Справа № 199/1383/20
1-кп/214/221/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

за участю потерпілої, вона ж цивільний позивач ОСОБА_8

за участю представника цивільного позивача ОСОБА_9

за участю захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11

за участю обвинуваченої ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження №0001688за обвинуваченням:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Ліда, Республіка Білорусь, з вищою освітою, яка працює на посаді державного реєстратора в Глеюватській сільській раді, має на утриманні неповнолітню дитину, заміжньої, раніше не судимої, зареєстрованої та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364 ч.2, 367 ч.2 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту від 28 лютого 2020 року, ОСОБА_12 органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.364 ч.2 КК України.

Так, згідно обвинувального акту від 28 лютого 2020 року, у 2018 році Обласне комунальне підприємство «Софіївське бюро технічної інвентаризації», , відповідно до ст. 6 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 28.08.2018), наказом Міністерства Юстиції України № 3515/5 від 15.11.2018 року, акредитовано як суб`єкт державної реєстрації, та здійснювало повноваження у сфері державної реєстрації прав.

Як зазначено в цьому обвинувальному акті, 25.10.2018 Обласним комунальним підприємством «Софіївське бюро технічної інвентаризації», в особі начальника ОСОБА_14 , з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено трудовий договір № 3, яким прийнято останню на посаду державного реєстратора вказаного комунального підприємства.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 04.02.2019) акредитовані суб`єкти можуть здійснювати повноваження по забезпеченню: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ або здійснювати їх виключно в частині забезпечення прийняття та видачі документів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі договору з суб`єктом державної реєстрації прав та/або нотаріусом.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 04.02.2019) державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;

9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Так, згідно з ч. 3 ст. 18 КК України та Примітки. 1. ст. 364 КК України, ОСОБА_12 , працюючи на посаді державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» була службовою особою, яка постійно здійснювала функції представника влади.

Відповідно до цього обвинувального акту, проте, державний реєстратор Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_12 , будучу службовою особою, незважаючи на вимоги діючого законодавства, стала на шлях злочинної діяльності та умисно вчинила злочин у сфері службової діяльності.

Як зазначено в цьому обвинувальному акті, 25.06.2019, приблизно о 13 год. 47 хв., до державного реєстратора ОСОБА_12 за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Світлогірська, 74, каб. № 118, звернувся уповноважений АТ «Укрсоцбанк», , ОСОБА_15 , яка діяла на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 № 1953 від 01.03.2019, з заявою № 34703407 про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, а саме: буд. АДРЕСА_2 , до якої також надала: копію договору кредиту № 9/119-6 від 24.03.2006, копію іпотечного договору № 186 від 24.03.2006, копію повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 22.03.2018, копію квитанції № 0.0..1 від 25.06.2019 про сплачення адміністративного збору за державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, копію квитанції № 0.0..1 від 25.06.2019 про сплачення адміністративного збору за державну реєстрацію права власності, копію звіту про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості та земельної ділянки вказаного домоволодіння.

Згідно цього обвинувального акту, 27.06.2019, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не довелося за можливе, державним реєстратором ОСОБА_12 , під час розгляду зазначеної заяви, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено наявність інформації щодо заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій з відчуження нерухомого майна, а саме: буд. АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , внесеної на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного судум. Дніпропетровська від 20.06.2018 у справі № 199/4287/18.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 04.02.2019), передбачено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 25 цього Закону проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

Водночас, відповідно до п.12 «Порядку про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Також відповідно до абз. 2 п. 17 «Порядку про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, у разі коли під час розгляду заяви державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованого рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій або заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо цього самого майна державний реєстратор невідкладно за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав зупиняє державну реєстрацію прав з обов`язковим посиланням на зареєстроване у базі даних заяв рішення суду чи заяву власника об`єкта нерухомого майна.

Як зазначено в цьому обвинувальному акті, однак, в цей час, незважаючи на заборону вчинення зазначених реєстраційних дій, у державного реєстратора ОСОБА_12 винник злочинний умисел, направлений на зловживання владою, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи, використання службовою особою влади, всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, а саме: провести державну реєстрацію права власності нерухомого майна, а саме: буд. АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 за АТ «Укрсоцбанк».

Також, як вказано в цьому обвинувальному акті, реалізовуючи свій злочинний умисел, 27.06.2019, приблизно о 14 год. 12 хв., державний реєстратор ОСОБА_12 , перебуваючи на своєму робочому місці, використовуючи своє службове становище, діючи умисно, всупереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди для АТ «Укрсоцбанк» (матеріали відносно якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002053), достовірно знаючи про те, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2018 у справі № 199/4287/18, заборонено вчинення будь-які реєстраційні дії щодо відчуження нерухомого майна, а сама: буд. АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , порушуючи вимоги п. 2 ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 04.02.2019), п.12, абз. 2 п. 17 «Порядку про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, прийняла рішення № 47642902, яким провела державну реєстрацію права власності вказаного вище домоволодіння за АТ «Укрсоцбанк».

Згідно цього обвинувального акту, доводячи свій злочинний умисел до кінця, державний ОСОБА_17 , засвідчила зазначене рішення про державну реєстрацію № 47542902 від 27.06.2019 своїм підписом та скріпила його гербовою печаткою, після чого внесла відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до висновку експерта № 19/104-10/4/12 від 22.01.2020 року, ринкова вартість об`єкта нерухомого майна домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 25.06.2019 рік, могла складати 471420 гривень 00 копійок, без урахування ПДВ, що на час скоєння кримінального правопорушення більш ніж в 490 разів перевищувало неоподатковуваний податком мінімум доходів громадян та є тяжкими наслідками.

Як зазначено в цьому обвинувальному акті, внаслідок зазначених злочинних дій державного реєстратора ОСОБА_12 , із власності потерпілої ОСОБА_8 вибуло нерухоме майно, а саме: буд. АДРЕСА_2 , вартістю 471420 гривень 00 копійок, що більш ніж у 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і станом на 2019 рік, відповідно до п. 4 примітки до ст. 364 КК України, є тяжкими наслідками.

Згідно цього обвинувального акту, своїми умисними діями ОСОБА_12 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364 КК України, а саме зловживання владою, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи, використання службовою особою влади всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян.

Під час судового розгляду прокурор змінив обвинувальний акт.

Відповідно до зміненого обвинувального акту від 1 червня 2022 року, ОСОБА_12 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 367 ч.2 КК України.

Згідно до цього зміненого обвинувального актув2018 році Обласне комунальне підприємство «Софіївське бюро технічної інвентаризації», , відповідно до ст. 6 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 28.08.2018), наказом Міністерства Юстиції України № 3515/5 від 15.11.2018 року, акредитовано як суб`єкт державної реєстрації та здійснювало повноваження у сфері державної реєстрації прав.

Як зазначено в цьому зміненому обвинувальному акті, 25.10.2018 Обласним комунальним підприємством «Софіївське бюро технічної інвентаризації», в особі начальника ОСОБА_14 , з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено трудовий договір № 3, яким прийнято останню на посаду державного реєстратора вказаного комунального підприємства.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 04.02.2019) акредитовані суб`єкти можуть здійснювати повноваження по забезпеченню: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ або здійснювати їх виключно в частині забезпечення прийняття та видачі документів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі договору з суб`єктом державної реєстрації прав та/або нотаріусом.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 04.02.2019) державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;

9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Так, згідно з ч. 3 ст. 18 КК України та Примітки. 1. ст. 364 КК України ОСОБА_12 , працюючи на посаді державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації», являлась службовою особою, яка наділена організаційно-розпорядчими функціями.

Відповідно до зміненого обвинувального акту, державний реєстратор Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_12 , будучу службовою особою, неналежно виконуючи у межах своїх повноважень надані за посадою службові обов`язки, вчинила кримінальне правопорушення.

Так, 25.06.2019, приблизно о 13 год. 47 хв., до державного реєстратора ОСОБА_12 , за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Світлогірська, 74, каб. № 118, звернулась невстановлена особа, надавши в якості документу, який посвідчує особу, копію паспорта громадянина України на ОСОБА_15 , яка діяла в інтересах АТ «Укрсоцбанк», , на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 № 1953 від 01.03.2019, з заявою № 34703407 про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, а саме: буд. АДРЕСА_2 , до якої також надала: копію договору кредиту № 9/119-6 від 24.03.2006, копію іпотечного договору № 186 від 24.03.2006, копію повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 22.03.2018, копію квитанції № 0.0..1 від 25.06.2019 про сплачення адміністративного збору за державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, копію квитанції № 0.0..1 від 25.06.2019 про сплачення адміністративного збору за державну реєстрацію права власності, копію звіту про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості та земельної ділянки вказаного домоволодіння.

Як вказано в зміненому обвинувальному акті, 27.06.2019, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не довелося за можливе, державним реєстратором ОСОБА_12 , під час розгляду зазначеної заяви, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено наявність інформації щодо заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій з відчуження нерухомого майна, а саме: буд. АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , внесеної на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2018 у справі № 199/4287/18.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 04.02.2019), передбачено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 25 цього Закону проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

Водночас, відповідно до п.12 «Порядку про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Також відповідно до абз. 2 п. 17 «Порядку про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, у разі коли під час розгляду заяви державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованого рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій або заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо цього самого майна державний реєстратор невідкладно за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав зупиняє державну реєстрацію прав з обов`язковим посиланням на зареєстроване у базі даних заяв рішення суду чи заяву власника об`єкта нерухомого майна.

Як зазначено в зміненому обвинувальному акті, того ж дня, 27.06.2019, приблизно о 14 год. 12 хв., державний реєстратор ОСОБА_12 , перебуваючи на своєму робочому місці, будучи службовою особою, неналежно виконуючи у межах своїх повноважень надані за посадою службові обов`язки, достовірно знаючи про те, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2018 у справі № 199/4287/18, заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо відчуження нерухомого майна, а саме: буд. АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , через неналежну обізнаність вимог нормативно-правових актів, які регулюють порядок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно порушила вимоги п. 2 ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 04.02.2019) в частині «державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення»; в порушення ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 04.02.2019) в частині «проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна»; в порушення п.12 «Порядку про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, в частині «розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав»; в порушення абзацу 2 п. 17 «Порядку про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, в частині «у разі коли під час розгляду заяви державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованого рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій або заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо цього самого майна державний реєстратор невідкладно за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав зупиняє державну реєстрацію прав з обов`язковим посиланням на зареєстроване у базі даних заяв рішення суду чи заяву власника об`єкта нерухомого майна», достовірно знаючи про те, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2018 у справі № 199/4287/18, заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо відчуження нерухомого майна, а саме: буд. АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , та вважаючи свої дії правомірними, не зупинила державну реєстрацію, а прийняла рішення № 47642902, яким провела державну реєстрацію права власності вказаного вище домоволодіння за АТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до зміненого обвинувального акту, після цього, державний реєстратор ОСОБА_12 , перебуваючи на своєму робочому місці, будучи службовою особою, неналежно виконуючи у межах своїх повноважень надані за посадою службові обов`язки, та вважаючи свої дії правомірними, засвідчила зазначене рішення про державну реєстрацію № 47542902 від 27.06.2019 своїм підписом та скріпила його гербовою печаткою, після чого внесла відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до висновку експерта № 19/104-10/4/12 від 22.01.2020 року, ринкова вартість об`єкта нерухомого майна домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 25.06.2019 рік, могла складати 471420 гривень 00 копійок, без урахування ПДВ, що на час скоєння кримінального правопорушення більш ніж в 490 разів перевищувало неоподатковуваний податком мінімум доходів громадян та є тяжкими наслідками.

