У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання про закриття кримінального провадження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000074 від 28.05.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Києві, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого у ТОВ «Торговий дім АВ» на посаді мерчендайзера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2022 року до Солом`янського районного суду м. Києва з Солом`янської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000074 від 28.05.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України.

29 вересня 2022 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у вказаному провадженні призначено підготовче судове засідання.

05.10.2022 року призначено розгляд кримінального провадження по суті.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що 27.05.2022 року приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи поруч входу до підземного переходу «Західний», з боку будівлі метрополітену станції метро «Вокзальна», розташованого за адресою: місто Київ, площа Вокзальна, 1, помітив раніше не знайому йому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та намагався зав`язати розмову з останньою на що отримав відмову. Після чого ОСОБА_7 разом з своїм чоловіком ОСОБА_6 , та соєю племінницею ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зайшли до підземного переходу в сторону до Південного вокзалу, розташованого за адресою: місто Київ, вулиця Георгія Кірпи, 2.

Після чого, ОСОБА_4 зайшов до вищевказаного підземного переходу та наздогнав дружину потерпілого ОСОБА_7 та знову почав розмову до останньої, під час якої між потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт, в ході якого, у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Так реалізуючи свій умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 27.05.2022 року приблизно о 21 годині 32 хвилини, перебуваючи в підземного переходу «Західний», що розташований за адресою: місто Київ, площа Вокзальна, 1, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_6 , підійшов до останнього з правого боку, та умисно наніс два удар кулаком своєї правої руки в обличчя потерпілого, а саме у ніс та в нижню губу ОСОБА_6 , від яких останній втратив рівновагу та впав спиною на підлогу, в результаті чого забив ділянку ребер.

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 , відповідно до висновку експерта судово-медичної експертизи №042-1091-2022 від 13.09.2022 року ОСОБА_6 спричинені наступні тілесні ушкодження, а саме: синці на спинці та скатах носа, навколо правого та лівого ока по типу «окулярів», на задній поверхні грудної клітки зліва в проекції 10-12 ребер по заднє - паховій лінії з переходом в поперекову ділянку та садно на фоні крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи по центру, хиткість нижніх центральних різців, які утворились від не менш 3 дій ( за рахунок ударів під кутами, наближеними до прямих) тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, не були небезпечними для життя, за давністю можуть відповідати терміну, вказаному у постанові, тобто 27.05. 2022 та відносяться до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто як умисне нанесення потерпілому легкого тілесного ушкодження.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 , відмовився від обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та просив закрити дане кримінальне провадження відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, вказавши, що його рішення є добровільним та беззаперечним, наслідки такої відмови йому відомі. Зазначив, що вони з обвинуваченим примирилися, він претензій до обвинуваченого не має, оскільки останній відшкодував йому шкоду в повному обсязі, а саме у розмірі 25000 гривень, а тому потерпілий відмовляється від обвинувачення у формі приватного обвинувачення та просить суд закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України.

Прокурор висловив думку про необхідність закриття провадження у справі, посилаючись на те, що дана справа є справою приватного обвинувачення, а потерпілий в таких справах самостійно вирішує питання, підтримувати таке обвинувачення в суді або ні. Також прокурор зазначив, що оскільки потерпілий у судовому засіданні підтримав своє клопотання про закриття провадження, у зв`язку із його відмовою від обвинувачення, яке є добровільним рішенням, підстав для відмови у закритті провадження по справі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, немає. Просив стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати у справі.

Обвинувачений та захисник обвинуваченого у судовому засіданні підтримали заяву потерпілого, просили її задовольнити та закрити провадження у справі.

Таким чином, заслухавши думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали заяву потерпілого, пояснення прокурора, який не заперечив проти задоволення заяви потерпілого, потерпілого, який наполягав на задоволенні заяви, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 477 КПК України, кримінальне провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних проступків, передбачених, зокрема статтею 125 КК України.

Приватне обвинувачення - це регламентований законом особливий вид кримінально-процесуальної діяльності приватного обвинувача (потерпілого), що включає звернення до компетентних органів із твердженням щодо винуватості певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, збирання доказів винуватості цієї особи, подальше підтримання ним обвинувачення в суді та право відмовитись від пред`явленого обвинувачення. Таким чином, законодавець передбачив безумовну підставу для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, а саме відмову потерпілого від такого обвинувачення, небажання притягувати винну особу до кримінальної відповідальності, що здійснюється незалежно від позиції підозрюваного, обвинуваченого на відміну від акта про примирення, що носить двосторонній характер (постанова Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 285/2083/14-к).

Враховуючи особливості та обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, судом встановлено, що вказане кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення щодо злочину, який не пов`язаний з домашнім насильством.

Також слід відмітити, що в силу засади диспозитивності і змагального характеру кримінального судочинства до числа процесуальних прав потерпілого у справах приватного обвинувачення належить його право на відмову від обвинувачення.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 4 ст. 26 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Аналогічні висновки викладені у численній сталій практиці Верховного Суду (справа № 712/1710/19, № 487/1817/18).

Крім того, у справі у справі № 712/1710/19 Верховний Суд зазначив, що під час закриття кримінального провадження на підставі відмови потерпілого від обвинувачення, суд фактично визнає відсутність самого обвинувачення щодо особи, а тому не потрібно встановлювати сам факт вчинення кримінального правопорушення, ні винуватість чи невинуватість такої особи. За таких обставин не потребують перевірки судом докази, а також немає необхідності в дослідженні того, чи було дотримано інші вимоги процесуального закону під час провадження у справі.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, дане провадження є формою приватного обвинувачення, розпочато за заявою потерпілого ОСОБА_6 .

У відповідності до вимог п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Частиною 4 ст. 56 КПК України передбачено, що на всіх стадіях кримінального провадження потерпілий має право примиритися з підозрюваним, обвинуваченим і укласти угоду про примирення. У передбачених законом України про кримінальну відповідальність та цим Кодексом випадках примирення є підставою для закриття кримінального провадження.

Примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) слід розуміти як акт прощення її ним в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів. За загальним правилом домовленості стосовно примирення між сторонами можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і законним представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження, зокрема медіатора, громадської організації, які виконують функції з примирення сторін. Слідчий, прокурор та суддя не вправі брати участь в таких домовленостях.

Примирення обвинуваченого (підозрюваного) та потерпілого може мати різні наслідки, передбачені законом, в тому числі: припинення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Примирення в такому випадку є не абсолютним, а може бути одним із багатьох чинників, які спонукали потерпілого до такої відмови.

Враховуючи те, що примирення між потерпілим і обвинуваченим може бути досягнутим в будь-який момент під час судового провадження до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, судді повинні інформувати обвинуваченого та потерпілого про право останнього відмовитись від обвинувачення (якщо кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення), право сторін на примирення між ними, правову природу такого примирення та його наслідки.

У судовому засіданні суд, з`ясувавши позицію потерпілого щодо його бажання відмовитися від обвинувачення, який зазначив, що його рішення є добровільним та свідомим, прийнятим без будь-якого впливу із чиєї б то не було сторони як-то застосування насильства, примусу, погрози, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, а також розуміння ним наслідків закриття кримінального провадження, дійшов до висновку, що відмова потерпілого від обвинувачення відповідає його дійсному бажанню.

З цього приводу слід також зазначити, що відмова потерпілого від обвинувачення це є його процесуальним правом, яке будь-яким чином не може бути обмежене іншими учасниками кримінального провадження або судом.

Таким чином, обов`язковим наслідком відмови потерпілого від обвинувачення, відповідно до приписів ч. 4 ст. 26 КПК України, є закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 284 КПК України якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що потерпілий ОСОБА_6 , відмовився від обвинувачення, наслідки відмови від обвинувачення йому зрозумілі, жодних претензій до обвинуваченого він не має, дане кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, обвинувачений не заперечує проти закриття провадження в зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, суд вважає, що кримінальне провадження слід закрити у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Що стосується доводів прокурора про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат у справі, то обмірковуючи це питання суд виходить з такого.

У справі № 712/1710/19 Верховний Суд чітко зазначив, що відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження на підставі відповідної ухвали суду, що виключає одночасне прийняття ним рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за нереабілітуючою підставою.

Також, 7 липня 2021 р. Верховний Суд у справі № 487/1817/18 зазначив, що ст. 284 КПК передбачає вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження. Вони у свою чергу класифікуються за декількома критеріями реабілітуючими та нереабілітуючими. Реабілітуючі, на відміну від нереабілітуючих, пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Коли йдеться про реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження, слід виходити з того, що особа не вчинила протиправного діяння, передбаченого кримінальним законом, i, як результат, має право на реабілітацію.

За висновками Верховного Суду, законодавець окремо передбачив підставу закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, що безпосередньо залежить від волевиявлення особи, яка постраждала від кримінального правопорушення, відмову потерпілого від обвинувачення (п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК). Обов`язковим наслідком відмови потерпілого від обвинувачення є закриття кримінального провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК відмова потерпілого, а у випадках, передбачених КПК, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. За таких обставин, кримінальне провадження не можна закрити у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Таким чином, відмова потерпілого від обвинувачення та закриття справи з цих підстав, за своєю суттю ні є ані реабілітуючими, ані нереабілітуючими підставами.

Одночасно, суд бере до уваги висновки Верховного Суду, які викладені у справі №№ 203/241/17 від 12 вересня 2022 року, де Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зазначила, що згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), зазначено, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Тобто, Великою Палатою Верховного Суду вказано на необхідність вирішення питання щодо процесуальних витрат у різних за процесуальною формою судових рішеннях, однак не визначено які саме витрати необхідно стягувати з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито, а які відносити на рахунок держави.

Разом з цим, кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 7 ч. 2 ст. 284 КПК України.

В такому випадку, керуючись засадами справедливості та враховуючи загально дозвільний тип правового регулювання кримінального провадження, наявність факту понесення органом досудового розслідування матеріальних витрат, пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження, не може бути приводом для стягнення з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито, таких витрат.

Керуючись ст.ст. 26, 284, 477 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000074 від 28.05.2022 року, з обвинувальним актом від 27.09.2022 року, відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України закрити у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_6 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Процесуальні витрати на залучення експертів покласти за рахунок держави.
Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошено 27 жовтня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1