КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №743/780/17Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1060/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

перекладача ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036, по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.1 ст.345 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_13 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2020 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.1 ст.345 КК України, та призначено покарання:

- за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років;

- за ч.1 ст.345 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_9 за сукупністю кримінальних правопорушень визначено, шляхом часткового складання призначених покарань, у виді позбавлення волі строком на 7 років і 6 місяців.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 02.09.2019 року.

Зараховано ОСОБА_9 в строк відбування покарання строк його перебування під вартою з 26.01.2017 по 24.03.2017 та з 31.05.2017 по 30.06.2017 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

По справі вирішено питання про цивільний позов, речові докази та судові витрати.

За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він 26.01.2017 о 02 год. 45 хв., знаходячись в кімнаті №311 гуртожитку №1 Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України (далі - гуртожиток), що знаходиться по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з метою протиправного заподіяння смерті, умисно наніс два удари ножем в ліву половину грудної клітки та один удар ножем в ліве плече ОСОБА_14 , в результаті чого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_9 вважав, що виконав усі дії, необхідні для доведення злочину до кінця, однак наслідки у вигляді смерті ОСОБА_14 не настали з причин, що не залежали від його волі, у зв`язку зі своєчасним наданням потерпілому медичної допомоги.

Крім цього, 28.01.2017 в приміщенні Ріпкинського районного суду Чернігівської області, розташованого по вул.Святомиколаївській, 94 в селищі Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області, відбувся судовий розгляд клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Участь у судовому розгляді приймала, виконуючи свої службові обов`язки як прокурор у кримінальному провадженні, начальник Ріпкинського відділу Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_15 , яка клопотання підтримала.

Після проголошення судом ухвали про застосування стосовно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням в дільниці слідчого ізолятора при Новгород-Сіверській УВП №31, 28.01.2017 о 17 год. ОСОБА_9 , перебуваючи на стоянці для автомобілів біля центрального входу до приміщення Ріпкинського районного суду Чернігівської області, достовірно знаючи, що ОСОБА_15 працює на посаді начальника Ріпкинського відділу Чернігівської місцевої прокуратури, тобто є працівником правоохоронного органу, погрожував їй вбивством, шляхом застосування вибухових пристроїв, у зв`язку із виконанням нею службових обов`язків.

В поданих апеляційних скаргах зі змінами та доповненнями обвинувачений та його захисники просять вирок суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування апеляційних вимог посилаються на те, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчинені інкримінованих йому злочинів не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами.

Зокрема, вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_9 у вчинені закінченого замаху на вбивство, судом в основу обвинувального вироку покладено лише непрямі докази та припущення, що суперечить вимогам ст.62 Конституції України.

За доводами апелянтів, допитані в суді першої інстанції за епізодом вчинення замаху на вбивство свідки повідомили, що вони не бачили, як обвинувачений заходив до кімнати ОСОБА_16 та наносив останньому тілесні ушкодження. В той же час не допитано іноземців, які перебували в кімнаті з ОСОБА_17 в момент нанесення йому тілесних ушкоджень, не перевірено показання самого ОСОБА_16 про те, що він сам собі наніс тілесні ушкодження, не допитано охоронця, який чергував на другому поверсі гуртожитку, не встановлено мотив вчинення даного злочину. Вважають, що наявність в руках обвинуваченого ОСОБА_9 ножа в момент, коли охоронець зайшов до кімнати ОСОБА_16 , не доводить поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому.

Крім цього, як вважають апелянти, в даному кримінальному провадженні неправильно визначено правовий статус ОСОБА_16 як потерпілого у відповідності до положень ст.55 КПК України, оскільки останній не подавав заяви та не надавав згоди на визнання його потерпілим.

Також, апелянти вважають недоведеним пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення у вчинені погрози вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

За доводами апелянтів, має місце неузгодженість та протиріччя між показаннями потерпілої ОСОБА_15 та свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_19 щодо змісту погроз, які були висловлені обвинуваченим в адресу потерпілої. При цьому ці протиріччя не були усунені під час судового розгляду.

Також вважають, що висновки суду про те, що обвинувачений, який є громадянином Грузії, станом на січень 2017 року добре володів російською мовою та міг висловлювати зрозумілою мовою погрози на адресу прокурора, є лише припущеннями та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового провадження.

Крім цього, посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року, вважають, що суд безпідставно не зарахував ОСОБА_9 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого в Республіці Болгарія та Грецькій Республіці, пов`язаного з екстрадиційним арештом, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За наслідками апеляційного розгляду просять вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2020 року скасувати та закрити кримінальне провадження згідно пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115; ч.1 ст.345 КК України, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання.

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисників ОСОБА_11 і ОСОБА_10 на підтримку поданих апеляційних скарг зі змінами та доповненнями, прокурора, який вважав вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Положеннями ч.2 ст.94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.

Суд першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини кримінального провадження за висунутим обвинуваченням, свій висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів обґрунтував доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_20 про те, що в ніч на 26.01.2017 він чергував на другому поверсі гуртожитку, де проживав ОСОБА_9 . Вечері 25.01.2017 ОСОБА_21 перебував в кімнаті у обвинуваченого, потім близько 22 год. вони вийшли з кімнати, сварились між собою та розмовляли на підвищених тонах. Вночі йому повідомили, що на третьому поверсі підрізали ОСОБА_16 ;

- показаннями свідка ОСОБА_22 про те, що вночі 26.01.2017, заступив на чергування. Бачив, як на третій поверх гуртожитку піднялися ОСОБА_9 та ОСОБА_23 , які попросили пройти у кімнату до ОСОБА_16 попити чаю. Через декілька хвилин він почув з кімнати звуки боротьби. Коли зайшов до кімнати, побачив потерпілого, який сидів на ліжку і тримався руками за груди. В руках у обвинуваченого бачив ніж з чорною рукояткою зі слідами крові. Він спробував забрати ніж у обвинуваченого, проте він не віддавав. Він вивів ОСОБА_9 з третього поверху на сходи через двері, які відкриваються за допомогою електронного ключа, і повернувся до кімнати, де потерпілий вже лежав на підлозі з раною в грудях і нічого пояснити не міг;

- показаннями свідка ОСОБА_24 про те, що в ніч на 26.01.2017 вона чергувала у жіночому секторі на першому поверсі гуртожитку. Коли оголосили тривогу та повідомили про підріз, до неї підійшов ОСОБА_9 та розповідав, що це він щойно «підрізав» чоловіка, бо той його образив, та показав їй ножа, який був у кишені штанів. Ніж розкладний, приблизно 20 см. Коли потерпілого виносили на носилках, ОСОБА_9 ішов за ним та говорив, що мало йому дісталось. В подальшому охоронці помістили ОСОБА_9 до ізолятора;

- показаннями свідка ОСОБА_25 про те, що 26.01.2017 був черговим лікарем-травматологом Ріпкинської ЦРЛ. Близько 04 год. його викликали до приймального відділення, в лікарню доставили хворого з колото-різаним пораненням лівої половини грудної клітки. Чоловік був у свідомості, спілкувався російською, на вигляд був із Середньої Азії. Сказав, що травму отримав в гуртожитку від чоловіка, який там також утримується;

- рапортом від 26.01.2017, відповідно до якого о 03 год. 27 хв. 26.01.2017 на службу «102» надійшло повідомлення про те, що у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців по АДРЕСА_2 , іноземцю було спричинено ножове поранення в область серця іншим іноземцем (а.с.169 т.2);

- рапортом від 26.01.2017, відповідно до якого о 04 год. 20 хв. 26.01.2017 до чергової частини Ріпкинського відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області надійшло повідомлення чергової медсестри Комунального закладу «Ріпкинська центральна районна лікарня» про доставку до лікарні ОСОБА_16 з тілесними ушкодженнями у вигляді двох колотих ран в області грудей, які він отримав близько 02 год. 45 хв. 26.01.2017 від іншого іноземця на території Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців по АДРЕСА_2 (а.с.170 т.2);

- протоколом огляду місця події від 26.01.2017, відповідно до якого під час огляду кімнати №311 в будівлі гуртожитку Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, виявлено плями речовини бурого кольору та здійснено їх змиви, виявлено та скопійовано сліди рук на підвіконні та ліжку (а.с.94-104 т.3);

- висновком судово-медичної імунологічної експертизи №123 від 03.03.2017, відповідно до якого на змивах речовини бурого кольору, вилучених у кімнаті №311 будівлі гуртожитку Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців під час огляду місця події 26.01.2017, виявлено кров людини, походження якої від ОСОБА_16 не виключається (а.с.165-168 т.3);

- протоколом огляду місця події від 26.01.2017, відповідно до якого оглянуто кімнату №1 приміщення з локалізованими кімнатами Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, куди був поміщений ОСОБА_9 . Під час огляду на дні шахти трубопроводу виявлено ніж. З метою вилучення ножа, здійснено демонтаж декоративної накладки з дверцятами відсіку до шахти, виявлено та скопійовано сліди рук на декоративній накладці. (а.с.105-111 т.3);

- висновком судової дактилоскопічної експертизи №446 від 03.05.2017, відповідно до якого три сліди одного і того ж пальця руки, вилучені з пластикових дверцят шахти водостоку, зафіксовані на таблиці до протоколу огляду місця події від 26.01.2017, залишені великим пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_26 (а.с.192-210 т.3);

- висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №10-1/286 від 04.04.2017, відповідно до якого генетичні ознаки крові та клітин на клинку ножа збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_16 (а.с.172-188 т.3);

- висновком судово-медичної експертизи №159 від 06.03.2017, відповідно до якого за даними медичної документації у ОСОБА_16 наявні тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото - різаних поранень лівої половини грудної клітки, ускладнених лівобічним пневмотораксом, котрі виникли від дії гострого предмету, що має колючо-різальні властивості і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, а також тілесні ушкодження у вигляді різаної рани середньої третини лівого плеча, яка виникла від дії гострого предмета, що має різальні властивості і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Комплекс тілесних ушкоджень, виявлений у ОСОБА_16 , по давності утворення може відповідати даті 26.01.2017. Потерпілий міг піддаватись впливу не менше двох травмуючих дій в ділянку лівої половини грудної клітки та однієї травмуючої дії в ділянку лівого плеча. Тілесних ушкоджень, які б могли свідчити про боротьбу з нападником не виявлено. Виявлені тілесні ушкодження знаходяться в зонах, досяжних для власної руки. У разі ненадання своєчасної медичної допомоги, потерпілий міг жити протягом проміжку часу, тривалістю від декількох годин до декількох діб, по мірі розвитку та наростання загрозливих для життя явищ - пневмотораксу з наростанням серцево-легеневої недостатності. У разі ненадання потерпілому невідкладної своєчасної медичної допомоги він міг би померти (а.с.121-123 т.3).

Оцінивши всі ці докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, а саме у тому, що він вчинив закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Зокрема, як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції на підставі досліджених судом зазначених вище доказів, ввечері 25.01.2017 між ОСОБА_9 та ОСОБА_17 виник конфлікт, після якого ОСОБА_21 пішов до своєї кімнати. Цієї ж ночі, ОСОБА_9 з громадянином ОСОБА_27 зайшов до кімнати, де проживав ОСОБА_21 кімнати було чути звуки боротьби. Через декілька хвилин до кімнати ОСОБА_16 зайшов охоронець ОСОБА_22 та побачив, що потерпілий сидить на ліжку та тримається за груди, а обвинувачений стоїть поряд з ножем, який був у крові. Свідок ОСОБА_22 намагався відібрати ножа у ОСОБА_9 , та вивів обвинуваченого з кімнати. Перебуваючи на першому поверсі, ОСОБА_9 повідомив свідка ОСОБА_24 про те, що це він підрізав потерпілого та показував їй ножа.

В свою чергу, потерпілий ОСОБА_21 повідомив лікарю ОСОБА_25 , який надавав йому медичну допомогу, що тілесні ушкодження йому були заподіяні чоловіком, який також утримується в пункті тимчасового перебування іноземців.

Даних, які б свідчили про обґрунтований сумнів щодо достовірності показань свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , судом не встановлено.

Підтверджена висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №10-1/286 від 04.04.2017, наявність слідів крові потерпілого ОСОБА_16 на клинку ножа, який був вилучений з шахти трубопроводу в ізоляційний кімнаті, у якій утримувався на той час ОСОБА_9 , та наявність на дверцятах шахти відбитків пальців, які згідно висновку судової дактилоскопічної експертизи №446 від 03.05.2017 належать обвинуваченому, об`єктивно вказує на те, що саме ОСОБА_9 спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_14 цим ножем, який в подальшому заховав у трубопроводі кімнати, де він утримувався.

Цим самим спростовуються апеляційні доводи сторони захисту про те, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчинені інкримінованих йому злочинів не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами.

Також колегія суддів визнає необґрунтованими апеляційні доводи сторони захисту про те, що в даному кримінальному провадженні неправильно визначено правовий статус ОСОБА_16 як потерпілого у відповідності до положень ст.55 КПК України, оскільки останній не подавав заяви та не надавав згоди на визнання його потерпілим

Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 26.01.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на підставі повідомлення на службу «102» від чергової медсестри КЗ «Ріпкинська центральна районна лікарня» (а.с.170, 182 т.2).

Тобто, відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі повідомлення представника медичної установи за фактом виявлення ознак вчинення кримінального правопорушення.

За висновком Великої палати Верховного суду, викладеної в постанові від 16.01.2019, поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції.

Натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття «потерпілий». Так, у ч.1 ст.55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення.

Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, надання згоди на визнання потерпілим (у разі, якщо така заява ним не подавалась) або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.

Частиною 2 статті 55 КПК України визначено момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено ч.2 ст.55 КПК України.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №159 від 06.03.2017, ОСОБА_21 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с.121-123 т.3).

Таким чином, потерпілий в кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення цього посягання, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально.

Разом з цим, згідно положень ч.7 ст.55 якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Враховуючи, що відповідно до вимог ст.477 КПК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, не відноситься до категорії кримінального провадження у формі приватного обвинувачення та не потребує обов`язкової заяви потерпілого щодо вчинення таких протиправних дій, тому відсутність заяви ОСОБА_16 про визнання його потерпілим в даному кримінальному провадженні не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

При цьому, доводи сторони захисту про те, що судом першої інстанції належним чином не перевірено показання ОСОБА_16 щодо самостійного нанесення собі тілесних ушкоджень, спростовуються дослідженим судом першої та апеляційної інстанції висновком судово-медичної експертизи №159 від 06.03.2017, відносно до якого тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_16 , не могли утворитись від наштовхування на виступаючі предмети (наприклад, ніж) (а.с.121-123 т.3).

Показання обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_21 вже був поранений, коли він зайшов до кімнати, а наявний у нього в руках ніж він взяв лише для того щоб віддати охоронцю, який чергував на поверсі, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження, дослідженими судом першої та апеляційної інстанції, та розцінює як намагання ОСОБА_9 спотворити встановлені обставини вчиненого злочину з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Що стосується апеляційних доводів про недоведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, то вони спростовуються наступними доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження та безпосередньо дослідженими судом першої інстанції:

- наказом №1 від 15.12.2015, відповідно до якого прокурора ОСОБА_15 призначено на адміністративну посаду начальника Ріпкинського відділу Чернігівської місцевої прокуратури (а.с.28 т.4);

- постановою про визначення групи прокурорів від 26.01.2017 у кримінальному провадженні №0000036 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України, відповідно до якої старшим групи прокурорів для здійснення повноважень прокурора визначено ОСОБА_15 (а.с.173 т.2);

- клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 27.01.2017 стосовно ОСОБА_9 , яке погоджено старшим групи прокурорів - начальником Ріпкинського відділу Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_15 (а.с.246-248 т.2);

- ухвалою слідчого судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 28.01.2017, відповідно до якої прокурор ОСОБА_15 приймала участь у судовому засіданні в Ріпкинському районному суді Чернігівської області під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 (а.с.1-5 т.3);

- показаннями потерпілої ОСОБА_15 про те, що вона, як прокурор у кримінальному провадженні №0000036, виїжджала до села Розсудів, де знаходиться ПТПІ, брала участь в огляді ізольованої кімнати, де перебував ОСОБА_26 та де було виявлено знаряддя злочину, а саме ніж в туалетній кімнаті. Тоді ж вона повідомляла ОСОБА_28 , що є керівником Ріпкинського відділу прокуратури. 28.01.2017 у Ріпкинському районному суді розглядалось клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Слідчим суддею було оголошено лист начальника слідчого ізолятора про поміщення ОСОБА_26 до Новгород-Сіверського слідчого ізолятора у разі застосування запобіжного заходу. Зазначала, що ОСОБА_26 поводив себе зухвало, говорив на російській мові з використанням нецензурної лексики про те, що не згоден на поміщення його до Новгород-Сіверського слідчого ізолятора, до цього він утримувався в Чернігівському слідчому ізоляторі. Після оголошення ухвали суду, коли співробітники виводили ОСОБА_26 з приміщення суду через центральні двері, останній висловлював на її адресу погрозу наступного змісту: «сядеш в автомобиль, тебе взорвут». Оскільки з того часу пройшло більше двох років, дослівно його погроз передати не може. Враховуючи статус обвинуваченого, погрози ОСОБА_9 сприйняла як реальні, боялась за своє життя, повідомила про випадок своїм близьким, які в подальшому супроводжували її на роботу та з роботи. З приводу погроз доповіла своєму керівнику, склала відповідний рапорт;