Як зазначено в зміненому обвинувальному акті, таким чином, державний реєстратор ОСОБА_12 , будучи службовою особою та неналежно виконуючи у межах своїх повноважень надані за посадою службові обов`язки, вчинила дії, пов`язані з державною реєстрацією права власності вищевказаного нерухомого майна, а саме: буд. АДРЕСА_2 , чим спричинила законним правам та інтересам потерпілої ОСОБА_8 збитки на суму 471420 гривень 00 копійок, що більш ніж у 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і станом на 2019 рік, відповідно до п. 4 примітки до ст. 364 КК України, є тяжкими наслідками.

Згідно цього зміненого обвинувального акту, своїми ненавмисними діями, ОСОБА_12 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК України, а саме: службову недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян.

Після зміни обвинувального акту, потерпіла, користуючись свої правом, передбаченим ст.338 КПК України, зазначила, що підтримує обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

Згідно ст.6 ч. 2 п. a)Європейської Конвенції з прав людини, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має права бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою, зокрема, про характер обвинувачення, висунутого проти нього.

Як передбаченно ст.42 КПК України, обвинувачений має право: знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Згідно ст.337 КПК України, під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення,.

Відповідно до ст. 338 КПК України, прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Відповідно до ч. 3 цієї статті, якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі. Згідно ч.4 цієї норми, суд роз`яснює обвинуваченому, що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, після чого відкладає розгляд не менше ніж на сім днів для надання обвинуваченому.

Як передбачено ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Отже в тому випадку, коли прокурор змінив обвинувачення, яке передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, а потерпілий підтримує обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі виникає декілька питань, на які діючий КПК України не дає чіткої та однозначної відповіді.

Так, виникає питання про те, від скількох обвинувачень має право в цьому випадку захищатися обвинувачений. Суд вважає, що оскільки обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення він обвинувачується, то суд з урахуванням позиції потерпілої, зобов`язанийроз`яснитиобвинуваченому, що він буде захищатися від двох обвинувачень. На переконання суду, в тому випадку, якщо суд не роз`яснить обвинуваченому право захищатися від двох обвинувачень, це буде порушенням права обвинуваченого на захист. Також суд вважає, що якщо суд у своєму вироку надасть оцінку лише зміненому обвинуваченню, це призведе до порушення права потерпілого підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі. На переконання суду, якщо суд у своєму вироку надасть оцінку лише раніше пред`явленому обвинуваченню, то це призведе до порушення права прокурора підтримувати змінене обвинувачення.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що суду по даній справі при постановлені вироку належить оцінити як первісне, так змінене обвинувачення, і такий порядок забезпечить реалізацію своїх прав як прокурором, так і потерпілою.

Обвинувачена у судовому засіданні вину свою не визнала. При цьому показала, що працювала в БТІ, її посадові обов`язки передбачені законом, у тому числі щодо прийняття заяви та проведення реєстраційних дій. Заявниця ОСОБА_15 з приводу будинку, належного потерпілій, звернулася до неї особисто. Наказ Міністерства юстиції з приводу проведеної нею, обвинуваченою, реєстрації, не оскаржувала. Підписи в заяві про проведення реєстрації ставила ОСОБА_15 , зустрічалася з останньою 25 червня 2019 року, видавала їй документи. З боку банку на неї, обвинуваченої, тиск не чинився. Більш ніякі її реєстраційні дії не визнавалися незаконними. Вона не перебуває на державній службі, коли її призначали на посаду, конкурс не проводився. Далі доповнила, що документи стосовно будинку потерпілої, їй надала особа, яка представилася як ОСОБА_15 , чи це таж сама особа, яку допитав суд, не може пояснити. Позов не визнає повністю.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що обвинувачену раніше не знала, стосунки нормальні. Вона, потерпіла, є законослухняною особою. Купила приватний будинок, який її влаштовував, купила будинок за гроші, яка взяла в кредит в «Укрсоцбанку» в валюті Євро, умови кредиту її влаштовували. 24 березня 2006 року уклала кредитний договір на суму 37323 Євро із строком повернення до 2021 року. Будинок придбала за нотаріально посвідченим договором. Також уклала договір іпотеки, предметом якого був вказаний будинок. Вважає, що діями обвинуваченої, їй завдана шкода, розмір якої не пам`ятає. За її позовом стосовно договору, судом призначена експертиза. Вважає, що повернула банку гроші, які взяла. Вважає, що та обставина, що її борг був більше чим вартість кредиту, є лише думкою банку, вона сплачувала всі платежі за кредитним договором, але не контролювала нарахування відсотків, так як багато працює в сезон починаючи з посіву до збору вражаю, довіряла банку. Банк без її згоди підняв ставку, ставрахувати борг. Вона, потерпіла, звернулася до суду та подала заяву про забезпечення позову, яка була задоволена і суд заборонив реєстрацію дій щодо вказаного будинку. Вказану ухвалу суд та вона особисто направили для виконання. Державним виконавцем ОСОБА_18 до реєстру була внесена заборонана відчуження будинку, але банк став діяти всупереч вимогам закону. На час вчинення дій обвинуваченою, у м. Дніпрі було багато реєстраторів, але представник банку звернувся саме до ОСОБА_12 , яка знаходилася за 150 км. Вважає, що банк знайшов реєстратора, яка погодилася порушити Закон, впевнена, що інші реєстратори не стали би порушувати Закон. Представник банку поїхав до ОСОБА_12 з проханням порушити рішення суду. ОСОБА_12 погасила цю заборону щоб можливо було провести реєстрацію, а потім поновила цю заборону. Далі уточнила, що в жовтні 2019 року приїхала до свого будинкута побачила табличку, що він є власністю банку. Після цього звернулася зі скаргою до Міністерства юстиції і рішення ОСОБА_12 була скасовано. Вважає, що дії ОСОБА_12 порушують Конституцію України та закони України. Вона, потерпіла, неодноразово їздила до різних посадових осіб Міністерства юстиції. З висновками комісії Міністерства юстиції та наказом стосовно її звернення згодна, не має сумніви у фаховості цих осіб. Коли побачила, що будинок опечатаний, викликала поліцію, а потім звернулася з заявою. Після подання заяви про забезпечення позову, на протязі 10 днів подала позов про визнання договору недійсним. ОСОБА_18 первісно відмовила у реєстрації заборони, про що надала відповідний документ, в подальшому ця заборона була внесення до реєстру. Також пояснила, що після реєстрації будинку за банком знов була внесена заборона. Чи правильно кваліфіковані дії обвинуваченої, не знає, клопотань про зміну кваліфікації не подавала. Справа з оскарження договору не розглянута, будинок на даний час належить їй, потерпілій. Позов підтримала в повному обсязі.

Представник цивільного позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю.

Як показала у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , станом на червень 2019 року вона працювала в юридичній компанії «ІДС», представляла інтереси « ОСОБА_19 » на підставі довіреності. Згідно цього доручення, вона оформлювала документи для проведення реєстраційних дій, готувала необхідний пакет документів стосовно будинку АДРЕСА_2 , які направила поштою. Обвинувачену особисто не знає. Чи був сплачений збір, не пам`ятає. Хто саме надав їй документи для здійснення своїх повноважень, чи забирала вона документи у ОСОБА_12 , не пам`ятає. Про наявність ухвали про заборону вчиняти дії з вказаним будинком, не знала. В 2019 році, з приводу проведення реєстраційних дій стосовно цього будинку, у м. Кривому Розі не була. Підпис в заяві про проведення реєстрації мабуть ставила, представники банку вказівок надавати документи до м. Кривого Рогу не давали. Документи про те, що вона направляла заяву поштою, на даний час не має, на даний час користується тим самим номером телефону, що і в 2019 році.

Під час очної ставки між свідком ОСОБА_15 та обвинуваченою, остання показала, що документи про проведення реєстрації надала жінка на ім`я « ОСОБА_20 », пред`явивши при цьому паспорт. Свідок ОСОБА_15 пояснила,що згодна з показаннями обвинуваченої.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні показав, що потерпілу та обвинувачену не знає, в 2019 році працював в Міністерстві юстиції, підписував висновок стосовно дій ОСОБА_12 , зміст його не пам`ятає, очевидцем дій обвинуваченої не був.

Як вбачається з договору (т.№2, а.с.10), 24 березня 2006 року ОСОБА_8 купила будинок АДРЕСА_2 за 267650 грн. 00 коп., що в еквіваленті дорівнює 37330 Євро.

Згідно витягу (т.№2, а.с.11, т.№1, а.с.36) 6 червня 2006 року за ОСОБА_8 зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_2 .

Відповідно до акту (т.№2. а.с.12), ОСОБА_8 з 23 травня 2007 року є власником земельної ділянки, площею 0,0964 га. за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з витягу (т.№2, а.с.13), 24 березня 2006 року ОСОБА_8 купила будинок АДРЕСА_2 .

Згідно технічного паспорту, планів, експлікації (т.№2, а.с.14, 15, 16, 17), визначені склад та характеристики будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу (т.№2, а.с.20-23) таінформації (т.№2, а.с.57-62), о 13 год. 55 хв. 21 сек. 27 червня 2019 року ОСОБА_12 , ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації», за АТ «Укрсоцбанк» зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_2 ; об 11 год. 46 хв. 02 сек. державним реєстратором ОСОБА_22 було зареєстровано обтяження вказаного будинку у вигляді «заборона на нерухоме майно» на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра, яке погашено о 13 год. 47 хв. 05 сек. ОСОБА_12 .

Як вбачається з протоколу (т.№2, а.с.42-45), під час тимчасового доступу 12 грудня 2019 року в Департаменті адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради вилучені документи.

Відповідно до договору (т.№2, а.с.46-47, 83-86), 24 березня 2006 року між ОСОБА_8 та АКБСР «Укрсоцбанк» укладений договір кредиту, згідно якого останній надав ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 37330 Євро зі сплатою 10.75 відсотків річних, кінцевим строком повернення кредиту визначено 23 березня 2021 року. Згідно п.1.3 цього договору зазначено, що в забезпечення цього договору,кредитор укладає з позичальником іпотечний договір, предметом якого є будинок АДРЕСА_2 , вартість якого за погодженням сторін дорівнює 267650 грн. 00 коп., що в еквіваленті складає 43965, 16 Євро. Адреса ОСОБА_8 в договорі зазначена наступна: АДРЕСА_3 . Згідно 3.3.14. цього договору, ОСОБА_8 зобов`язана протягом двох робочих днів повідомляти кредитора про зміну місця проживання, роботи, номерів телефонів, прізвища та імені.

Згідно повідомлення (т.№2, а.с.48, 49, 93), 22 березня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 ,вимогу виплатити борг за кредитним договором, розмір якого станом на 15 березня 2018 року складає 700847 грн. 22 коп. Згідно цього повідомлення банк попереджав ОСОБА_8 , що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку, має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 «Закону України «Про іпотеку». Також у повідомленні зазначено, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку», ОСОБА_8 буде прощено(анульовано) залишок непогашеної заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим вона буде зобов`язана сплатити 18% податку на доходи фізичних осіб та 15% військового збору.

Як вбачається з інформації про відправлення, чеку, листа (т.№2, а.с.50-52, 95-100), повідомлення про звернення на предмет іпотеки, 27 березня 2019 року банком цінною кореспонденцією поштовим зв`язком направлено ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до договору (т.№2, а.с.53-56, 87-92), 24 березня 2006 року між ОСОБА_8 та АКБСР «Укрсоцбанк» укладений іпотечний договір, згідно якого іпотекодавець ОСОБА_8 передає іпотекодержателю в забезпечення кредитного договору від 24 бере5зня 2006 року будинок АДРЕСА_2 , вартість якого за погодженням сторін дорівнює 267650 грн. 00 коп., що в еквіваленті складає 43965,16 Євро. Адреса ОСОБА_8 в договорі зазначена наступна: АДРЕСА_3 . Відповідно до ст.4 іпотечного договору,право звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог виникає у банку, обумовлених положеннями договору кредиту та цього договору, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, передбачених договором кредиту (в тому числі в разі несвоєчасного погашення процентів). Згідно п. 4.6.3. ст. 4 іпотечного договору іпотекодержатель має прав звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до відомостей (т.№2, а.с.64-68), 24 березня 2006 року на підставі договору іпотеки була зареєстрована заборона на нерухоме майно, а саме будинок АДРЕСА_2 .

Як вбачається з протоколу (т.№2,а.с.77-78), під час тимчасового доступу 11 січня 2020 року в ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» вилучені: заява про реєстрацію прав та їх обтяжень, копії квитанцій, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, повідомлення, копія договору кредиту, копія іпотечного договору, копії документів відправки цінної кореспонденції, копія звіту експертної оцінки.

Згідно заяви (т.№2, а.с.79), ОСОБА_15 , діючи на підставі довіреності від імені АТ «Укрсоцбанк»,25 червня 2019 року подала заяву до ОСОБА_12 , ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації», про реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_2 .

Відповідно до квитанцій (т.№2, а.с.80, 81), 25 червня 2019 року ОСОБА_15 внесла на рахунок ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» адміністративний збір в загальній сумі 190 грн. 00 коп. за реєстрацію речових прав.

Як вбачається з рішення (т.№2, а.с.82), державний реєстратор ОСОБА_12 , 27 червня 2019 року, вирішила провести державну реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» права власності на будинок АДРЕСА_2 .

Згідно звіту (т.№2, а.с.101-132), вартість будинку АДРЕСА_2 станом на 24 квітня 2018 року дорівнює 462422 грн. 00 коп., земельної ділянки, розташованої за вказаною адресою 235130 грн. 00 коп.

Відповідно до постанови (т.№2, а.с.133-134), речовими доказами визнані оригінал заяви про реєстрацію речових прав та оригінал рішення про реєстрацію речових прав.

Як вбачається з заяви (т.№2, а.с.155), 24 вересня 2018 року ОСОБА_12 подала до ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» заяву про прийняття її на роботу на посаду державного реєстратора.

Згідно заяви (т.№2, а.с.156), 1 серпня 2019 року ОСОБА_12 подала до ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» заяву про звільнення з на посади державного реєстратора.

Відповідно до наказів (а.с.157, 158), ОСОБА_12 25 жовтня 2018 року прийнята в ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» на посаду державного реєстратора, 1 вересня 2019 року звільнена з цієї посади за згодою сторін.

Як вбачається з трудового договору (т.№2, а.с.159-160), він укладений 25 жовтня 2018 року між ОСОБА_12 та ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації».

Згідно договору (т.№2, а.с.161-162), 25 лютого 2019 року між ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» та ТОВ «Брік» укладений строком до 31 грудня 2019 року, договір суборенди кабінету №118 будинку АДРЕСА_4 .

Відповідно довисновку судової оціночно-будівельної експертизи (т.№2, а.с.172-183), визначити ринкову вартість будинку АДРЕСА_2 станом на 25 червня 2019 року не представляється можливим, вартість цього будинку станом на 25 червня 2019 року могла складати 471420 грн. 00 коп.

Як вбачається з ухвали (т.№2, а.с.190), 22 червня 2018 року Амур-Ніжньодніпровським районним судом в. Дніпра виправлена описка в ухвалі цього суду, а саме ухвала від 20 червня 2018 року доповнена відомостями про стягувача: ОСОБА_8 » та боржника: «УКБСР «Укрсоцбанк».

Як вбачається з ухвали (т.№2, а.с.191, т.№1, а.с.37), 20 червня 2018 року Амур-Ніжньодніпровським районним судом м. Дніпра задоволена заява ОСОБА_8 , заборонено реєстраційні дії з відчуження будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки за цією адресою.

Згідно протоколу (т.№2, а.с.193-197), 27 січня 2020 року був оглянутий сайт Міністерства юстиції України, на якому виявлений наказ про часткове задоволення скарги ОСОБА_23 , скасовано рішення від 27 червня 2019 року, прийняте державним реєстратором ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_12 , та висновок комісії від 19 грудня 2019 прочасткове задоволення скарги ОСОБА_8 , з якого вбачається, що ОСОБА_12 під час розгляду заяви встановила наявність заборони суду про вчинення реєстраційних дій, а тому зобов`язана була зупинити державну реєстрацію.

Згідно заяви (т.№2, а.с.215) та наказу Міністерства юстиції України від 15 листопада 2018 року (т.№2, а.с.217), ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» акредитоване як суб`єкт реєстрації у сферах державної реєстрації в повному обсязі.

Як вбачається з позову (т.№2, а.с.242-243), 2 липня 2018 року ОСОБА_8 подала позов до АКБС «Укрсоцбанк».

Згідно витягу (т.№1, а.с.38), 21 червня 2018 року внесена заборона на нерухоме майно, а саме будинок АДРЕСА_2 на підставі ухвали суду від 20 червня 2018 року.

Як вбачається з листа (т.№1, а.с.39), надана відповідь на звернення ОСОБА_8 до Національного банку України.

Згідно наказу МЮ України (т.№1, а.с.40), 2 січня 2019 року виданий наказ №15/5, про часткове задоволення скарги ОСОБА_23 , скасовано рішення від 27 червня 2019 року, прийняте державним реєстратором ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_12 .

Відповідно до висновку комісії (т.№1, а.с.40), 19 грудня 2019 частково задоволена скарга ОСОБА_8 , ОСОБА_12 під час розгляду заяви встановила наявність заборони суду про вчинення реєстраційних дій, а тому зобов`язана була зупинити державну реєстрацію.

Як вбачається з реєстру (т.№1, а.с.42), 10 жовтня 2019 року ОСОБА_8 подала до МЮ України скаргу на рішення ОСОБА_12 .

Згідно посадочних документів, квитанції (т.№1, а.с.43-48, 49), ОСОБА_8 за свій проїзд та проїзд ОСОБА_9 від м. Дніпра до м. Києва та з м. Києва до м. Дніпра витрачала в жовтні - грудні 2019 року гроші усього в сумі 12456 грн. 30 коп. та за проживання 18 грудня 2019 року в м. Києві витратила 933 грн. 00 коп.

Згідно наказу (т.№1, а.с.49), 13 жовтня 2014 року прийнято повідомлення про утворення ГО «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація».

Як вбачається з протоколів (т.№1, а.с.49, зв.- 51), ОСОБА_8 5 березня 2015 року прийнята до ГО «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація».

Згідно наказу МЮ України та висновку (т.№4, а.с. 59, 60-62), 10 липня 2020 року виданий наказ №2375/5, прочастковезадоволення скарги ТОВ «Хелсі», скасовано рішення від 13 січня 2019 року, прийняте державним реєстратором ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_12 .

Відповідно до наказу МЮ України та висновку (т.№4, а.с. 63), 12 червня 2020 року призначена камеральна перевірка ОСОБА_12 .

Як вбачається з повідомлення (т.№5, а.с.33), станом на 12 лютого 2021 року в провадженні Амур-Ніжньодніпровського районного суду м. Дніпра перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_8 до АТ «Укрсоцбанк» про визнання незаконними зміни відсотків за кредитним договором, зобов`язанняперерахувати та зупинити нарахування відсотків, визнання недійсним договору, стягнення моральної шкоди.

Згідно розрахунку (т.№4, а.с.117-140) заборгованість ОСОБА_8 за договором кредитну від 24 березня 2019 року складає: станом на 22 березня 2018 року 25157,80 Євро, що еквівалентно 812315 грн. 30.; станом на 25 червня 2019 року - 26020.23 Євро, що еквівалентно 776502 грн. 31 коп.

Як вбачається з квитанцій (т.№4, а.с.169-171) ОСОБА_8 здійснювала платежі на погашення кредиту.

Згідно позову (т.№6, а.с.114-130), потерпіла 17 квітня 2022 року уточнила свій позов до АКБСР «Укрсоцбанк».

Суд, відповідно до ст.ст. 86, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченої, показання потерпілої, показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , договір (т.№2, а.с.10, витяг (т.№2, а.с.11, т.№1, а.с.36), акт (т.№2, а.с.12),витяг (т.№2, а.с.13), технічний паспорт, плани, експлікації (т.№2, а.с.14, 15, 16, 17), витяг (т.№2, а.с.20-23), інформація (т.№2, а.с.57-62), протокол (т.№2,а.с.42-45), договір (т.№2, а.с.46-47, 83-86), повідомлення (т.№2, а.с.48, 49, 93), інформація про відправлення, чек, лист (т.№2, а.с.50-52, 95-100), договір (т.№2, а.с.53-56, 87-92), відомості (т.№2, а.с.64-68), протокол (т.№2,а.с.77-78), заява (т.№2, а.с.79), квитанції (т.№2, а.с.80, 81), рішення (т.№2, а.с.82), звіт (т.№2, а.с.101-132), постанова (т.№2, а.с.133-134), заява (т.№2, а.с.155), заява (т.№2, а.с.156), накази (а.с.157, 158), трудовий договір (т.№2, а.с.159-160), договір (т.№2, а.с.161-162), висновок експертизи (т.№2, а.с.172-183), ухвала (т.№2, а.с.190), ухвала (т.№2, а.с.191, т.№1, а.с.37), протокол (т.№2, а.с.193-197), заява (т.№2, а.с.215), наказ (т.№2, а.с.217), позов (т.№2. а.с.242-243), витягу (т.№1, а.с.38), лист (т.№1, а.с.39), наказ (т.№1, а.с.40), висновок комісії (т.№1, а.с.40), реєстр (т.№1, а.с.42), посадочні документи (т.№1, а.с.43-48), наказу (т.№1, а.с.49), протоколи (т.№1, а.с.49, зв.- 51),наказта висновок (т.№4, а.с. 59, 60-62), наказу та висновок (т.№4, а.с. 63), повідомлення (т.№5, а.с.33), розрахунок (т.№4, а.с.117-140), квитанції (т.№4, а.с.169-171), позов (т.№6, а.с.114-130),суд вважає, що ці докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а тому є допустимими.

Оцінюючи з точки зору належності докази, які визнані допустимими, суд приходить до наступних висновків.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання ОСОБА_24 , вважає, що цей доказ прямо підтверджує обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, чи працювала обвинувачена на посаді державного реєстратора, чи вчиняла дії з реєстрації права власності, чи чинився тиск на неї з боку банку, чи вважає свої дії незаконними. Тому цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання потерпілої ОСОБА_8 , вважає, що цей доказ є належним, так як прямо стосується обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме придбання будинку АДРЕСА_2 , укладання кредитного договору, виникнення заборгованості, незгоди з сумою боргу, звернення до суду з позовом до банку, накладення судом заборони на відчуження будинку, звернення зі скаргою на дії обвинуваченої, завдання їй шкоди.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_15 , вважає, що цей доказ є належним, так як прямо стосується обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, чи зверталася вона та в який спосіб, до обвинуваченої, з заявою про проведення реєстраційних дій стосовно будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_21 , суд вважає, що цей доказ є належним, так як прямо стосується обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, чи підписував він висновок стосовно дій ОСОБА_12 .

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні договір (т.№2, а.с.10), витяги (т.№2, а.с.11, т.№1, а.с.36,т.№2, а.с.13), акт (т.№2, а.с.12), технічний паспорт, плани, експлікації (т.№2, а.с.14, 15, 16, 17), суд вважає, що ці докази є належними, так як прямо стосуються обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме придбання потерпілою 24 березня 2006 року зазначеного будинку, реєстрації за нею права власності на цей будинок, склад цього будинку.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні витяг (т.№2, а.с.20-23) та інформацію (т.№2, а.с.57-62), вважає, що ці докази є належними, так як прямо стосуються обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме проведення обвинуваченою реєстрації права власності на вказаний будинок за АТ «Укрсоцбанк», внесення заборони на вчинення реєстраційних дій.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні протокол (т.№2,а.с.42-45), вважає, що цей доказ є належним, так як прямо стосується обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме вилучення в Департаменті адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради документів.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні договір (т.№2, а.с.46-47, 83-86), вважає, що цей доказ є належним, так як прямо стосується обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, що 24 березня 2006 року між ОСОБА_8 та АКБСР «Укрсоцбанк» укладений договір кредиту, в забезпечення якого потерпіла уклала іпотечний договір, предметом якого є будинок АДРЕСА_2 , вартість якого за погодженням сторін дорівнює 267650 грн. 00 коп., що в еквіваленті складає 43965, 16 Євро, того, що в договорі зазначена наступна адреса потерпілої: АДРЕСА_3 .

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні повідомлення (т.№2, а.с.48, 49, 93), інформацію про відправлення, чеку, листа (т.№2, а.с.50-52, 95-100), вважає, що ці докази є належними, так як прямо стосуються обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, що 22 березня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило ОСОБА_8 цінною кореспонденцією поштовим зв`язком за адресою: АДРЕСА_3 ,вимогу виплатити борг за кредитним договором, розмір якого станом на 15 березня 2018 року складає 700847 грн. 22 коп. та попереджало, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку, має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 «Закону України «Про іпотеку» і зазначало, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку», ОСОБА_8 буде прощено(анульовано) залишок непогашеної заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим вона буде зобов`язана сплатити 18% податку на доходи фізичних осіб та 15% військового збору.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні договір (т.№2, а.с.53-56, 87-92), вважає, що цей доказ є належним, так як прямо стосується обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, що 24 березня 2006 року між ОСОБА_8 та АКБСР «Укрсоцбанк» укладений іпотечний договір, згідно якого іпотекодавець ОСОБА_8 передає іпотекодержателю в забезпечення кредитного договору від 24 березня 2006 року будинок АДРЕСА_2 .

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні відомості (т.№2, а.с.64-68), вважає, що цей доказ є належним, так як прямо стосується обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того,що 24 березня 2006 року на підставі договору іпотеки була зареєстрована заборона на будинок АДРЕСА_2 .

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні протокол (т.№2,а.с.77-78), вважає, що цей доказ є належним, так як прямо стосується обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме вилучення в ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації»: заяви про реєстрацію прав та їх обтяжень, копій квитанцій, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, повідомлення, копії договору кредиту, копії іпотечного договору, копії документів відправки цінної кореспонденції, копії звіту експертної оцінки.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні заяву (т.№2, а.с.79), квитанції (т.№2, а.с.80, 81),вважає, що ці докази є належними, так як прямо стосуються обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, що ОСОБА_15 , діючи на підставі довіреності від імені АТ «Укрсоцбанк» 25 червня 2019 року подала заяву до ОСОБА_12 , ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_2 та внесла на рахунок ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» адміністративний збір в загальній сумі 190 грн. 00 коп. за реєстрацію речових прав.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні рішення (т.№2, а.с.82), вважає, що цей доказ є належним, так як він прямо стосується обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, що ОСОБА_12 27 червня 2019 року, вирішила провести державну реєстрації за АТ «Укрсоцбанк» права власності на будинок АДРЕСА_2 .

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні звіт (т.№2, а.с.101-132), вважає, що цей доказ в частині вартості зазначеного вище будинку є належним, так як він прямо стосується обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, що вартість будинку АДРЕСА_2 станом на 24 квітня 2018 року дорівнює 462422 грн. 00 коп. Вчастині вартості земельної ділянки, цей доказ є неналежним, так як в провину ОСОБА_12 ставиться вибуття із володіння потерпілої лише будинку АДРЕСА_2 , а тому вартість земельної ділянки не підлягає доказуванню.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні заяви (т.№2, а.с.155, 156), накази (а.с.157, 158), трудовий договір (т.№2, а.с.159-160), договір (т.№2, а.с.161-162), так як вони прямо стосуються обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, що обвинувачена працювала в ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» на посаді державного реєстратора та ОКП був укладений договір суборенди кабінету №118 будинку АДРЕСА_4 .

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні висновок судової оціночно-будівельної експертизи (т.№2, а.с.172-183), вважає, що цей доказ в є належним, так як він прямо стосується обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, що вартість будинку АДРЕСА_2 станом на 25 червня 2019 року могла складати 471420 грн. 00 коп.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні ухвали (т.№2, а.с.190, т.№2, а.с.191, т.№1, а.с.37) вважає, що ці докази є належними, так як прямо стосуються обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, що 20 червня 2018 року Амур-Ніжньодніпровським районним судом в. Дніпра задоволена заява ОСОБА_8 , заборонено реєстраційні дії з відчуження будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки за цією адресою, 22 червня 2018 року виправлена описка.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні протокол (т.№2, а.с.193-197), наказ МЮ України (т.№1, а.с.40), в висновок комісії (т.№1, а.с.40), реєстр (т.№1, а.с.42), вважає, що ці докази є належними, так як прямо стосуються обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, що скасовано рішення від 27 червня 2019 року, прийняте обвинуваченою та 19 грудня 2019 року задоволена скарги потерпілої на тій підставі, що ОСОБА_12 під час розгляду заяви потерпілої встановила наявність заборони суду про вчинення реєстраційних дій, а тому зобов`язана була зупинити державну реєстрацію.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні заяву (т.№2, а.с.215) та наказ (т.№2, а.с.217), вважає, що ці докази є належними, так як прямо стосуються обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, що 15 листопада 2018 року ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» акредитоване як суб`єкт реєстрації у сферах державної реєстрації в повному обсязі.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні позов (т.№2. а.с.242-243, т.№6, а.с.114-130), вважає, що цей доказ є належним, так як він прямо стосується обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, що 2 липня 2018 року ОСОБА_8 подала позов до АКБС «Укрсоцбанк».

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні витяг (т.№1, а.с.38), вважає, що цей доказ є належним, так як він прямо стосується обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, що 21 червня 2018 року внесена заборона на будинок АДРЕСА_2 на підставі ухвали суду від 20 червня 2018 року.

Суд вважає, що лист (т.№1, а.с.39) є неналежним доказом, так як не має значення до предмета доказування.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні посадочні документи, квитанції (т.№1, а.с.43-48, 49), наказ (т.№1, а.с.49), протоколи (т.№1, а.с.49, зв.-51) вважає, що ці докази є належними, так як стосуються вирішення цивільного позову.

Суд вважає накази МЮ України та висновки (т.№4, а.с. 59, 60-62), (т.№4, а.с. 63), неналежними доказами, так як вони не стосуються предмета доказування.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні розрахунок (т.№4, а.с.117-140), вважає, що цей доказ є належним, так як він прямо стосується обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, що за відомостями АТ «Альфа-банк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк»,заборгованість ОСОБА_8 за договором кредитну від 24 березня 2019 року складає: станом на 22 березня 2018 року 25157,80 Євро, що еквівалентно 812315 грн. 30.; станом на 25 червня 2019 року - 26020.23 Євро, що еквівалентно 776502 грн. 31 коп.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні квитанції (т.№4, а.с.169-171), вважає, що ці докази є належними, так як прямо стосуються обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, що ОСОБА_8 здійснювала платежі на погашення кредиту.

Оцінюючи з точки зору достовірності докази, які визнані судом допустимими та належними, суд керується вимогами ст. 17 ч.4 КПК України, згідно якої усі сумніви доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи та ст. 62 Конституції України, згідно якої, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, і приходить до наступних висновків.

Показання свідка ОСОБА_21 , договір (т.№2, а.с.10), витяги (т.№2, а.с.11, т.№1, а.с.36,(т.№2, а.с.13),, акт (т.№2, а.с.12), технічний паспорт, плани, експлікації (т.№2, а.с.14, 15, 16, 17), витяг (т.№2, а.с.20-23), інформацію (т.№2, а.с.57-62), протокол (т.№2,а.с.42-45), договір (т.№2, а.с.46-47, 83-86), договір (т.№2, а.с.53-56, 87-92), відомості (т.№2, а.с.64-68), протокол (т.№2,а.с.77-78), заяву (т№2, а.с.79), квитанції (т.№2, а.с.80, 81), рішення (т.№2, а.с.82), звіт, в частині в який він визнаний належним доказом (т.№2, а.с.101-132), заяви (т.№2, а.с.155, 156), накази (а.с.157, 158), трудовий договір (т.№2, а.с.159-160), договір (т.№2, а.с.161-162), висновок експертизи (т.№2, а.с.172-183), ухвали (т.№2, а.с.190), (т.№2, а.с.191, т.№1, а.с.37) протокол (т.№2, а.с.193-197), наказ (т.№1, а.с.40), висновок комісії (т.№1, а.с.40), реєстр (т.№1, а.с.42), заяву (т.№2, а.с.215), наказ (т.№2, а.с.217), позов (т.№2. а.с.242-243, т.№6, а.с.114-130), витяг (т.№1, а.с.38),посадочні документи, квитанції (т.№1, а.с.43-48, 49), наказ (т.№1, а.с.49), протоколи (т.№1, а.с.49, зв.-51), квитанції (т.№4, а.с.170-171), позов суд вважає достовірними доказами.

