Справа № 309/1369/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/638/22 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 16.11.2022.
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою, починаючи з 15 год 01 хв 16.11.2022 до 15 год 14.01.2023, включно, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому із тримання під вартою на домашній арешт.
З матеріалів контрольного провадження вбачається, що в провадженні Хустського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадженнявнесене 23.06.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000055 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 07.09.2022 обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 15 год 16.11.2022, включно.
Клопотання прокурора мотивовано тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - незаконне переправлення осіб через державний кордон України, сприяння в організації незаконного переправлення через державний кордон України шляхом надання порад, засобів та усунення перешкод щодо кількох осіб, вчинене з корисливих мотивів, відповідальність за вчинення якого, згідно з санкцією статті, передбачена у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років із позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. У клопотанні також зазначено, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики, визначені у ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може

-2-

повторно переховуватись від суду з метою уникнення покарання; незаконно впливати на інших учасників у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому, звертає увагу на те, що в обвинуваченого ОСОБА_5 відсутні міцні соціальні зв`язки, він офіційно ніде не працює. На переконання сторони обвинувачення, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вищенаведеним ризикам.
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 та відмовляючи у задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому із тримання під вартою на домашній арешт, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років із конфіскацією майна. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості доводів клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд врахував те, що рішення суду про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до особи буде обґрунтованим не лише якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини та рішень Європейського суду з прав людини. Суд також врахував, те, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_5 може повторно переховуватися від суду, намагаючись уникнути відповідальності за вчинене діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вказаного злочину, може в подальшому перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином, впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, що є ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України. Окрім цього, суд взяв до уваги у тому числі й те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 раніше обирався запобіжний захід. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання, про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що відносно ОСОБА_5 необхідно продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду від 16.11.2022 скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Хустської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 відмовити, застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме - домашній арешт, із покладенням на нього, серед інших, обов`язку не залишати житло цілодобово. В обґрунтування апеляційної скарги сторона захисту вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, оскільки винесена із грубим порушенням норм діючого КПК України. Заявлений стороною обвинувачення ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні є безпідставним, позаяк всі свідки у кримінальному провадженні вже допитані. При цьому, прокурор не надав жодного доказу на підтвердження існування вказаного ризику. Щодо існування ризику переховування від органу досудового розслідування та суду, на які вказує прокурор у клопотанні, та аргументує це тим, що упродовж 2019 року обвинувачений, без поважних причин не з`являвся до суду, сторона захисту звертає увагу на те, що вказані у клопотанні обставини не відповідають дійсності. В обґрунтування цього захисник зазначає проте, що у 2019 році обвинувачений мав загострення низки захворювань, про що разом із клопотаннями про відкладення судового розгляду подавались у тому числі направлення обвинуваченого ОСОБА_5 до стаціонару
-3-

на лікування хронічних захворювань. Також просить взяти до уваги те, що за весь період починаючи з березня 2020 року існували карантинні обмеження, судами розглядалися, практично лише справи де особи перебували під вартою. Суд першої інстанції залишив поза увагою незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, наявність захворювань виключає безпеку його утримання у слідчому ізоляторі, оскільки при найменшому їх загостренні, ОСОБА_5 слід надати термінову медичну допомогу різних фахівців у галузі медицини. Крім того сторона захисту звертає увагу суду на соціальні зв`язки обвинуваченого, його соціальний статус, о саме те, що ОСОБА_5 до початку притягнення до кримінальної відповідальності працював директором ТОВ «Туристична страхова компанія Міжнародний трансфер центр», станом на сьогоднішній день, має постійну роботу є директором громадської організації «Центр допомоги малозабезпеченим та громадянам без місця проживання». В оскаржуваній ухвалі суду взагалі не обґрунтовано, чому інші, більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані із триманням під вартою, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, враховуючи і те, що до останнього не було застосовано інших запобіжних заходів і, відповідно, відсутні факти порушення таких. Захисник-адвокакт ОСОБА_6 вважає, що наведені обставини, є підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.
Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги. При цьому береться до уваги і те, що прокурор не заявляв клопотання про розгляд апеляційної скарги у його присутності.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або
-4-

з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
За приписами ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені у судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами й обставинами кримінального провадження.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано взяв до уваги те, що: інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, і йому у разі доведеності вини загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до дев`яти років із позбавленням права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна; обвинувачений ОСОБА_5 вже переховувався від суду, у зв`язку з чим, судом надався дозвіл на його затримання з метою приводу та оголошувався в розшук, у зв`язку з ухиленням від суду; обвинувачений офіційно ніде не працює.
Разом з тим, суд першої інстанції дав належну оцінку фактам відсутності обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідності проведення судом процесуальних дій, а також дослідження доказів.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду про те, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від суду, можливість незаконного впливу на свідків чи інших учасників кримінального провадження, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про

-5-

особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на свідків чи інших учасників кримінального провадження, не вчинятиме інших кримінальних правопорушень, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги захисника про те, що прокурором не доведено існування ризиків переховування ОСОБА_5 від суду та незаконного впливу на свідків, - колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, а тому такі відхиляються.
З цих підстав, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність вищезгаданих ризиків та необхідність продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - апеляційний суд не бере до уваги й відхиляє і доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не враховано незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, наявність захворювань виключає безпеку його утримання у слідчому ізоляторі. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що у підтвердження цих доводів, стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.
Зазначені в апеляційній скарзі сторони захисту підстави, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі жодним чином не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою і не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків чи вчиняти інші злочини, однак, обставини, за яких вчинене інкриміноване йому кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені обставини, дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Також, доводи апеляційної скарги захисника, за яких просить скасувати запобіжний захід тримання під вартою, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі жодним чином не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах контрольного провадження відсутні відомості про те, що стан здоров`я обвинуваченого унеможливлює утримання його під вартою, а наведені адвокатом захворювання та долучена до апеляційної скарги відповідь Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» у Чернівецькій, Івано-Франківській, Закарпатській та Тернопільській областях - ніяк не свідчать про неможливість застосування щодо ОСОБА_5 такого запобіжного заходу.
Колегія суддів вважає, що запобіжній захід у виді домашнього арешту про який зазначає в апеляційній скарзі сторона захисту, враховуючи особу винного, тяжкість висунутого обвинувачення та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не зможе забезпечити необхідну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей запобіжний захід, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

-6-

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку проте, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без змін.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі обвинувачений та захист не посилався.
Керуючись ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407,422-1 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 16.11.2022, щодо ОСОБА_7 ,- без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді