Провадження №1-кп/761/3418/2022
В И Р О К

іменем України

26 грудня 2022 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду міста Києва, обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000067, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.12.2022 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Челябінськ Російської Федерації, громадянки України, з вищою освітою, пенсіонерки, незаміжньої, маючої на утриманні дитину інваліда 2003 року народження, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_3

установив:

І . Історія провадження.

До Шевченківського районного суду міста Києва від прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000067, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.12.2022 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2022 головуючим суддею визначено ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 22.12.2022 у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання, на розгляд у якому винесено питання, регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

ІІ. Виклад обставин справи.

24.10.1945 набув чинності Статут ООН, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено дану організацію. До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН, усі Члени зазначеної організації утримуються у своїх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09.12.1981 про неприпустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (ХХ) від 21.12.1965, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24.10.1970, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16.12.1970, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки та № 3314 (ХХІХ) від 14.12.1974, що містить визначення агресії, встановлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію або втручання будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплені обов`язки держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення або підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців або посилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у ст.ст. 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 3314 (ХХІХ) від 14.12.1974 серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, хоч би який тимчасовий характер вона не мала, що є результатом такого вторгнення або нападу або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські чи повітряні сили чи морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з державою, що приймає, порушуючи умови, передбачені в угоді або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала у розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, і регулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівносильно наведеним вище актам, або її значну участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового або іншого характеру не можуть бути виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили або загрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання суперечок та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництву у Європі від 01.08.1975, який був підписаний СРСР, правонаступником якого є російська федерація.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 (далі - Декларація) зазначено, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту та неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Відповідно до зазначеного документу, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Відповідно до п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 російська федерація, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні свої зобов`язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництву у Європі від 01.08.1975 поважати незалежність, суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою або її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що жодна їхня зброя ніколи не використовуватиметься проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до п.п. 3, 8 Меморандуму про підтримання миру та стабільності у Співдружності Незалежних Держав від 10.02.1995, укладеного між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів одна одної та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їх непорушність, а також вирішувати всі суперечки, що виникають з питань кордонів та територій, лише мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо вони виникнуть; не встановлювати із нею політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій та комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічну, фінансову, військову та іншу допомогу.

Відповідно до положень Статуту ООН та зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки та співробітництву в Європі, Україна та Російська Федерація 31.05.1997 уклали Договір про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та Російською Федерацією (ратифікований Законом України № 13/98-ВР від 14.01.1998 та Федеральним Законом Російської Федерації № 42-ФЗ від 02.03.1999). Відповідно до ст. ст. 2-3 зазначеного Договору, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів і зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, не застосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, дотримання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису та карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 (ратифікований Російською Федерацією 22.04.2004), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганської областей належить до території України.

Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною та незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною.

Згідно ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати та змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народу і не може бути узурповане державою, її органами чи посадовими особами.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не посягати на права та свободи, честь та гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до ст. ст. 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, АР Крим є невід`ємною складовою України та в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її ведення.

Незважаючи на викладене, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення зазначених вище міжнародних нормативно-правових актів, у березні - квітні 2014 року в Луганській та Донецькій областях Україна розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської та Донецької областей та порушення територіальної цілісності України.

За поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, 07.04.2014 на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції.

Через посилення сепаратистських виступів та захоплення державних установ на сході України 13.04.2014 виконуючий обов`язки Президента України Указом від 14.04.2014 № 405/2014 затвердив рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та Україною розпочато на території Донецької та Луганської областей широкомасштабну антитерористичну операцію із залученням Збройних Сил України та інших військових формувань.

Відповідно до Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу «Про визнання РФ державою-агресором», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, Верховною Радою України визнано російську федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку.

Надалі, 22.02.2022 президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направлений на насильницьку зміну меж території та кордонів України, порушення порядку, встановленого Конституцією України, направив до Ради Федерації звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволено.

Російська федерація 24.02.2022 відкрито вторглася в Україну, коли її Збройні Сили о 03 год 40 хв перетнули державний кордон у Луганській області.

Того ж дня, 24.02.2022, о 04 год 30 хв за київським часом президент Російської Федерації, виступаючи на центральних телеканалах російського телебачення, оголосив про проведення на території України так званої «спеціальної воєнної операції» з метою нібито «демілітаризації та денацифікації України». Відразу після цього збройні сили Російської Федерації, що діяли за наказом керівництва Російської Федерації та збройних сил Російської Федерації, почали наносити ракетні удари по всій території України, у тому числі неподалік від міста Києва.

У зв`язку з цим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022 неодноразово продовжувався, востаннє до 21.11.2022.

Однак, не дивлячись на те, що Російська Федерація відкрито вторглася на територію України та здійснює агресивні військові дії та військові злочини проти мирного населення, намагаючись захопити її території та знищити державний суверенітет, у громадянки України ОСОБА_3 , яка знаходилась у місті Києві, у невстановленому місці та невстановлений час, але не пізніше 05.07.2022, виник та сформувався стійкий умисел, направлений на поширення у соціальних мережах, якими вона користується, серед необмеженого кола користувачів, матеріалів, у яких міститься виправдовування та визнання правомірною збройної агресії РосійськоїФедерації проти України, розпочатої у 2014 році.

З метою поширення зазначених матеріалів ОСОБА_3 використовувала належний їй мобільний телефон «Samsung Galaxy S21 5G», який має підключення до всесвітньої мережі Інтернет, з номером мобільного зв`язку НОМЕР_1 та власну сторінку (акаунт) у соціальній мережі «ВКонтакте» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (ідентифікаційний номер профілю у мережі: НОМЕР_2 , посилання на профіль: ІНФОРМАЦІЯ_3 яка заборонена Указом Президента України № 133/2017 від 15.05.2017 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28.04.2017 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» на території України російській соціальній мережі «ВКонтакте».

При цьому, ОСОБА_3 переслідувала мету поширення у соціальній мережі «ВКонтакте» матеріалів, у яких міститься виправдовування та визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році як серед 121 особи, які є її «друзями» у вказаній соціальній мережі, так і серед необмеженого кола осіб, для чого відкрила вільний доступ відвідувати її профіль, переглядати публікації, здійснювати їх поширення, коментувати, ставити вподобання тощо.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 05.07.2022 о 16 год. 10 хв., використовуючи власний мобільний телефон «Samsung Galaxy S21 5G», який має підключення до всесвітньої мережі Інтернет, з номером мобільного зв`язку НОМЕР_1 , перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, знаючи про діючий в Україні військовий стан через агресивну війну з боку Російської Федерації, використовуючи власну сторінку (акаунт) у соціальній мережі «ВКонтакте» під назвою « ОСОБА_7 )» (ідентифікаційний номер профілю у мережі: НОМЕР_2 , посилання на профіль: ІНФОРМАЦІЯ_3 поширила шляхом розміщення на вказаній сторінці, відеозапис користувача « ОСОБА_8 » під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_4 », тривалістю 16 секунд та дописом: «ІНФОРМАЦІЯ_9», на якому зображено російську символіку букву «Z», яке було доступне для перегляду, поширення, коментарів, вподобань як її «друзям» у соціальній мережі, так і необмеженому колу користувачів зазначеної соціальної мережі, яке переглянуло не менше 30 осіб.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у вказаному відеозаписі користувача « ОСОБА_8 » під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_4 », тривалістю 16 секунд, поширеному ІНФОРМАЦІЯ_5 о 16 год. 10 хв. ОСОБА_3 на власній сторінці у соціальній мережі «ВКонтакте» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (ідентифікаційний номер профілю у мережі: НОМЕР_2 , посилання на профіль: ІНФОРМАЦІЯ_3 міститься інформація щодо схвалення, виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України. Установлена інформація має публічний характер.

У зв`язку з цим, ОСОБА_3 , органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, а саме у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування та визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Крім того, не пізніше 13.07.2022, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, у громадянки України ОСОБА_3 , повторно виник та сформувався стійкий умисел, направлений на поширення у соціальних мережах, якими вона користується, серед необмеженого кола користувачів, матеріалів, у яких міститься виправдовування та визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Так, ОСОБА_3 13.07.2022 о 01 год. 58 хв., використовуючи власний мобільний телефон «Samsung Galaxy S21 5G», який має підключення до всесвітньої мережі Інтернет, з номером мобільного зв`язку НОМЕР_1 , перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, знаючи про діючий в Україні військовий стан через агресивну війну з боку Російської Федерації, використовуючи власну сторінку (акаунт) у соціальній мережі «ВКонтакте» під назвою « ОСОБА_7 )» (ідентифікаційний номер профілю у мережі: НОМЕР_2 , посилання на профіль: ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно поширила шляхом розміщення на вказаній сторінці, відеозапис користувача « ОСОБА_9 » під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_6 », тривалістю 53 секунди та дописом: « ІНФОРМАЦІЯ_10», на якому зображено виступ російського політика, яке було доступне для перегляду, поширення, коментарів, вподобань як її «друзям» у соціальній мережі, так і необмеженому колу користувачів зазначеної соціальної мережі, яке переглянуло не менше 34 осіб.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у вказаному відеозаписі користувача « ОСОБА_9 » під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_6 », тривалістю 53 секунди, поширеному ІНФОРМАЦІЯ_8 о 01 год. 58 хв. ОСОБА_3 на власній сторінці у соціальній мережі «ВКонтакте» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (ідентифікаційний номер профілю у мережі: НОМЕР_2 , посилання на профіль: ІНФОРМАЦІЯ_3 міститься інформація щодо схвалення, виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України. Установлена інформація має публічний характер.

У зв`язку з цим, ОСОБА_3 , органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України, а саме у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування та визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, вчиненому повторно.

ІІІ. Позиція сторін судового провадження.

У підготовчому судовому засіданні прокурор наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості, зауваживши про щире каяття ОСОБА_3 та її активну співпрацю під час проведення досудового розслідування.

Захисник та обвинувачена також просили суд про затвердження угоди про визнання винуватості, обвинувачена вказала, що ініціатива щодо укладення угоди виходила від неї, їй зрозуміло наслідки її затвердження, її позиція є добровільною, вона щиро кається у вчиненому.

ІV. Положення закону, яким керувався суд.

Із норм статті 314 КПК України вбачається, що після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

Підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:

1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;

2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;

3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;

5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;

6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути укладені такі види угод: 1) угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, 2) угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

V. Висновки та мотиви суду.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки про отримання вказаних матеріалів, суд приходить до наступних висновків.

Судом під час підготовчого судового засідання з`ясовано, що ОСОБА_3 цілком розуміє зміст положення п. 1 ч.4 ст. 474 КПК України, а саме, що вона має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінальних правопорушень, у вчиненні яких її обвинувачують, а вона має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_3 розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою, а також вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження цієї угоди судом.

Також, судом встановлено, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Сторонам угоди, зокрема, відомо та зрозуміло про обмеження їх прав на оскарження вироку у разі її затвердження.

Аналізом сукупності досліджених в судовому засіданні наявних у суду матеріалів кримінального провадження встановлено, що прокурором при вирішенні питання про укладення цієї угоди про визнання винуватості правильно та у відповідності до вимог ст. 470 КПК України враховано наступні обставини: ступінь та характер сприяння обвинуваченого у розслідуванні кримінального провадження щодо неї, обставини та події, які мають значення для кримінального провадження та підлягають встановленню (доказуванню).

Умовами угоди правильно враховано, що ОСОБА_3 щиро розкаюється в скоєному, критично оцінює свою злочинну поведінку, в тому числі шляхом повного визнання вини, сприяла розкриттю вчинених нею діянь, добровільно, своїми активними діями, надавала сприяння органам досудового розслідування в з`ясуванні обставин, що мають істотне значення для кримінального провадження, критично оцінює свою злочинну поведінку.

Крім цього, при укладенні угоди вірно враховано, що ОСОБА_3 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима, враховано його вік, сімейний стан, наявність на утриманні дитину інваліда 2003 року народження, а також інші обставини, які її характеризують.

Встановлено обставини, які згідно з вимогами ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

На підставі викладеного, при наявності обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність тяжких наслідків злочину, що в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченої на утриманні, якої перебуває дитина- інвалід 2003 року народження, та критичним відношенням винної до вчиненого, суд вважає за можливе призначити покарання ОСОБА_3 у виді 2 (двох) років позбавлення волі, без конфіскації майна в межах санкції ч. 2 ст. 436-2 КК України та у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 436-2 КК України на строк 5 (п`ять) років.

Також, при призначенні покарання суд враховує тяжкість злочину, досліджуючи особу винної, яка має позитивну динаміку поведінки, бажання виправитись, її дійсно щире каяття, повну свідомість та відповідальність, всі вище перелічені обставини, та приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання, - застосувавши інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням у порядку ст. 75 КК України.

При цьому. суд вважає можливим при звільненні від відбування покарання з випробуванням покласти на обвинувачену, відповідно до ст. 76 КК України, такі обв`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді і, що угода відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим вона підлягає затвердженню.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов в межах даного кримінального провадження не заявлено.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не застосований та підстав для його застосування до набрання вироком законної сили не вбачається.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта для проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення (висновок експерта № 1714/1972-1980 від 27.10.2022), які складають 11 326 (одинадцять тисяч триста двадцять шість) грн. 20 коп., слід стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави.

Керуючись статтями 2, 7, 349, 368 - 371, 373, 374, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 13.12.2022, укладену у кримінальному провадженні, відомості про яке 02.12.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067, між прокурором третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України, та призначити їй покарання:

за ч. 2 ст. 436-2 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі, без конфіскації майна;

за ч. 3 ст. 436-2 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта для проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення (висновок експерта № 1714/1972-1980 від 27.10.2022), які складають 11 326 (одинадцять тисяч триста двадцять шість) грн. 20 коп., стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- мобільний телефон «Samsung», сірого кольору, IMEI НОМЕР_3 , з сім картою НОМЕР_1 - конфіскувати в дохід держави на підставі п. 1 .ч. 9 ст. 100 КПК України;

- мобільний телефон «Huawei», рожевого кольору, IMEI НОМЕР_4 , з сім картою НОМЕР_5 - повернути власнику;

- ноутбук марки «HP» Compaq Presario cq57, сірого кольору, із зарядним пристроєм до нього - повернути власнику.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1