Розрахунок (т.№4, а.с.117-140), суд вважає достовірним доказом, так як в ньому наведені ретельні та несуперечливі та такі, що не викликають сумніву в їх правильності,відомості про отримання потерпілою грошей від АТ «Укрсоцбанк», повернення грошей, періоди розрахунку заборгованості. Також суд враховує, що у судовому засіданні не добуто доказів щодо неправильності цих розрахунків.

Повідомлення (т.№2, а.с.48, 49, 93), в цілому та в частині визначення заборгованості потерпілої, суд вважає достовірним доказом, так як визначена в ньому сума боргу узгоджується з розрахунком.

Інформацію про відправлення, чек, лист (т.№2, а.с.50-52, 95-100), суд вважає достовірними доказами, так як вони не викликають у суду сумнівів в їх дійсності.

Показання свідка ОСОБА_15 про те, що вона, діючи за довіреністю, оформлювала документи для проведення реєстраційних дій, готувала необхідний пакет документів стосовно будинку АДРЕСА_2 , які направила для реєстрації, що про наявність ухвали про заборону вчиняти дії з вказаним будинком не знала, що представники банку вказівок надавати документи до м. Кривого Рогу не давали, не спростовані іншими доказами, не викликають у суду сумнівів в їх щирості, а тому є достовірним доказом.

Показання потерпілої ОСОБА_8 про те, що вона є власником будинку АДРЕСА_2 , уклала з банком кредитний та іпотечний договір, сплачувала певні гроші, узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні зазначеними вище договорами (т.№2, а.с.10), (т.№2, а.с.46-47, 83-86, 53-65), витягами (т.№2, а.с.11, т.№1, а.с.36,(т.№2, а.с.13), квитанціями (т.№4, а.с.169-171), розрахунком (т.№4, а.с.117-140). Її показання про те, що вона звернулася з позовом до банку, судом була накладена заборона ні відчуження будинку, узгоджуються з ухвалами (т.№2, а.с.190, 191), позовом (т.№2, а.с.242-243), а тому є достовірними. Її показання про те, що вона зверталася зі скаргою та за результатами скарги дії обвинуваченої щодо проведення реєстрації були визнані незаконними та рішення було скасовано, узгоджуються з протоколом (т.№2, а.с.193-197), наказом МЮ України (т.№1, а.с.40), висновком комісії (т.№1, а.с.40), реєстром (т.№1, а.с.42), тому є достовірними. Показання потерпілої, в яких вона висловлює сумнів щодо розміру боргу, суд вважає недостовірними, так як у судовому засіданні сума боргу підтверджена розрахунком, який не викликає сумніву. Показання потерпілої про те, що банк знайшов реєстратора, який погодився порушити закон, суд вважає недостовірними, так як доказів цієї обставини не добуто. Оцінюючи показання потерпілої про те, що діями обвинуваченої їй завдана шкода, суд враховує наступне. Шкода - це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову та немайнову (моральну), а збитки - це грошова оцінка шкоди, яка має місце у разі неможливості відшкодування шкоди в натурі. Відповідно до ст. 55 КПК України виділяються такі види шкоди: моральна, фізична, майнова.Етимологічно слово «шкода» означає збитки, втрати, що є наслідком вчинення яких-небудь неправомірних дій, що спричинені кримінальним правопорушенням. Згідно ст. 22 ч.2 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1192 ч.2 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Поняття «шкода» зазвичай встановлюється фактом спричинення особі, її честі, гідності, здоров`ю або майну певної втрати, псування, несправності і т.п. У цьому сенсі сама дефініція «збитки» є наслідком первісного завдання шкоди в формі певної упущеної чи втраченої правової або матеріальної можливості, зокрема, так званої у цивільному праві упущеної вигоди. Очевидним є те, що цивільно-правові категорії збитки та шкода співвідносяться одне з іншим як пов`язані, але не тотожні поняття, оскільки не будь-яка спричинена шкода, будь-то фізична, майнова або моральна, обов`язково має своїм наслідком матеріальні збитки. В той же час збитки являють собою лише майнову (матеріальну) шкоду, як це випливає із змісту ст. ст.22, 1192 та інших Цивільного кодексу України. Згідно підпункта «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 ПКУ) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку (крім суми прощеного (анульованого) основного боргу платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 01 січня звітного податкового року. Згідно з повідомленням (т.№2, а.с.48, 49, 93), вбачається що банк направив потерпілій вимогу виплатити борг за кредитним договором, розмір якого станом на 15 березня 2019 року складає 700847 грн. 22 коп. та попереджав, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку, має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 «Закону України «Про іпотеку» і зазначав, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку», ОСОБА_8 буде прощено(анульовано) залишок непогашеної заборгованості за кредитом. В подальшому на підставі прийнятого обвинуваченою рішення право власності на зазначений будинок перейшло від потерпілої до банку, заборгованість потерпілої перед банком зменшилася на вартість будинку, а різниця між сумою боргу та вартістю будинку в розмірі 227427грн. 22 коп. прощалася потерпілій, що відповідно до ст. підпункта «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України є доходом потерпілої. Тому твердження потерпілої, що їй була завдана шкода діями обвинуваченої, суд вважає недостовірними.

Показання обвинуваченої про те, що вона працювала в БТІ, її посадові обов`язки передбачені законом, у тому числі щодо прийняття заяви та проведення реєстраційних дій узгоджуються з заявами (т.№2, а.с.155, 156), наказами (а.с.157, 158), трудовим договором (т.№2, а.с.159-160), вимогами Закону, а тому є достовірними. Її показання про те, що підписи в заяві про проведення реєстрації ставила ОСОБА_15 , зустрічалася з останньою 25 червня 2019 року, видавала їй документи, що з боку банку на неї, обвинувачену, тиск не чинився., що вона не перебуває на державній службі , коли її призначали на посаду, конкурс не проводився, що документи стосовно будинку потерпілої їй надала особа, яка представилася як ОСОБА_15 ,не спростовані іншими доказами, а тому є достовірними.

Всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінальної справи і, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних і визнаних судом належними, допустимими та достовірними доказів з точки зору достатності, узгодженості між собою та взаємозв`язку, суд враховує вимоги ст. 17 ч.4, ст. 94 КПК України, згідно якої усі сумніви доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи та ст. 62 Конституції України, згідно якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. При цьому суд вважає, що вказані положення щодо сумніву стосуються кожної обставини, яка належить доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, зокрема: події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Враховуючи викладене, суд,обговорюючи питання щодо доведеності обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_12 , допустимими, належними та достовірними доказами, які судом приймаються, приходить до наступних висновків.

Так, згідно обвинувального акту від 28 лютого 2020 року, обвинувачення за яким, після зміни обвинувального акту підтримала потерпіла, органами досудового розслідування ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.364 ч.2 КК України, за ознаками зловживання владою, тобто умисного, з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи використання службовою особою влади всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян.

Так, як зазначено в обвинувальному акті від 28 лютого 2020 року, у 2018 році Обласне комунальне підприємство «Софіївське бюро технічної інвентаризації», , відповідно до ст. 6 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 28.08.2018), наказом Міністерства Юстиції України № 3515/5 від 15 листопада 2018 року, акредитовано як суб`єкт державної реєстрації та здійснювало повноваження у сфері державної реєстрації прав. Також зазначено, що 25жовтня 2018 Обласним комунальним підприємством «Софіївське бюро технічної інвентаризації» в особі начальника ОСОБА_14 з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено трудовий договір № 3, яким прийнято останню на посаду державного реєстратора вказаного комунального підприємства. Вказані обставини у судовому засіданні знайшли своє підтвердження.

Відповідно до цього обвинувального акту, згідно з ч. 3 ст. 18 КК України та Примітки. 1. ст. 364 КК України ОСОБА_12 , працюючи на посаді державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації», була службовою особою, яка постійно здійснювала функції представника влади.

Обговорюючи питання про те, чи була ОСОБА_12 службовою особою, суд виходить з наступного. Як передбачено ст. 18 ч.3 КК України, службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом. Згідно примітки 1до ст.364 КК України, службовими особами у статтях 364, 368, 368-5, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.В обвинуавльниу акті не наведено, та у судовому засіданні не встановлено, що ОСОБА_12 , перебуваючи в трудових відносинах з ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації», здійснювала організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції або виконувала такі функції за спеціальним повноваженням. Крім того, суд бере до уваги, що законодавець визначив, що держаний виконавець за допущені зловживання несе відповідальність за ст. 365-2 КК України. Отже суд приходить до переконання, що ОСОБА_12 , як державний реєстратор не була посадовою особою в розумінні ст. 364 КК України. Таким чином, така обставина, зазначена в обвинувальному акті, що станом на 25 та 27 червня 2019 року ОСОБА_12 була посадовою, спростовується зазначеними положеннями закону.

Як зазначено у вказаному обвинувальному акті, 25.06.2019, приблизно о 13 год. 47 хв. до державного реєстратора ОСОБА_12 за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Світлогірська, 74, каб. № 118 звернувся уповноважений АТ «Укрсоцбанк», , ОСОБА_15 , яка діяла на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 № 1953 від 01.03.2019, з заявою № 34703407 про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, а саме: буд. АДРЕСА_2 , до якої також надала: копію договору кредиту № 9/119-6 від 24.03.2006, копію іпотечного договору № 186 від 24.03.2006, копію повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 22.03.2018, копію квитанції № 0.0..1 від 25.06.2019 про сплачення адміністративного збору за державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, копію квитанції № 0.0..1 від 25.06.2019 про сплачення адміністративного збору за державну реєстрацію права власності, копію звіту про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості та земельної ділянки вказаного домоволодіння. Вказані обставини у судовому засіданні знайшли своє підтвердження.

В обвинувальному акті від 28 лютого 2020 року зазначено, що 27.06.2019, державним реєстратором ОСОБА_12 , під час розгляду зазначеної заяви, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено наявність інформації щодо заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій з відчуження нерухомого майна, а саме: буд. АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , внесеної на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2018 у справі № 199/4287/18. Вказані обставини у судовому засіданні знайшли своє підтвердження.

Відповідно до обвинувального акту від 28 лютого 2020 року, незважаючи на заборону вчинення зазначених реєстраційних дій, у державного реєстратора ОСОБА_12 винник злочинний умисел, направлений на зловживання владою, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи, використання службовою особою влади всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідкиохоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, а саме: провести державну реєстрацію права власності нерухомого майна, а саме: буд. АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 за АТ «Укрсоцбанк». Також зазначено, що реалізовуючи свій злочинний умисел, 27.06.2019, приблизно о 14 год. 12 хв., державний реєстратор ОСОБА_12 , перебуваючи на своєму робочому місці, використовую своє службове становище, діючи умисно, всупереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди для АТ «Укрсоцбанк» (матеріали відносно якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002053), достовірно знаючи про те, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2018 у справі № 199/4287/18, заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо відчуження нерухомого майна, а сама: буд. АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , порушуючи вимоги п. 2 ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 04.02.2019), п.12, абз. 2 п. 17 «Порядку про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 прийняла рішення № 47642902, яким провела державну реєстрацію права власності вказаного вище домоволодіння за АТ «Укрсоцбанк». Також вказано, що доводячи свій злочинний умисел до кінця, державний реєстратор ОСОБА_12 засвідчила зазначене рішення про державну реєстрацію № 47542902 від 27.06.2019 своїм підписом та скріпила його гербовою печаткою, після чого внесла відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також згідно вказаного обвинувального акту, внаслідок зазначених злочинних дій державного реєстратора ОСОБА_12 , із власності потерпілої ОСОБА_8 вибуло нерухоме майно, а саме: буд. АДРЕСА_2 , вартістю 471420 гривень 00 копійок, що більш ніж у 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і станом на 2019 рік, відповідно до п. 4 примітки до ст. 364 КК України, є тяжкими наслідками.

У судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини про дії ОСОБА_12 щодо вчинення реєстраційних дій та невідповідність їх вимогам законодавства. Також знайшла своє підтвердження вартість вказаного будинку.

Обговорюючи питання про те, чи спричинили дії ОСОБА_12 тяжкі наслідки, чи завдана шкода потерпілій ОСОБА_8 , чи отримало АТ «Укрсоцбанк» неправомірну вигоду, суд виходить з наступного.

Як передбачено приміткою 3 до ст.364 КК України, істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Згідно примітки 4 до ст. 364 КК України, тяжкими наслідками у статтях 364-367 КК України, вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Отже, необхідною обставиною для кваліфікації дій за ст. 364 ч.3 КК України є завдання шкоди яка у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Шкода - це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову та немайнову (моральну), а збитки - це грошова оцінка шкоди, яка має місце у разі неможливості відшкодування шкоди в натурі. Відповідно до ст. 55 КПК виділяються такі види шкоди: моральна, фізична, майнова.Етимологічно слово «шкода» означає збитки, втрати, що є наслідком вчинення яких-небудь неправомірних дій, що спричинені кримінальним правопорушенням.

Згідно ст. 22 ч.2 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

Згідно ст. 1192 ч.2 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Поняття «шкода» зазвичай встановлюється фактом спричинення особі, її честі, гідності, здоров`ю або майну певної втрати, псування, несправності і т.п. У цьому сенсі сама дефініція «збитки» є наслідком первісного завдання шкоди в формі певної упущеної чи втраченої правової або матеріальної можливості, зокрема, так званої у цивільному праві упущеної вигоди. Очевидним є те, що цивільно-правові категорії збитки та шкода співвідносяться одне з іншим як пов`язані, але не тотожні поняття, оскільки не будь-яка спричинена шкода, будь-то фізична, майнова або моральна, обов`язково має своїм наслідком матеріальні збитки. В той же час збитки являють собою лише майнову (матеріальну) шкоду, як це випливає із змісту ст. ст.22, 1192 та інших Цивільного кодексу України.

Згідно підпункта «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 ПКУ) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку (крім суми прощеного (анульованого) основного боргу платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 01 січня звітного податкового року.

У судовому засіданні встановлено, що внаслідок переходу права власності на будинок АДРЕСА_2 від потерпілої до АТ «Укрсоцбанк», заборгованість потерпілої перед банком в сумі 700847 грн. 22 коп. зменшилася на вартість будинку, яка дорівнювала 471420 грн. 00 коп., а різницю між сумою боргу та вартістю будинку в розмірі 227427грн. 22 коп.,банк вирішив простити потерпілій, тобто відмовився від права вимагати від потерпілої сплати 227427грн. 22 коп.

Отже внаслідок цього рішення, право власності на зазначений будинок перейшло від потерпілої до банку, заборгованість потерпілої перед банком зменшилася на вартість будинку, а різниця між сумою боргу та вартістю будинку в розмірі 227427грн. 22 коп. прощалася потерпілій, що відповідно до підпункта «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України є доходом потерпілої.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що внаслідок дій обвинуваченої, потерпіла отримала дохід, а отже шкода їй завдана не була, тяжкі наслідки дії обвинуваченої не спричинили.

Таким чином, твердження, яке міститься в цьому обвинувальному акті про те, що дії ОСОБА_12 спричинили тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам потерпілої, у вигляді завдання потерпілій шкоди, є необґрунтованим.

Також суд приходить до переконання, що у судовому засіданні не встановлено та стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_12 діяла з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи. При цьому суд вважає, що факт набуття банком права на будинок потерпілої, не є неправомірною вигодою. Також суд бере до уваги, що такий спосіб задоволення кредитором своїх вимог, передбачений ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та договором, укладеним між потерпілою та АТ «Укрсоцбанк».Крім того, суд бере до уваги, що внаслідок переходу права власності на зазначений будинок від потерпілої до банку, заборгованість потерпілої перед банком в сумі 700847 грн. 22 коп. зменшилася на вартість будинку, яка дорівнювала 471420 грн. 00 коп., а різницю між сумою боргу та вартістю будинку в розмірі 227427грн. 22 коп. банк вирішив простити потерпілій, тобто позбавив себе права вимагати від потерпілої сплати 227427грн. 22 коп.

Таким чином, твердження, яке міститься в цьому обвинувальному акті про те, що внаслідок дій ОСОБА_12 з проведення реєстрації АТ «Укрсоцбанк» отримав неправомірну вигоду, не знайшло свого підтвердження.

Згідно до зміненого обвинувального акту у 2018 році Обласне комунальне підприємство «Софіївське бюро технічної інвентаризації», , відповідно до ст. 6 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 28.08.2018), наказом Міністерства Юстиції України № 3515/5 від 15.11.2018 року, акредитовано як суб`єкт державної реєстрації та здійснювало повноваження у сфері державної реєстрації прав. Також зазначено, що 25 жовтня 2018 року Обласним комунальним підприємством «Софіївське бюро технічної інвентаризації», в особі начальника ОСОБА_14 , з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено трудовий договір № 3, яким прийнято останню на посаду державного реєстратора вказаного комунального підприємства. Вказані обставину у судовому засіданні знайшли своє підтвердження.

Відповідно до цього обвинувального акту, згідно з ч. 3 ст. 18 КК України та Примітки 1 ст. 364 КК України, ОСОБА_12 , працюючи на посаді державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації», являлась службовою особою, яка постійно здійснювала функції представника влади. Також зазначено, що ОСОБА_12 , будучи службовою особою,неналежно виконуючи у межах своїх повноважень надані за посадою службові обов`язки, вчинила кримінальне правопорушення.

Обговорюючи питання про те, чи була ОСОБА_12 службовою особою, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 18 ч.3 КК України, службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом. Згідно примітки 1 до ст.364 КК України, службовими особами у статтях 364, 368, 368-5, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.В обвинувальному акті не наведено, та у с судовому засіданні не встановлено, що ОСОБА_12 , перебуваючи в трудових відносинах з ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації», здійснювала організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції або виконувала такі функції за спеціальним повноваженням. Крім того, суд бере до уваги, що законодавець визначив, що держаний виконавець за допущені зловживання несе відповідальність за ст. 365-2 КК України. Отже, суд приходить до переконання, що ОСОБА_12 , як державний реєстратор, не була посадовою особою в розумінні ст. 367 КК України. Таким чином, така обставина, зазначена в обвинувальному акті, що станом на 25 та 27 червня 2019 року ОСОБА_12 була посадовою особою, спростовується зазначеними положеннями закону.

Як зазначено у зміненому обвинувальному акті, 25.06.2019, приблизно о 13 год. 47 хв., до державного реєстратора ОСОБА_12 за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Світлогірська, 74, каб. № 118, звернулась невстановлена особа, надавши в якості документу який посвідчує особу, копію паспорта громадянина України на ОСОБА_15 , яка діяла в інтересах АТ «Укрсоцбанк», на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 № 1953 від 01.03.2019, з заявою № 34703407 про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, а саме: буд. АДРЕСА_2 , до якої також надала: копію договору кредиту № 9/119-6 від 24.03.2006, копію іпотечного договору № 186 від 24.03.2006, копію повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 22.03.2018, копію квитанції № 0.0..1 від 25.06.2019 про сплачення адміністративного збору за державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, копію квитанції № 0.0..1 від 25.06.2019 про сплачення адміністративного збору за державну реєстрацію права власності, копію звіту про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості та земельної ділянки вказаного домоволодіння. Вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

У зміненому обвинувальному акті зазначено, що 27.06.2019державним реєстратором ОСОБА_12 , під час розгляду зазначеної заяви, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено наявність інформації щодо заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій з відчуження нерухомого майна, а саме: буд. АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , внесеної на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2018 у справі № 199/4287/18. Вказані обставини у судовому засіданні знайшли своє підтвердження.

Як зазначено в зміненому обвинувальному акті, 27.06.2019, приблизно о 14 год. 12 хв., державний реєстратор ОСОБА_12 , перебуваючи на своєму робочому місці, будучи службовою особою, неналежно виконуючи у межах своїх повноважень надані за посадою службові обов`язки, достовірно знаючи про те, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2018 у справі № 199/4287/18, заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо відчуження нерухомого майна, а саме: буд. АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , через неналежну обізнаність вимог нормативно-правових актів, які регулюють порядок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, порушила вимоги п. 2 ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 04.02.2019) в частині «державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення»; в порушення ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 04.02.2019) в частині «проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна»; в порушення п.12 «Порядку про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, в частині «розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав»; в порушення абзацу 2 п. 17 «Порядку про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, в частині «у разі коли під час розгляду заяви державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованого рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій або заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо цього самого майна державний реєстратор невідкладно за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав зупиняє державну реєстрацію прав з обов`язковим посиланням на зареєстроване у базі даних заяв рішення суду чи заяву власника об`єкта нерухомого майна», достовірно знаючи про те, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2018 у справі № 199/4287/18, заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо відчуження нерухомого майна, а саме: буд. АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , та вважаючи свої дії правомірними, не зупинила державну реєстрацію, а прийняла рішення № 47642902, яким провела державну реєстрацію права власності вказаного вище домоволодіння за АТ «Укрсоцбанк».Також в цьому обвинувальному акті зазначено, що після цього, державний реєстратор ОСОБА_12 , перебуваючи на своєму робочому місці, будучи службовою особою, неналежно виконуючи у межах своїх повноважень надані за посадою службові обов`язки, та вважаючи свої дії правомірними, засвідчила зазначене рішення про державну реєстрацію № 47542902 від 27.06.2019 своїм підписом та скріпила його гербовою печаткою, після чого внесла відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У судовому засіданні знайшли своє підтвердження фактичні обставини про дії ОСОБА_12 щодо вчинення реєстраційних дій та невідповідність їх вимогам законодавства.

Також згідно зміненого обвинувального акту, ОСОБА_12 , своїми діями спричинила законним правам та інтересам потерпілої ОСОБА_8 збитки на суму 471420 гривень 00 копійок, що більш ніж у 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і станом на 2019 рік, відповідно до п. 4 примітки до ст. 364 КК України, є тяжкими наслідками.

Обговорюючи питання про те, чи спричинили дії ОСОБА_12 тяжкі наслідки, чи завдана шкода потерпілій ОСОБА_8 , суд виходить з наступного.

Як передбачено приміткою 3 до ст.364 КК України, істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Згідно примітки 4 до ст. 364 КК України тяжкими наслідками у статтях 364-367 КК України вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Отже, необхідною обставиною для кваліфікації дій за ст. 364 ч.3 КК України є завдання шкоди, яка у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Шкода - це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову та немайнову (моральну), а збитки - це грошова оцінка шкоди, яка має місце у разі неможливості відшкодування шкоди в натурі. Відповідно до ст. 55 КПК України виділяються такі види шкоди: моральна, фізична, майнова.Етимологічно слово «шкода» означає збитки, втрати, що є наслідком вчинення яких-небудь неправомірних дій, що спричинені кримінальним правопорушенням.

Згідно ст. 22 ч.2 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

Згідно ст. 1192 ч.2 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Поняття «шкода» зазвичай встановлюється фактом спричинення особі, її честі, гідності, здоров`ю або майну певної втрати, псування, несправності і т.п. У цьому сенсі сама дефініція «збитки» є наслідком первісного завдання шкоди в формі певної упущеної чи втраченої правової або матеріальної можливості, зокрема, так званої у цивільному праві упущеної вигоди. Очевидним є те, що цивільно-правові категорії збитки та шкода співвідносяться одне з іншим як пов`язані, але не тотожні поняття, оскільки не будь-яка спричинена шкода, будь-то фізична, майнова або моральна, обов`язково має своїм наслідком матеріальні збитки. В той же час збитки являють собою лише майнову (матеріальну) шкоду, як це випливає із змісту ст. ст.22, 1192 та інших Цивільного кодексу України.

Згідно підпункта «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 ПКУ) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку (крім суми прощеного (анульованого) основного боргу платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 01 січня звітного податкового року.

У судовому засіданні встановлено, що внаслідок переходу права власності на будинок АДРЕСА_2 від потерпілої до АТ «Укрсоцбанк», заборгованість потерпілої перед банком в сумі 700847 грн. 22 коп. зменшилася на вартість будинку яка дорівнювала 471420 грн. 00 коп., а різницю між сумою боргу та вартістю будинку в розмірі 227427грн. 22 коп. банк вирішив простити потерпілій, тобто відмовився від права вимагати від потерпілої сплати 227427грн. 22 коп.

Отже, внаслідок цього рішення, право власності на зазначений будинок перейшло від потерпілої до банку, заборгованість потерпілої перед банком зменшилася на вартість будинку, а різниця між сумою боргу та вартістю будинку в розмірі 227427грн. 22 коп. прощалася потерпілій, що відповідно до підпункта «д» п.п.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України, є доходом потерпілої.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що внаслідок дій обвинуваченої, потерпіла отримала дохід, а отже шкода їй завдана не була.

Таким чином, твердження, яке міститься в зміненому обвинувальному акті, про те, що дії ОСОБА_12 спричинили тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам потерпілої, у вигляді завдання потерпілій шкоди, яка є тяжкими наслідками, є необґрунтованим.

Отже, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінальної справи і, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних і визнаних судом належними, допустимими та достовірними доказів з точки зору достатності, узгодженості між собою та взаємозв`язку, суд враховує вимоги ст. 17 ч.4, ст. 94 КПК України, згідно якої усі сумніви доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи та ст. 62 Конституції України, згідно якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до внутрішнього переконання про те, визнаними судом допустимими, належними та достовірними доказами, які судом приймаються, що у судовому засіданні встановлено наступне.

15 листопада 2018 року Обласне комунальне підприємство «Софіївське бюро технічної інвентаризації», акредитовано як суб`єкт державної реєстрації та здійснювало повноваження у сфері державної реєстрації прав. 25 жовтня 2018 року Обласним комунальним підприємством «Софіївське бюро технічної інвентаризації» укладено трудовий договір, яким прийнято ОСОБА_12 на посаду державного реєстратора вказаного комунального підприємства.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 04.02.2019), акредитовані суб`єкти можуть здійснювати повноваження по забезпеченню: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ або здійснювати їх виключно в частині забезпечення прийняття та видачі документів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі договору з суб`єктом державної реєстрації прав та/або нотаріусом.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 цього Закону, проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

Потерпіла 24 березня 2006 року придбала та в подальшому зареєструвала за собою право власності на будинок АДРЕСА_2 .

24 березня 2006 року між ОСОБА_8 та АКБСР «Укрсоцбанк» укладений договір кредиту, в забезпечення якого потерпіла уклала іпотечний договір, предметом якого є будинок АДРЕСА_2 , вартість якого за погодженням сторін дорівнює 267650 грн. 00 коп., що в еквіваленті складає 43965, 16 Євро, в договорі зазначена наступна адреса потерпілої: АДРЕСА_3 .

24 березня 2006 року між ОСОБА_8 та АКБСР «Укрсоцбанк» укладений іпотечний договір, згідно якого іпотекодавець ОСОБА_8 передає іпотекодержателю, в забезпечення кредитного договору від 24 березня 2006 року, будинок АДРЕСА_2 .

24 березня 2006 року на підставі договору іпотеки була зареєстрована заборона на будинок АДРЕСА_2 .

Станом на 15 березня 2018 року у ОСОБА_8 виник борг по вказаному кредитному договору у сумі 700847 грн. 22 коп.

22 березня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» , діючи відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та договору, направило ОСОБА_8 цінною кореспонденцією поштовим зв`язком за адресою: АДРЕСА_3 , вимогу виплатити борг за кредитним договором, розмір якого станом на 15 березня 2019 року складає 700847 грн. 22 коп. та попереджало, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку, має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37Закону України «Про іпотеку» і зазначало, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку», ОСОБА_8 буде прощено(анульовано) залишок непогашеної заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим вона буде зобов`язана сплатити 18% податку на доходи фізичних осіб та 15% військового збору.

20 червня 2018 року Амур-Ніжньодніпровським районним судом в. Дніпра задоволена заява ОСОБА_8 , заборонено реєстраційні дії з відчуження будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки за цією адресою, 22 червня 2018 року виправлена описка.

21 червня 2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно була внесена заборона на будинок АДРЕСА_2 на підставі ухвали суду від 20 червня 2018 року.

25 червня 2019 року ОСОБА_15 , діючи на підставі довіреності від імені АТ «Укрсоцбанк», подала до ОСОБА_12 заяву про реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_2 , вартість якого станом на 25 червня 2019 року могла складати 471420 грн. 00 коп. та внесла на рахунок ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» адміністративний збір в загальній сумі 190 грн. 00 коп. за реєстрацію речових прав. До цієї заяви ОСОБА_15 надала: копію договору кредиту № 9/119-6 від 24.03.2006, копію іпотечного договору № 186 від 24.03.2006, копію повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 22.03.2018, копію квитанції № 0.0..1 від 25.06.2019 про сплачення адміністративного збору за державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, копію квитанції № 0.0..1 від 25.06.2019 про сплачення адміністративного збору за державну реєстрацію права власності, копію звіту про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості та земельної ділянки вказаного домоволодіння.

27 червня 2019 року, державним реєстратором ОСОБА_12 , під час розгляду зазначеної заяви, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було встановлено наявність інформації щодо заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій з відчуження нерухомого майна, а саме: буд. АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , внесеної на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2018року.

27 червня 2019 року ОСОБА_12 , достовірно знаючи про те, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2018 у справі № 199/4287/18, заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо відчуження нерухомого майна, а саме: буд. АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , порушуючи вимоги ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 04.02.2019), прийняла рішення № 47642902, яким провела державну реєстрацію права власності вказаного вище домоволодіння за АТ «Укрсоцбанк».

Таким чином, ОСОБА_12 , 27 червня 2019 року, не будучи посадової особою, будучи державним реєстратором, порушуючи вимоги ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,при наявності ухвали суду про заборону вчиняти реєстраційні дії, не зупинила реєстрацію права власності на належний потерпілій будинок,а провела цю реєстрацію, при цьому не мала мети одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи.

У судовому засіданні також встановлено, що внаслідок переходу права власності на будинок АДРЕСА_2 від потерпілої до банку, заборгованість потерпілої перед банком в сумі 700847 грн. 22 коп. зменшилася на вартість будинку, яка дорівнювала 471420 грн. 00 коп., а різниця між сумою боргу та вартістю будинку в розмірі227427грн. 22 коп. банком була прощена потерпілій, і ця прощена сума є доходом потерпілої. Таким чином, вказаними діями,шкода потерпілій завдана не була, тяжкі наслідки від цих дій не настали.

Також встановлено, що внаслідок цих дій обвинуваченої, право власності на зазначений будинок перейшло від потерпілої до банку, заборгованість потерпілої перед банком в сумі 700847 грн. 22 коп. зменшилася на вартість будинку, яка дорівнювала 471420 грн. 00 коп., а різницю між сумою боргу та вартістю будинку в розмірі 227427грн. 22 коп. банк простив потерпілій, тобто відмовився від права вимагати від потерпілої сплати 227427грн. 22 коп. Таким чином, АТ «Укрсоцбанк» не отримав неправомірної вигоди.

Судом також встановлено, що ОСОБА_12 не мала мети одержання неправомірної вигоди та внаслідок цих дій не отримала будь-яку неправомірну вигоду.

Як передбачено ст. 337 ч.3 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Отже, суд має повноваження лише змінювати кваліфікацію фактичних дій обвинуваченої, а не змінювати фактичні обставини обвинувачення, якщо встановлені судом обставини відрізняються від тих, які зазначені стороною обвинувачення в обвинувальному акті. Також суд не має повноважень змінювати об`єкт посягання, якщо встановлений у судовому засіданні об`єкт посягання, відрізняється від того об`єкту, який зазначений стороною обвинувачення в обвинувальному акті.

У судовому засіданні знайшли такі зазначені в обвинувальних актах фактичні обставини, як здійснення обвинуваченою діяльності державного реєстратора в ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації», прийняття нею всупереч вимогам закону рішення щодо проведення реєстраційних дій, внаслідок чого право власності на будинок належний потерпілій перейшло до АТ «Укрсоцбанк». Також доведено, що вартість цього будинку складає 471420 грн. 00 коп., що в п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Встановивши, що ОСОБА_12 не є суб`єктом злочинів, передбаченихст.ст.364, 367 КК України, та приймаючи до уваги, що державний реєстратор єсуб`єктом злочину, передбаченого ст. 365-2 КК України, суд вважає за необхідне обговорити наявність підстав для перекваліфікації дій обвинуваченої, як зі ст. 364 ч.2 КК України, такі зі ст. 367 ч.2 КК України на ст.365-2 ч.3 КК України .

При цьому суд враховує, що зазначені злочини відносяться до розділу XVII «Кримінальні правопорушення у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг» КК України, а отже посягають на близькі між собою суспільні відносини.

Частина 1 ст. 365-2 КК України передбачає відповідальність за зловживання своїми повноваженнями аудитором, нотаріусом, оцінювачем, уповноваженою особою або службовою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, іншою особою, яка не є державним службовцем, посадовою особою місцевого самоврядування, але здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, у тому числі послуг експерта, арбітражного керуючого, приватного виконавця, незалежного посередника, члена трудового арбітражу, третейського судді (під час виконання цих функцій), або державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, державним виконавцем, приватним виконавцем з метою отримання неправомірної вигоди, якщо це завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам або інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб. Частина друга вказаної статті передбачає відповідальність за те саме діяння, вчинене стосовно неповнолітньої чи недієздатної особи, особи похилого віку або повторно, а частина тертя за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, якщо вони спричинили тяжкі наслідки.

Отже ст. 365-2 КК України є спеціальною і передбачає кримінальну відповідальності певного кола осіб, зокрема державного реєстратора, за вчинення ними певних дій. Ця норма передбачає виключні підстави кримінальної відповідальності державного реєстратора при здійснення ним своїх повноважень щодо проведення реєстраційних дій і необхідною умовою такої відповідальності є сукупність усіх визначених ст.365-2 КК України ознак.

Так,ст. 365-2 КК України передбачає, що склад цього злочину наявний, якщо дії вчиняються з корисливого мотиву, ст.364 КК України також передбачає такий мотив. Разом з тим ст. 364 КК України передбачає, що зловживання службовим становищем може бути вчинено з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи, а ст. 365-2 КК України не передбачає такої ознаки.

Судом встановлено, що здійснюючи реєстрацію, ОСОБА_12 ,не мала мети одержання нею самою та будь-якою іншою особою, неправомірної вигоди. Ця обставина, на думку суду, при наявності інших, передбачених ст. 365 КК України ознак, надає суду право перекваліфікувати її дії. Разом з тим, відповідальність за ст. 365-2 КК України настає при тій умові, що дії вчинені з метою отримання неправомірної вигоди та при умові завдання шкоди. У судовому засіданні встановлено, що здійснюючи реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_12 не мала мету отримати будь-яку неправомірну вигоду для себе. У судовому засіданні також встановлено, що внаслідок дій обвинуваченої, шкода потерпілій завдана не була. Таким чином, вважати, що дії ОСОБА_12 місять склад злочину, передбаченого ст. 365-2 ч.3 КК України, не мається, а отже відсутні підстави для перекваліфікації її дій на ст. 265-2 ч.3 КК України.

Як вже зазначалося, відповідальність за ст. 365-2 КК України настає при тій умові, що дії вчинені з метою отримання неправомірної вигоди, та при умові завдання шкоди. У судовому засіданні встановлено, що здійснюючи реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_12 не мала мету отримати будь-яку неправомірну вигоду для себе. У судовому засіданні також встановлено, що внаслідок дій обвинуваченої, шкода потерпілій завдана не була. Таким чином, вважати, що дії ОСОБА_12 містять склад злочину, передбачено ст. 365-2 ч.3 КК України, не мається, а отже відсутні підстави для перекваліфікації її дій на ст. 265-2 ч.3 КК України.

Крім того, суд враховує, що за ст. 364 ч. 2 КК України передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі до 6 років, а за ст. 365-2 ч. 3 КК України відповідальність передбачена у вигляді позбавлення волі до 8 років. Зважаючи на те, що відповідальність за ст. 365-2 ч.3 КК України більш сувора, чим за ст. 364 ч. 2 КК України, суд не має повноважень перекваліфікувати дії обвинуваченої зі ст. 364 ч.2 на ст. 365-2 ч.3. КК України, так як це буде погіршувати, а не покращувати становище ОСОБА_12 .

Також суд враховує, що за ст. 367 ч. 2 КК України передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі до 5 років, а за ст. 365-2 ч. 3 КК України відповідальність передбачена у вигляді позбавлення волі до 8 років. Зважаючи на те, що відповідальність за ст. 365-2 ч.3 КК України більш сувора, чим за ст. 367 ч. 2 КК України, суд не має повноважень перекваліфікувати дії обвинуваченої зі ст. 367 ч.2 на ст. 365-2 ч.3. КК України, так як це буде погіршувати, а не покращувати становище ОСОБА_12 .

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_12 провела реєстраційні дії стосовно будинку потерпілої, всупереч ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2018 у справі № 199/4287/18, отже ці дії мають певні ознаки злочину, передбаченого ст. 382 КК України, тобто умисного невиконання ухвали суду, що набрала законної сили. Вирішуючи питання про наявність у суду повноважень для перекваліфікації дій обвинуваченої зі ст. 364 ч.2 та зі ст. 367 ч.2 КК України на ст. 382 КК України, суд приймає до уваги, що об`єктом посягання злочинів, передбачених ст.ст. 364, 367 КК України є суспільні відносини щодо службової діяльності, а об`єктом посягання злочину, передбаченого ст. 382 КК України єпорядок діяльності суду як органу правосуддя, що передбачає точне і своєчасне виконання його рішень. Тому, виходячи з вимог 337 ч. 3 КПК України, суд приходить до переконання про відсутність в нього правових повноважень змінити кваліфікацію дій обвинуваченої на ст. 382 КК України.

Дійшовши висновку про відсутність у суду повноважень перекваліфікувати дії обвинуваченої на ст. 382 КК України з вказаних вище підстав, суд також враховує правову позицію Верховного Суду від 13 січня 2021 року, висловлену за результатами розгляду справи № 243/1573/17, провадження № 51-4962км20. Так, Верховний Суд зазначив, що він відхиляє доводи прокурора про те, що місцевий суд, дійшовши висновку про недоведеність, що в діянні ОСОБА_1 є склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, з огляду на положення ч. 3 ст. 337 КПК міг самостійно змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення на менш тяжкі, зокрема, передбачені статтями 190, 364, статтями 15, 27 ст. 369 КК й ухвалити обвинувальний вирок. Верховний суд вказав, що дійсно, положеннями ч. 3 ст. 337 КПК передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Верховний Суд дійшов висновку, що, разом з тим, ці положення не вказують на те, що у разі непідтвердження за результатом судового розгляду висунутого особі обвинувачення, сторона обвинувачення може очікувати, що суд самостійно віднайде в діях цієї особи бодай якийсь інший злочин і ухвалить обвинувальний вирок, оскільки саме доведення перед судом винуватості особи у вчиненні злочину є прямим обов`язком сторони обвинувачення.

Як передбачено ст. 337 ч.1 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.Відповідно до ст. 373 ч.1 п.3 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Як передбачено ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, зокрема, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення або якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Як встановлено ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, зокрема події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, покладається на слідчого, прокурора.

Таким чином, суд приходить до переконання, що у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_12 25 червня 2019 року, будучи державним реєстратором, порушуючи вимоги ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на 27 червня 2019 року), при наявності ухвали суду про заборону вчиняти реєстраційні дії, не зупинила реєстрацію права власності на належний потерпілій будинок, а провела цю реєстрацію, отже її дії мають певні ознаки злочину, передбаченого ст.364 КК України. Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_12 не була посадовою особою в розумінні ст. 364 ч.2 КК України, не мала мети одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи, її дії не завдалибудь-якої шкоди правам, свободам та інтересам ОСОБА_8 , не потягнули за собою тяжких наслідків. Також встановлено, що ці дії не потягнули отримання нею або АТ «Укрсоцбанк» неправомірної вигоди. Тому її дії не мають складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України, а, відтак,її належить виправдати за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 ч.2 КК України,на підставі ст. 373 ч.1 п.2 КПК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_12 25 червня 2019 року, будучи державним реєстратором, порушуючи вимоги ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на 27 червня 2019 року), при наявності ухвали суду про заборону вчиняти реєстраційні дії, на зупинила реєстрацію права власності на належний потерпілій будинок, а провела цю реєстрацію, ці її дії у зміненому обвинувальному акті кваліфіковані за ст. 367 ч.2 КК України і мають певні ознаки цього злочину.

Суд приходить до переконання, що у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_12 не була посадовою особою в розумінні ст. 367 КК України, її дії не завдалибудь-якої шкоди правам, свободам та інтересам ОСОБА_8 , не потягнули за собою тяжких наслідків, а тому її дії не мають складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 ч.2 КК України, а тому її належить виправдати за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 ч.2 КК України на підставі ст. 373 ч.1 п.2 КПК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому суд приймає до уваги, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Як передбачено ст. 128 КПК України, о соба, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до до початку судового розгляду пред`явитицивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого. Згідно ст. 129 ч.3 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Потерпіла ОСОБА_8 подала цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_12 , Державної казначейської служби, акціонерного товариства «Альфа банк», в якому просить: стягнути з Державного бюджету України на свою користь матеріальну шкоду в сумі 12456 грн. 30 коп.; моральну шкоду в сумі 300000 грн., завдану внаслідок скоєння злочину (кримінального правопорушення); стягнути з АТ «АЛЬФА БАНК» на свою користь матеріальну шкоду в сумі 12456 грн. 30 коп.; моральну шкоду в сумі 300000 (триста тисяч) гривень; стягнути з Державного бюджету України та АТ «АЛЬФА БАНК» солідарно на користь свою користь судові витрати, пов`язані з явкою до суду у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять по 226 грн. 48 коп. за всі дні, коли вона з`являлася до суду. В обґрунтування позову посилається на те, що її права були порушені державним реєстратором ОСОБА_12 . Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області, яка вступивши у злочинну змову з представником АТ «УКРСОЦБАНК», зловживаючи службовим становищем, тобто умисно використала своє службове становище всупереч інтересам служби, не виконавши вимог судового рішення, яке набрало законної сили, здійснила реєстрацію права власності на домоволодіння АДРЕСА_2 , на АТ «УКРСОЦБАНК», в результаті чого вона втратила належне їй домоволодіння, за яке вона заплатила гроші в 37330 Євро. Правонаступництво щодо майнових прав та обов`язків AT "УКРСОЦБАНК" виникло в АТ "АЛЬФА-БАНК" 15.10.2019 року. Для захисту своїх прав зверталася до Міністерства юстиції, витрачали кошти на поїздки разом зі своїм представником. Також вважає, що їй завдана моральна шкода.

Суд прийшов до переконання, що обвинувачена підлягає виправданню за відсутністю її діях складу кримінального правопорушення. Тому позов потерпілої належить залишити без розгляду.

Згідно ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує зобвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Суд прийшов до переконання, що відносно обвинуваченої належить постановити виправдувальний вирок, а тому процесуальні витрати в сумі 6280 грн. 40 коп. по справі з неї стягненню не підлягають.

Як передбачено ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна. Відповідно до постанови (т.№2, а.с.133-134) речовими доказами визнані оригінал заяви про реєстрацію речових прав та оригінал рішення про реєстрацію речових прав. Згідно протоколу (т.№2, а.с.77) ці докази були вилучені в ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» під час тимчасового доступу до речей та документів, в подальшому 14 січня 2020 року ухвалою суду (т.№2, а.с.138-141) було відмовлено в задоволенні клопотання (т.№2, а.с.135-137) про накладення арешту на ці докази, а отже згідно положень ст.169 КПК України, вони підлягають поверненню ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації».

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_25 в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364 ч.2 КК України визнати невинною та виправдати ОСОБА_25 на підставі ст. 373 ч.1 п.3 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.364 ч.2 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_26 .

ОСОБА_25 в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ст. 367 ч.2 КК України визнати невинною та виправдати ОСОБА_25 на підставі ст. 373 ч.1 п.3 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.367 ч.2 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_26 .

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_12 , Державної казначейської служби, акціонерного товариства «Альфа банк» про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Після набранням вироком законної сили речові докази по справі: оригінал заяви про реєстрацію речових прав та оригінал рішення про реєстрацію речових прав повернути ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації».

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 6280 грн. 40 коп. з обвинуваченої не стягувати.

Матеріали кримінального провадження №0001688 - залишити на зберіганні при обвинувальному акті.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України, копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1