КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №371/985/20 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2188/2023
Категорія - ст. 292 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Миронівського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 11 січня 2023 року у кримінальному провадженні №0000040 стосовно

ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у

с. Фролівка Миронівського району Київської обл., проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 11 січня 2023 року клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 19 вересня 2020 року до ЄРДР за № 0000040, до ОСОБА_8 за вчинення суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки діянь, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 185 КК України, повернуто Обухівській окружній прокуратурі Київської області у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру на відповідає вимогам ст.ст. 291, 498 КПК України.

Суд зазначив, що кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого особою, яка не досягла віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільне небезпеку вчинених дій, проте, звертаючись із клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру, прокурор виклав фактичні обставини вчинення ОСОБА_8 саме кримінальних правопорушень - злочинів, при цьому вказав про наявність умисної форми вини «злочинного умислу» та «залишення місця злочину», що відповідає діянням особи, яка є суб`єктом вчинення злочинів, ким виходячи із клопотання ОСОБА_8 не є.

Крім того, в клопотанні прокурор указав про наявність обставин, які пом`якшують покарання за скоєне та відсутність обставини, що обтяжують покарання, які можуть враховуватись лише при призначенні покарання особі, яка є суб`єктом вчинення кримінальних правопорушень.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що така суперечність у формулюванні суспільно небезпечних дій, які можливо вчинила ОСОБА_8 , перешкоджає визначити межі судового розгляду, оскільки судовий розгляд проводиться лише в межах клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, а ОСОБА_8 перешкоджає реалізувати своє право на захист, зокрема від звинувачення у вчиненні злочину чи суспільно небезпечних дій, які мають ознаки, передбачені ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України, а отже неможливо призначити судовий розгляд на підставі зазначеного клопотання.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Миронівського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 11 січня 2023 року та повернути клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000040 від 19 вересня 2020 року, до суду першої інстанції для виконання вимог ст. 314 КПК України.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, прокурор стверджує, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_8 відповідає вимогам ст.ст. 291, 292 КПК України, оскільки в ньому чітко, послідовно, зрозумілою мовою для особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, викладено, крім іншого, відомості про встановлені фактичні обставини суспільно-небезпечних діянь, які відповідають конкретній правовій кваліфікації, а саме ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України. Проте суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 314 КПК України під час підготовчого судового засідання надав оцінку відповідності становлення обставин вчинення суспільно-небезпечних діянь та оцінив правильність кваліфікації дій особи, яка їх вчинила, отже без достатніх підстав повернув клопотання про примусові заходи виховного характеру прокурору.

Прокурор також посилається на те, що ухвалюючи рішення про повернення клопотання про примусові заходи виховного характеру з підстав неправильних формулювань у його змісті суд позбавив прокурора можливості скористатись своїми правами, визначеними ст. ст. 338, 339 КПК України щодо зміни клопотання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення захисника щодо апеляційного прохання, який вважав судове рішення законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Основне завдання стадії підготовчого судового засідання полягає в тому, щоб процесуально та організаційно забезпечити проведення судового розгляду відповідно до положень кримінального процесуального законодавства.

Суд має право зі стадії підготовчого судового розгляду, як це передбачено ч. 3 ст. 314 КПК України, повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про захід виховного характеру, який пропонується застосувати.

Пунктами 1-9 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік тих відомостей, які має містити обвинувальний акт, водночас відомості, передбачені п. 5 цієї процесуальної норми повинні бути викладені з урахуванням тих обставин, які підлягають доказуванню на досудовому розслідуванні.

Таким чином, повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру може бути у разі, якщо при його складанні були допущені порушення вимог ст.ст. 291, 292 КПК України.

Проте порушень, які перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_8 колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що з урахуванням загальних правил провадження щодо неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності, прокурор у відповідному клопотанні не повинен указувати про вчинення саме злочину або кримінального правопорушення такою особою, а повинен викласти фактичні обставини вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, за яке Кримінальним кодексом передбачена відповідальність.

В той же час у прокурора залишається обов`язок зазначити у клопотанні відомості, передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, а суд під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати чи мало місце суспільно небезпечне діяння, чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння.

Формальне посилання у клопотанні на такі висловлювання, як «злочинний умисел» та «залишення місця злочину», на переконання колегії суддів, не є достатньою підставою для повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, оскільки в цьому клопотанні викладені фактичні обставини кожного суспільно небезпечного діяння, які прокурор вважає встановленими, і суд в остаточному процесуальному рішенні вправі зазначити про вчинення або невчинення неповнолітньою особою саме суспільно небезпечного діяння, яке має ознаки, в даному випадку діянь, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України, що не тягне за собою порушення вимог кримінального процесуального закону щодо меж судового розгляду.

Що стосується посилання на умисну форму вини, то суспільно небезпечні діяння, які містять ознаки крадіжки, не можуть бути вчинені з необережності.

З аналогічних підстав колегія суддів не вбачає й істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в тому, що в клопотанні містяться відомості про наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин.

Отже колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст.ст. 291, 498 КПК України та підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в цьому провадженні є сумнівним дотримання судом розумних строків його розгляду з огляду на те, що клопотання надійшло для розгляду до суду ще 13 жовтня 2020 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи прокурора про відсутність у суду першої інстанції достатніх підстав для повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_8 , у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Миронівського районного суду Київської області від 11 січня 2023 року - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України,

колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Миронівського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 11 січня 2023 року, якою клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 19 вересня 2020 року до ЄРДР за № 0000040, до ОСОБА_8 за вчинення суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки діянь, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 185 КК України, повернуто Обухівській окружній прокуратурі Київської області - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4