Провадження № 1-кп/522/475/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001850 від 17.05.2020 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кишинів Республіка Молдова, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Так, 16.05.2020 року, приблизно о 16:00 год., ОСОБА_3 , перебував в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 де на побутовому ґрунті виник словесний конфлікт зі своєю матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок перебування в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті триваючих неприязних відносин у ОСОБА_3 виник намір заподіяти своїй матері, яка є особою похилого віку, тілесні ушкодження з використанням кухонного ножа який знаходився в квартирі.

Діючи з вказаною метою, ОСОБА_3 озброївшись кухонним ножем раптово наблизився до ОСОБА_7 та умисно нанісши їй вістрям ножа 1 удар по голові, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді: синця та садно тім`яної області зліва, які згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Крім того, 16.05.2020 року, приблизно о 16:00 год., ОСОБА_3 , перебував в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 де на побутовому ґрунті виник словесний конфлікт зі своєю матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час вказаного конфлікту ОСОБА_3 схватив кухонний ніж з метою заподіяння тілесних ушкоджень своїй матері.

Вказані дії ОСОБА_3 помітила його донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 яка з метою припинення його дій, відштовхнула ОСОБА_3 від ОСОБА_7 , прижимаючи його руками до шафи. Будучи розлюченим вказаними діями ОСОБА_5 у ОСОБА_3 виник умисел на нанесення їй тілесних ушкоджень з метою звільнитись і продовжити свої дії. Діючи з вказаною метою, ОСОБА_3 , діючи навмисно лезом вказаного ножа здійснив ОСОБА_5 поріз руки, якою вона утримувала його, спричинивши їй тілесне ушкодження у вигляді різаної рани лівого передпліччя, яка згідно п.п. 2.3.3 і 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, щиро кається у вчиненні інкримінованого злочину, підтвердив обставини злочину, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті та надав наступні покази.

Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальні проступки, передбачені ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України, за кваліфікуючими ознаками, як умисне легке тілесне ушкодження; як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до положень ст. ст. 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що провину в інкримінованому йому кримінальних проступків, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини вчинення кримінальних проступків викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро покаявся.

Одночасно ОСОБА_3 зазначив, що докази його вини добуті під час досудового розслідування визнає повністю і не оспорює їх, правильно розуміє зміст фактичних обставин кримінального провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються.

Визнання вини ОСОБА_3 є послідовним, логічним і не викликає у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчинені кримінальних проступків, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України, підтвердивши викладені обставини в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорювались, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглянув справу відповідно з ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеною винність ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінальних проступків, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України, та кваліфікує його дії, як умисне легке тілесне ушкодження; як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує характер та ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які, згідно ст. 12 КК України, є кримінальними проступками, особу винного, який має середню освіту, має місце проживання і реєстрацію та раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

У відповідності до приписів ст. 66 КК України, суд визнає обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема, активне сприяння у розкритті злочину та щире каяття.

Також, враховуючи приписи ст.67 КК України, суд встановив наявність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, а саме вчинення злочину, особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Відповідно практики Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Суд при призначенні покарання враховує, що під час розгляду кримінального провадження обвинувачений визнав свою вину в повному обсязі, щиро кається у вчиненому злочині, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, що на думку суду свідчить про те, що обвинувачений критично ставиться до своїх дій та виявив готовність нести кримінальну відповідальність за скоєне.

Також суд враховує той факт, що протягом тривалого часу, зокрема, після вчинення правопорушень до винесення вироку, обвинувачений жодних порушень закону не допускав.

Вищевикладені обставини суд вважає такими, що істотно знижують ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого та вчиненого злочину.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням конкретних обставин справи та їх сукупності, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 має бути призначене покарання за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України у вигляді штрафу, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також відповідає тяжкості вчинених кримінальних проступків та особі обвинуваченого.

Остаточне покарання обвинуваченому призначити на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено, відсутні судові витрати та речові докази.

У кримінальному провадженні відсутні витрати за проведення експертних досліджень.

Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний до обвинуваченого не застосовувався.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-371, 373, 374, 376, ч. 15 ст. 615КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадянин, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

- за ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадянин, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадянин, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Речові докази після вступу вироку в законну силу, відповідно до постанови про визнання речових доказів від 17.05.2020 року, а саме ніж знищити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси в Одеський апеляційний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: