допомоги чи в будь-який інший спосіб та маючи реальну можливість надати таку допомогу, відмовилася від її надання, що виразилося у тому, що вона протягом часу з моменту заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень 09 січня 2019 року до смерті останнього до медичних закладів та до лікарів не зверталася, таким чином залишила малолітнього ОСОБА_9 без належного нагляду, не вчинила жодних заходів та дій, необхідних для відвернення небезпеки здоров`ю та життю останнього, передбачаючи при цьому настання негативних наслідків у виді загибелі ОСОБА_9 від такого свого діяння, проте, легковажно розраховуючи на їх відвернення.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_4 , о 22 год. 15 хв., малолітній ОСОБА_9 від отриманих травм помер.

Згідно висновків експерта № 43 від 26.02.2019 та 64-К від 05.07.2019, смерть ОСОБА_9 настала в результаті комбінованого травматичного та інфекційного шоку, який розвинувся від отриманих косо-поперечних багато уламкових переломів кісток правого передпліччя з утворенням флегмони заповненої гноєм, а також вивиху голівки правої стегнової кістки з поширеним крововиливом в прилеглі м`які тканини та судинно-нервові сплетення. Між вказаними травмами та смертю ОСОБА_9 є прямий причинний зв`язок. Виникли від дії твердого тупого предмету (предметів) у відповідні ділянки тіла та належать до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що мають ознаки небезпеки для життя за розвитком загрозливих для життя таких, як комбінованих травматичний та інфекційно - токсичний шок, що підтверджується характерними секційними даними та результатами судово-гістологічної експертизи, при якій було встановлено наявність шокового індексу в коефіцієнті 0,8.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому злочині не визнав та пояснив, що він співмешкав разом із ОСОБА_7 , в якої був малолітній син ОСОБА_10 , 2017 року народження та якого вона залишала на нього, коли їздила по своїх справах. 07.01.2019 вони пішли до ОСОБА_11 , домовлятися, що 12 чи 15 числа ОСОБА_12 переїде на іншу квартиру. Йому приносили вже надруковані покази за ст. 135 КК України, потім вже за ст. 121 КК України. Він дитину не бив, допомагав доглядати її, купував одежу, продукти; у них з ОСОБА_13 різні бюджети. Він користувався «дитячими» коштами. 09.01.2019 дитина прокинулася о 06 год, він відкидав сніг, рубав дрова, варив суп. Дитина вередувала, була істерика, не хотів їсти. Він поклав дитину на диван і пішов на двір. Ввечері дитина була спокійна, вони з ОСОБА_13 були в іншій кімнаті; в той день конфлікту у них не було. На дитині він бачив подряпину на підборідді тільки від шапочки, інших тілесних ушкоджень не було. До 12.01.2019 він був вдома. Він знав, що дитина травмована. Обвинувальний акт йому вручили, з матеріалами кримінального провадження не ознайомлювали; він просив прокурора надати йому можливість ознайомитися, але так йому і не дали. ОСОБА_7 піклувалася про дитину, але вона була нервова, сварилася з сестрою, вживала якісь пігулки, скаржилася, що в неї болить голова.

Будучи допитаною 05.08.2020 обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину в інкримінованому злочині визнала та пояснила, що матір її померла, вона жила разом зі своєю дитиною та сестрою. Приїхавши до своєї хати, вона побачила, що замки хтось поміняв. Вона звернулася в поліцію, однак там їй не допомогли. Коли вона була на залізничному вокзалі м. Вінниці, то подзвонила ОСОБА_6 , пояснила ситуацію, він запросив до себе пожити. Вона знімала гроші, і «дитячі», і пенсію, але в той день вона їх не зняла. Деякий час вони жили з ОСОБА_6 в с. Сосонка, вона залишала дитину на нього, він добре до неї відносився. У неї аневризма головного мозку, з 2014 року вона не приймала ліків, оскільки не було за що їх купити. Вона часто втрачала пам`ять, падала з дитиною; більше нічого не пам`ятає. В той день ОСОБА_6 сварився на неї; тілесні ушкодження на дитині вона побачила не одразу, ручка була припухла, вона приклала листя капусти. Дитина була кволою, не гралася. Були вихідні дні. В лікарню вона не їздила. Коли вночі дитина плакала, то ОСОБА_14 сказав, що вранці потрібно їхати в лікарню. Вона покормила дитину, ОСОБА_15 запитав, чому дитина так довго спить. Тоді ОСОБА_6 в хаті вже не було, були тільки вона, ОСОБА_14 та дитина. Коли дитина почала хрипіти, то тоді вже вона сказала ОСОБА_14 , щоб викликав «швидку». Поки «швидка» їхала, дитина померла. Тілесні ушкодження вона побачила ще коли жили у Ланового, дитина померла в будинку ОСОБА_14 ; це десь близько 4-х днів. ОСОБА_6 дзвонив, питався за дитину, вона говорила, що з дитиною все добре поїв і спить. Купала вона дитину не кожного дня, оскільки в хаті було холодно. Коли побачила, що в дитини розпухла ручка, подумала, що десь вдарилася іграшкою. Вона не бачила, щоб ОСОБА_6 бив дитину; вважає, що оговорила його, оскільки на неї чинився психологічний тиск. Коли дитині робили щеплення, то лікар робила зауваження, що з дитиною потрібно більше спілкуватися, гратися, харчуватися іншою їжею. Восени вона лежала з дитиною в інфекційному відділенні. Коли вони ще жили у Ланового, то дитина падала зі столу, коли вона варила їсти, впав на підлогу, а там плитка, він не плакав; вона дитину не роздягала, не обдивлялася. Вона дуже хвора: лікувалася в лікарні ім. акад. О.І. ОСОБА_16 ; ліва рука погано функціонує; ліва нога коротша за праву.

18.03.2021 обвинувачена ОСОБА_7 також додатково пояснила, що під час досудового розслідування на неї чинився психологічний тиск з боку слідчого, прокурора та адвоката. Це вона кинула дитину, фактично впала на неї, а дитина впала на плитку. Під час проведення експертизи цього вона нікому не розповідала, до лікарів, психологів не зверталася.

20.12.2021 обвинувачена ОСОБА_7 надала додаткові пояснення, в яких зазначила, що їй прийшло смс повідомлення про надходження коштів на дитину і вона поїхала по гроші, а ОСОБА_6 залишився з дитиною. Згодом він їй зателефонував та сказав, що дитина впала. Коли вона приїхала, то ОСОБА_6 купив горілки, вони сіли за стіл, випивали, у них почалася сварка з приводу того, чому дитина плаче; тоді він кинув дитину на диван. ОСОБА_6 сам поїхав в місто, вона хотіла поїхати в лікарню, сказала про це хазяїну хати, тоді той викликав «швидку», а вони сказали, що ОСОБА_10 немає. ОСОБА_6 раніше бив дитину, закладав йому ніжки. ОСОБА_6 тримав дитину на руках, а потім взяв і кинув її на лежанку, крикнув, щоб вона її забирала. ОСОБА_10 почав плакати, вона заспокоювала його. Вона не могла дати дитині раду, бо була п`яна. Тоді вона помітила, що у дитини відсутні 2 зуба. ОСОБА_6 пояснив, що це можливо коли дитина падала з ліжка. В той вечір вона зайнялася своїми справами. Коли вона приїхала додому, то побачила, що в дитини на лобі пляма, запитала в ОСОБА_6 , звідки вона взялася і між ними виникла сварка. Вона розуміє, що по її вині, оскільки вона не догледіла дитину, син помер, про що вона дуже жалкує та просить суд її суворо не карати, призначивши покарання нижче найнижчої межі.

Потерпілий ОСОБА_17 суду показав, що являється двоюрідним братом обвинуваченої ОСОБА_7 14.01.2019 йому зателефонував дядько та повідомив, що ОСОБА_10 помер; він поїхав в поліцію, з`ясував ситуацію, забрав тіло дитини, займався похованням. Він знав, що ОСОБА_7 співмешкала з ОСОБА_6 . Його дружина була хрещеною матір`ю ОСОБА_10 , але вони не спілкувалися, так як ОСОБА_12 часто зникала з дому. Чи зловживала ОСОБА_12 алкоголем, він не знає, але чув від людей, що вони пиячать з ОСОБА_6 . Як ОСОБА_12 доглядала за дитиною, він не знає. Покійна мати ОСОБА_18 ще при житті віддала йому «дитячі» гроші, Частково за них, частково за свої кошти він здійснив поховання дитини. Просив суд суворо покарати обох обвинувачених.

В подальшому потерпілий ОСОБА_17 надав суду заяву, в якій просив розглядати кримінальне провадження в його відсутність, щодо міри покарання обом обвинуваченим, покладався на розсуд суду.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що обоє обвинувачених є його знайомими, які проживали у нього на дачі; у них була окрема кімната. Обоє вони не працювали, вживали спиртні напої, ОСОБА_12 отримувала кошти на дитину, можливо за ці гроші вони і жили. Пам`ятає, що чув, як щось в їх кімнаті падало, якийсь звук був. В кімнату він часто заходив, бачив. Як ОСОБА_6 вчив дитину ходити. Його квартиранти з`їхали від нього, так як він ділив майно з дружиною. Його допитували на досудовому розслідуванні, коли померла дитина. Коли обвинувачені виїжджали з його хати, він бачив, як ОСОБА_6 ніс дитину, це було 11.01.2019. Алла добре доглядала дитину, завжди була їжа, дитина була одягнена. На його думку ОСОБА_19 теж добре ставився до дитини, гуляв з ним. Інколи він бачив, як ОСОБА_6 міг вдарити дитину по попі, по памперсу. Дитина була спокійна, він не бачив на ній тілесних ушкоджень. Коли ОСОБА_12 десь відлучалася, то дитину вона залишала на ОСОБА_19 . 14.01.2019 до нього прийшла ОСОБА_12 з працівниками поліції і повідомила, що ОСОБА_20 вбив ОСОБА_10 , вона була спокійною, без будь яких емоцій. В один і той самий день він почув спочатку гуркіт, а через хвилин 20, коли зайшов, то побачив, як ОСОБА_19 вчить ходити дитину, водив за руку, а вона плакала.

Свідок ОСОБА_21 суду показав, що ОСОБА_7 він знає раніше, ніж ОСОБА_6 . Вони попросилися, щоб ОСОБА_12 пожила у нього декілька днів. Дитина весь час спала і хникала. Вночі дитині стало погано, вона хрипіла. Він викликав «швидку», яка приїхала через 12 хвилин, але дитина вже померла, а лікарі викликали поліцію.

Експерт ОСОБА_22 суду показав, що він є експертом ВОБСМЕ та підтримує висновок судово медичної експертизи трупа ОСОБА_9 №43 та висновок додаткової судово медичної експертизи №64-к по факту смерті ОСОБА_9 . Він проводив розтин тіла дитини, також проводив і додаткову експертизу. Механізм тілесних ушкоджень від дії тупого твердого предмета. Тілесні ушкодження у виді перелому правої стегневої кістки не могли утворитися від падіння дитини з висоти власного зросту. Плечові тілесні ушкодження могли бути коли дитина падала сама. Виявлені тілесні ушкодження у трупа дитини виникли в короткі строки, майже одночасно. Вони і спричинили травматичний шок, рівень якого 0,8, що було і виявлено (для нормального стану 0, а смертність - 1).

Відповідаючи на запитання захисника ОСОБА_4 експерт також пояснив, що дитина не могла отримати тілесні ушкодження при падінні з висоти столу (1 м 1,2 м); в цій ситуації неможливо отримати такі травми. Він був на місці події та бачив той диван, на який згідно показів ОСОБА_7 кинули дитину. Механізм тілесних ушкоджень, які були виявлені на трупі дитини, не суперечить відпрацьованій слідчій версії.

Будучи повторно допитаним за клопотанням захисника ОСОБА_4 , експерт ОСОБА_22 22.09.2022 суду пояснив, що причиною смерті дитини був як травматичний, так і токсичний (інфекційний) шок. Цей шок був констатований при дослідженні трупа. Час інфекційного шоку різний по часу в кожному випадку. Експерт констатує лише конкретний випадок, а що могло би бути при моделюванні ситуації, це не його компетенція.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст. ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обґрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінальному процесуальному кодексі України вказано: «Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону». (Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17).

Допитавши обвинувачених, потерпілого, свідків, експерта, дослідивши докази, зібрані та надані досудовим слідством, зокрема: витяг з ЄРДР № 0000027 від 14.01.2019 (т.2 а.к.п. 24), протокол прийняття заяви про вчинене правопорушення від 14.01.2029 (т.2 а.к.п. 25), рапорт ч/ч Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області (т.2 а.к.п. 26), заяву ОСОБА_21 від 13.01.2019 про надання дозволу на проведення слідчих дій (т.2 а.к.п. 27), протокол огляду місця події від 13.01.2019 з фототаблицею (т.2 а.к.п. 28 -31), копію свідоцтва про народження 03.12.2017 ОСОБА_9 (т.2 а.к.п. 32), повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (т.2 а.к.п. 33 - 34), рапорт слідчого СВ Вінницького РВП ВВП ГУНП України у Вінницькій області ОСОБА_23 від 14.01.2019 (т.2 а.к.п. 35), ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14.01.2019 (т.2 а.к.п. 36), висновок експерта №43 за результатами проведеної в період 14.01.2019 26.02.2019 судово медичної експертизи трупа ОСОБА_9 (т.2 а.к.п. 37 - 39), протокол огляду трупа ОСОБА_9 від 14.01.2019 (т.2 а.к.п. 40), копію лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_9 №9п від 15.01.2019 (т.2 а.к.п. 41), повідомлення Сосонської амбулаторії ЗПСМ від 25.03.2019 (т.2 а.к.п. 42), повідомлення Служби у справах дітей, сім`ї, молоді та соціального захисту населення Якушинецької сільської ради №25 та № 28 від 25.03.2019 (т.2 а.к.п. 43 - 44), повідомлення Служби у справах дітей Вінницької РДА № 143 від 25.03.2019 (т.2 а.к.п. 45), повідомлення КНП «Вінницький районний медичний центр первинної медико санітарної допомоги» Вінницької РДА №05/1-236 від 04.04.2019 (т.2 а.к.п. 46 - 47), повідомлення КУ «Територіальне медичне об`єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»» №06/442 від 27.03.2019 (т.2 а.к.п.48), карту виклику Вінницької станції екстреної медичної допомоги №3 від 13.01.2019 (т.2 а.к.п. 49), заяву ОСОБА_8 від 25.05.2019 про надання дозволу на проведення слідчих дій (т.2 а.к.п. 50), протокол проведення слідчого експерименту від 25.05.2019 (т.2 а.к.п. 51 - 52), протокол огляду місця події від 25.05.2019 (т.2 а.к.п. 55 - 56), ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2019 (т.2 а.к.п. 58 - 61), заяву ОСОБА_21 від 25.05.2019 про надання дозволу на проведення слідчих дій (т.2 а.к.п. 62), протокол огляду місця події від 25.05.2019 (т.2 а.к.п. 63 - 64), ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2019 (т.2 а.к.п. 66 - 69), ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2019 (т.2 а.к.п. 70 - 72), висновок експерта №64-к за результатами проведеної в період 25.06.2019 05.07.2019 додаткової судово медичної експертизи по факту смерті дитини ОСОБА_9 (т.2 а.к.п. 74 - 77), протоколи №410 та №411 від 26.03.2019 про результати аудіо відеоконтролю місця (т.2 а.к.п. 81, 83), ухвали Вінницького апеляційного суду від 30.01.2019 (т.2 а.к.п. 90 - 93), рапорт слідчого СВ Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_24 від 06.07.2019 (т.2 а.к.п. 94), постанову про зміну кваліфікації дій від 06.07.2019 (т.2 а.к.п. 95), довідку Кризового Центру «Дім Мама» від 12.07.2019 (т.2 а.к.п. 97), протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14.01.2019 (т.2 а.к.п. 104 - 105), копію форми №1 на ОСОБА_6 (т.2 а.к.п. 106), вимогу про судимість ОСОБА_6 (т.2 а.к.п. 107 - 108), копію вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 25.12.2012 відносно ОСОБА_6 (т.2 а.к.п. 110 - 112), копію вироку Малинського районного суду Житомирської області від 10.07.2013 відносно ОСОБА_6 (т.2 а.к.п. 114 - 115), копію вироку Малинського районного суду Житомирської області від 21.03.2013 відносно ОСОБА_6 (т.2 а.к.п. 116), ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області від 04.06.2015 про умовно дострокове звільнення ОСОБА_6 (т.2 а.