ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1908/22

Провадження № 11-кп/4820/264/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

доповідача-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06.01.2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Відмовляючи у клопотанні засудженого, суд мотивував своє рішення тим, що із матеріалів справи встановлено, що відносно ОСОБА_6 , після нормативного врегулювання державою порядку застосування ст.ст. 81, 82 КК України до такої категорії засуджених, не вирішувалося питання щодо заміни йому покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, а тому, таке його клопотання є передчасним.

Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити клопотання, звільнити його умовно-достроково, обмеживши покарання відбутим терміном.

Апелянт звертає увагу на те, що він відбув більше 29 років покарання, тому звернувся до місцевого суду із зазначеним клопотанням, враховуючи практику ЄСПЛ. Вважає, що може бути звільненим умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Місцевий суд, відмовивши йому в клопотанні, порушив, на його думку, його права.

При цьому апелянт зазначає свій вік і просить не призначати йому заміну невідбутої частини покарання на певний строк, так як він біологічно не зможе прожити визначений термін, та практика ЄСПЛ дозволяє не призначати заміну покарання, а одразу застосувати умовно-дострокове звільнення.

Захисник ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою визнати порушення права засудженого ОСОБА_6 , та звільнити його умовно-достроково.

На думку апелянта порушено права засудженого ОСОБА_6 , відповідно до норм Конституції та Європейської конвенції.

Крім того, зазначає, що засуджений ОСОБА_6 вже відбув 29 років призначеного покарання, а тому він має право на зменшення його довічного покарання з можливим звільненням.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції перерахувавши всі характеристики засудженого, не надав їм вірної оцінки, що є суттєвим для вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання.

Заслухавши суддю доповідача, засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили скасувати оскаржувану ухвалу і застосувати умовно-дострокове звільнення, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг засудженого та його захисника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Апеляційного суду Черкаської області 28 січня 2002 року за ст.ст. 69, 190-1, 223 ч. 2 КК України (1960 року), ст. 187 ч. України (2001 року), ст. 42 КК України (1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.

Ухвалою Верховного Суду України від 09 липня 2002 року вирок Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 серпня 2016 року зараховано в строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 строк затримання та тримання під вартою, як запобіжний захід, з 12 квітня 1998 року по 09 липня 2002 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Із характеристики, наданої адміністрацією Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» слідує, що ОСОБА_6 , за час відбування покарання, характеризується посередньо. На виробництві установи не працевлаштований. Допустив 4 порушення вимог режиму утримання, за що 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені в установленому законом порядку. Не заохочувався. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення із персоналом установи. Має охайний зовнішній вигляд. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Участі у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає. Підтримує соціальні зв`язки з рідними.

Відповідно до довідки про надання медичної допомоги засуджений ОСОБА_6 має захворювання, яке не підпадає під дію ст. 84 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Кримінальний Закон визначає два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Покарання у виді довічного позбавлення волі має початок його обрахунку, однак не має кінцевого терміну відбуття покарання.

Таким чином, для застосування положень статей 81 та 82 КК України необхідно, щоб засуджена особа відбула відповідно не менше трьох чвертей та двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин. Тобто положення даних правових норм вимагають наявності строкового характеру, призначеного особі покарання, від тривалості якого й здійснюється розрахунок строку фактично відбутого покарання, що і надає засудженій особі право на звернення з клопотанням про їх застосування.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений відбув більше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, а тому має право на розгляд щодо нього судом питання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у порядку передбаченому ст. 82 КК України.

З клопотання вбачається ОСОБА_6 клопоче про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, а відповідно до встановленого чинним законодавством порядку, без вирішення питання про попередню заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років неможливе застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.

Крім того, суд, приймаючи рішення про відмову ОСОБА_6 у задоволенні вказаного клопотання, обґрунтовано зазначив, що згідно з правилами ч.ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України існує встановлений порядок звернення адміністрацією органу або установи виконання покарань, після відбуття засудженим установленого КК України строку покарання, до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством з відповідними документами, зокрема, клопотанням установи, висновком щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, індивідуальним планом засудженого про його виправлення та ресоціалізацію під час відбування більш м`якого покарання.

Із матеріалів провадження слідує, що відносно ОСОБА_6 , після нормативного врегулювання державною порядку застосування ст.ст. 81, 82 КК України до такої категорії засуджених, не вирішувалося питання щодо заміни йому покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 .

Доводи засудженого та його захисника, в апеляційних скаргах, про те, що ОСОБА_6 відбув більше 29 років покарання, враховуючи практику ЄСПЛ, він може бути звільненим умовно-достроково від подальшого відбування покарання, є безпідставними, так як судом першої інстанції правильно зазначено про установлений порядок, згідно з правилами ч.ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України, КК України, КПК України, який є обов`язковим для всіх засуджених до довічного ув`язнення і його недотримання стало підставою для відмови у клопотанні засудженого про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання.

Посилання засудженого ОСОБА_6 на те, що йому необхідно призначити заміну невідбутої частини покарання на певний строк, оскільки він біологічно не може прожити визначений термін, та практика ЄСПЛ дозволяє не призначати заміну покарання, а одразу застосувати умовно дострокове-звільнення, не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, так як відносно ОСОБА_6 , після нормативного врегулювання державною порядку застосування ст.ст. 81, 82 КК України до такої категорії засуджених, не вирішувалося питання щодо заміни йому покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Твердження захисника про те, що суд не надав вірної оцінки характеристикам засудженого, що є суттєвим для вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання, позбавлені підстав, оскільки суд першої інстанції вірно зазначив, що недотримання порядку правил ч.ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України, приписів КК України, КПК України, які є обов`язковими для всіх засуджених до довічного ув`язання, стали підставою відмови у задоволенні клопотання засудженого про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та вмотивованою, відтак підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст.404,405, п.1 ч.1 ст.407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06 січня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3