- поясненнями свідка ОСОБА_18 про те, що працює поліцейським з логістики в Ріпкинському відділенні поліції. В кінці січня 2017 року здійснював конвоювання ОСОБА_9 до Ріпкинського районного суду Чернігівської області за допомогою подовжених кайданок, також був присутній у судовому засіданні під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_28 . Не пам`ятає чи був перекладач, спілкування з обвинуваченим здійснювалось російською мовою, він її розумів. Участь у судовому засіданні приймала прокурор ОСОБА_15 . Після проголошення рішення суду настрій у ОСОБА_26 змінився, він став агресивним, розмовляв на підвищених тонах, нецензурно лаявся. ОСОБА_26 з приміщення суду виводили через центральний хід. Чув, як ОСОБА_9 нецензурно почав звертатись до прокурора ОСОБА_15 , ці слова означають погрозу життю і здоров`ю - покалічу, уб`ю. Коли ОСОБА_15 закривала двері свого автомобіля, вигукнув, що з твоїм автомобілем щось зроблять. Також говорив щось і на грузинській мові;

- поясненнями свідка ОСОБА_19 про те, що взимку 2017 року приймав участь у конвоюванні ОСОБА_9 з Чернігівського ІТТ до Ріпкинського районного суду Чернігівської області та весь час перебував поряд з ОСОБА_9 . У судовому засіданні прокурор просила направити обвинуваченого до Новгород-Сіверського слідчого ізолятору. У судовому засіданні зачитували лист, що ОСОБА_9 є «вором в законі». Після проголошення ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ОСОБА_9 почав поводити себе агресивно, нецензурно лаявся грузинською і російською мовами. Коли ОСОБА_9 вивели з приміщення суду, то біля сходів він погрожував прокурору ОСОБА_15 , що з її автомобілем щось станеться, а їй кінець, сказав це нецензурним словом. Прокурор ОСОБА_15 розхвилювалась та пішла до приміщення суду;

- рапортом від 28.01.2017, відповідно до якого прокурор ОСОБА_15 повідомила керівника Чернігівської місцевої прокуратури про те, що 28.01.2017 біля приміщення Ріпкинського районного суду Чернігівської області ОСОБА_9 погрожував їй фізичною розправою (а.с.175 т. 2).

Оцінивши всі наведені вище докази, суд першої інстанції визнав їх належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.345 КК України, а саме у погрозі вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків.

Істотних протиріч та суперечностей між показаннями потерпілої та свідків сторони обвинувачення, як про це зазначає сторона захисту, судом першої та апеляційної інстанції не встановлено.

Цим самим спростовуються апеляційні доводи сторони захисту про те, що пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення не підтверджується дослідженими судом доказами.

Колегія суддів також вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що станом на січень 2017 року обвинувачений добре володів російською мовою та міг висловлювати зрозумілою мовою погрози на адресу прокурора. Це підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_15 та свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , які були присутні при вчинені злочину, а також безпосередньо дослідженим в судовому засіданні та визнані судом допустимими доказами - матеріалами проведення негласних слідчих (розшукових) заходів відносно ОСОБА_9 , відповідно до яких обвинувачений вільно спілкувався грузинською, а також російською мовами, при цьому розумів звернену до нього російську мову (а.с.168-177 т.6).

При цьому, свідки ОСОБА_18 і ОСОБА_19 підтвердили, що при конвоюванні зверталися до ОСОБА_9 на російській мові і він її розумів.

Таким чином, за результатами апеляційного перегляду не встановлено невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, як про це посилається сторона захисту в своїх апеляційних скаргах.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.1 ст.345 КК України, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи і нетяжкого злочину відповідно, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем тимчасового перебування в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України характеризується негативно, не одружений, не працював, а також відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання як за кожен злочин, так і за сукупністю злочинів, відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів, даних про особу винного та буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Разом із цим, колегія суддів вважає обґрунтованими апеляційні доводи сторони захисту про суд безпідставно не зарахував ОСОБА_9 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого в Республіці Болгарія та Грецькій Республіці, пов`язаного з екстрадиційним арештом, з огляду на наступне.

Згідно положень ст.577 КПК України час тримання виданої особи під вартою на території запитуваної держави у зв`язку з вирішенням питання про видачу в Україну, а також час її етапування зараховуються до загального строку відбування покарання, призначеного вироком суду України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Менського районного суду Чернігівської області від 28.11.2017 ОСОБА_9 визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115; ч.1 ст.345 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років. Цей вирок набрав законної сили 29.12.2017 та згідно з розпорядженням Менського районного суду Чернігівської області від 02.01.2018 звернутий до виконання.

13.03.2018 ОСОБА_9 був оголошений у міжнародний розшук каналами Інтерполу у зв`язку із ухиленням від правосуддя за межами України.

Згідно повідомлення НБЦ Інтерполу Грецької Республіки, 25.05.2018 ОСОБА_9 був затриманий на території міста Афіни (а.с.232, 233 т.4).

13.06.2018 Міністерством юстиції України направлялось клопотання Менського районного суду Чернігівської області до Міністерством юстиції Грецької Республіки про видачу ОСОБА_9 для приведення зазначеного вироку до виконання (а.с.21 т.5).

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25.07.2018 скасовано вирок Менського районного суду Чернігівської області від 28.11.2017 відносно ОСОБА_9 та призначено новий розгляд в суді першої інстанції (а.с.69-73 т.5).

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 02.08.2018 задоволено подання голови Менського районного суду Чернігівської області та направлено кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115; ч.1 ст.345 КК України, для розгляду до Чернігівського районного суду Чернігівської області (а.с.86-87 т.5).

Рішенням Апеляційного суду міста Афіни у задоволенні клопотання відмовлено та 18.01.2019 депортовано ОСОБА_9 з території Грецької Республіки до Грузії (а.с.204, 205-211 т.5).

Згідно повідомлення НБЦ Інтерполу Республіки Болгарія, 09.07.2019 ОСОБА_9 був затриманий прикордонною поліцією при в`їзді на КПП Капітан-Андрєєво (а.с.228 т.5).

24.07.2019 Міністерством юстиції України направлялось клопотання Чернігівського районного суду Чернігівської області до Міністерства юстиції Республіки Болгарія про видачу ОСОБА_9 для притягнення до кримінальної відповідальності (а.с.1 т.6, а.с.231-233 т.5).

Згідно повідомлення НЦБ Інтерполу Республіки Болгарія, компетентним органом вказаної країни було задоволено запит Міністерства юстиції України про видачу ОСОБА_9 для притягнення до кримінальної відповідальності та прийнято рішення про його екстрадицію до України. Виліт працівників поліції Республіки Болгарія з аеропорту міста Софія разом з ОСОБА_9 заплановано на 02.09.2019 (а.с.250, 251, 252 т.5).

02.09.2019 о 14 год. 00 хв. ОСОБА_9 був затриманий працівниками УКР ГУ НП в Чернігівській області на території міжнародного аеропорту «Бориспіль» на підставі ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08.10.2018 про дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115; ч.1 ст.345 КК України з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою (а.с.244-245 т.5).

Враховуючи, що ОСОБА_9 був затриманий та тимчасово перебував під вартою з 25.05.2018 по 16.11.2018 на території Грецької Республіки та з 09.07.2019 по 02.09.2019 на території Республіки Болгарія у зв`язку із вирішенням питання про його видачу в Україну в даному провадженні, цей термін підлягає зараховуванню до загального строку відбування покарання, призначеного вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

З наведених підстав апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_9 , змінити.

Зарахувати ОСОБА_9 в строк відбування покарання строк його тимчасового затримання з 25.05.2018 по 16.11.2018 та з 09.07.2019 по 02.09.2019, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

__________________ _________________ ________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4