к.п. 118), копію вироку Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.04.2019 відносно ОСОБА_6 (т.2 а.к.п. 120 - 122), вимогу про судимість ОСОБА_6 (т.2 а.к.п. 125 - 126), довідку виконкому Заруднянської сільської ради Оратівського району Вінницької області № 6 від 15.01.2019 (т.2 а.к.п. 127), довідки №13 та 314 від 15.01.2019 КНП «Оратівська ЦРЛ» (т.2 а.к.п. 128 - 129), повідомлення від 25.01.2019 КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» (т.2 а.к.п. 132), повідомлення КП ВОНД «Соціотерапія» №162 від 17.01.2019 (т.2 а.к.п. 133), повідомлення Вінницької ЦРКЛ (т.2 а.к.п. 134), ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2019 (т.2 а.к.п. 135 - 138), ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.01.2019 (т.2 а.к.п. 139), висновок судово психіатричного експерта №47 від 11.02.2019 (т.2 а.к.п. 140 - 143), ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2019 (т.2 а.к.п. 144), ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27.03.2019 (т.2 а.к.п. 145 - 148), ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22.05.2019 (т.2 а.к.п. 149 - 153), протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14.01.2019 (т.2 а.к.п. 154 - 156), копію паспорта ОСОБА_7 (т.2 а.к.п. 157), вимогу про судимість ОСОБА_7 (т.2 а.к.п. 158), довідку характеристику з місця проживання ОСОБА_7 (т.2 а.к.п. 159), повідомлення КП ВОНД «Соціотерапія» №161 від 17.01.2019 (т.2 а.к.п. 160), повідомлення від 07.02.2019 КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» (т.2 а.к.п. 163), повідомлення Вінницької ЦРКЛ (т.2 а.к.п. 164), ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2019 (т.2 а.к.п. 165 - 168), ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24.01.2019 (т.2 а.к.п. 169 - 172), висновок судово психіатричного експерта №46 від 11.02.2019 (т.2 а.к.п. 173 - 177), ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2019 (т.2 а.к.п. 178 - 180), ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2019 (т.2 а.к.п. 181 - 182), висновок судово психіатричних експертів №42 від 30.05.2019 (т.2 а.к.п. 183 - 189), ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2019 (т.2 а.к.п. 190 - 191), ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27.03.2019 (т.2 а.к.п. 192 - 196), довідку Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 237 від 25.03.2019 (т.2 а.к.п. 197), повідомлення УПСЗН Вінницької РДА № 1502 від 26.03.2019 (т.2 а.к.п. 198), ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.06.2019 (т.2 а.к.п. 199 - 202), витяг з ЄРДР № 0000027 від 14.01.2019 (т.2 а.к.п. 203 - 204), заяву ОСОБА_7 , датовану 06.19 про відмову від проведення слідчого експерименту (т.2 а.к.п. 205), повідомлення КНП «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» №29/1993 від 05.05.2022 (т.3 а.к.п. 199), виписки з медичних карт стаціонарного хворого ОСОБА_7 № 441, №883, № 10125 (т.3 а.к.п. 200 -202), оглянувши CD диск з відеофіксацією слідчого експерименту, суд приходить до переконання про доведеність вини обох обвинувачених в інкримінованих правопорушеннях.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про його непричетність до нанесення тілесних ушкоджень дитині, які спричинили смерть, та його захисника адвоката ОСОБА_4 про те, що обвинувачення ОСОБА_6 некоректне та неконкретизоване, оскільки в його підзахисного не було умислу на спричинення тілесних ушкоджень, а його дії були випадковим збігом, також критичні, на його думку, покази обвинуваченої ОСОБА_7 , які двічі мінялися, необхідність визнання недопустимими ряду доказів, зокрема, протоколу слідчого експерименту, протоколу огляду місця події та протоколу негласних слідчих дій, суд не бере до уваги, а розцінює як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

На думку суду дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч.2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого; дії обвинуваченої ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.3 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, що спричинило смерть особи та дана кваліфікація знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.

При призначенні виду та розміру покарання обом обвинуваченим суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених злочинів, що відповідно до ст. 12 КК України вони відносяться до категорії тяжких; особу винних, зокрема, що ОСОБА_6 раніше судимий, на даний час перебуває на обліку в Вінницькому районному секторі №4 філіїі ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області, не має місця реєстрації проживання, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно висновку судово психіатричного експерта №7 від 11.02.2019 в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_6 на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, в теперішній час є особою із змішаним розладом особистості (F 61.00), може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; ОСОБА_7 раніше несудима, посередньо характеризується за місцем реєстрації проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває; 27.09.2017 консультована лікарем невропатологом з приводу діагнозу: стійкі залишкові явища перенесеного ГПМК по геморагічному типу (2006 рік) в праву півкулю, стан після операції з приводу АВМ судин (встановлення спіралі), лівобічного вираженого геміпарезу з порушенням ходи; згідно висновку судово психіатричних експертів №42 від 30.05.2019 ОСОБА_7 в період часу, коли було скоєно інкриміноване їй правопорушення, не страждала хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим розладом психічної діяльності, або іншим хворобливим станом психіки. Виявляла клінічні ознаки психічних порушень у вигляді органічного розладу особистості F 07.0 (за МКХ-10), який за впливом на її критичні та вольові функції не позбавляв її здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_7 також не страждає на хронічне психічне захворювання, недоумство, або інший хворобливий стан психіки; виявляє клінічні ознаки психічних порушень у вигляді органічного розладу особистості F 07.0 (за МКХ-10), що не позбавляє її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. За психічним станом ОСОБА_7 може приймати участь, в тому числі в судовому розгляді справи, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Згідно повідомлення КНП «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» №29/1993 від 05.05.2022 двічі вирішувалось питання продовження соціальної допомоги як інваліду дитинства через ЛКК до виповнення 18 років.

Також суд враховує думку потерпілого щодо міри покарання обом обвинуваченим, згідно якої він покладається на розсуд суду.

Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд встановив: вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Судовий розгляд кримінального провадження проводився відносно обвинувачених в межах пред`явленого обвинувачення, зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм злочинах, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому, саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_6 обвинувачення за ст. 121 ч.2 КК України знайшло своє підтвердження і подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 діяння вірно кваліфіковано за ст. 121 ч. 2 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, в даному випадку - смерть малолітньої дитини; висунуте ОСОБА_7 обвинувачення за ст. 135 ч.3 КК України також знайшло своє підтвердження і подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченої повністю доведено, а вчинене нею діяння вірно кваліфіковано за ст. 135 ч. 3 КК України завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, що спричинило смерть особи малолітнього сина ОСОБА_25 .

Сукупність даних про обставини вчинення злочинів та особи винних дають суду підстави вважати, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 представляють підвищену небезпеку для суспільства та їх виправлення та перевиховання можливе лише при ізоляції від суспільства і їм необхідно призначити покарання в межах санкцій статей обвинувачення у виді позбавлення волі, в тому числі ОСОБА_6 з застосуванням положень ст. 70 ч.4 КК України.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Суд, призначаючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та скасування заходів забезпечення кримінального провадження судом не вирішується, оскільки такі докази не надавалися стороною публічного обвинувачення.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374, 376, 615 КПК України,

ЗАСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 9 ти (дев`яти) років 6-ти (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.04.2019 більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_6 визначити у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_6 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 14.01.2019 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишити попередній тримання під вартою.

Визнати винною ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 135 КК України та призначити їй покарання у виді 5 - ти (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 14.01.2019 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишити попередній тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженими, що перебувають під вартою в той же строк з моменту вручення їм копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1