Номер провадження: 11-кп/813/297/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 25 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002017 від 08 серпня 2020 року відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Нижньокамськ (у паспорті Нижнєкамськ), Татарстан, РФ, громадянин України, має середньо-спеціальну освіту, не офіційно працює водієм в таксі, а також різноробочим на будівельних майданчиках в м.Одесі, не зареєстрований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2021 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

До набрання вироком законної сили до обвинуваченого ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною залишати житло в період часу з 20 години до 06 години ранку наступної доби.

Суд ухвалив початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 відраховувати з моменту затримання, після набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з цивільним позовом потерпілої ОСОБА_10 , з процесуальними витратами, речовими доказами та із заходами забезпечення кримінального провадження.

Оскаржуваним вироком встановлено, що водій ОСОБА_8 07 серпня 2020 року приблизно о 16 годині 27 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Kango» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзній частині вулиці Дальницька, з боку вул.Балківська в напрямку вул.Бугаївська в м.Одесі, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, який знаходиться навпроти будинку №44-Б по вул.Дальницька в Малиновському районі м.Одеси, в порушення вимог п.п.2.3 «б», 18.1, 18.4 «Правил дорожнього руху» затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, за кермом транспортного засобу уважним не був, постійно не стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не реагував на її зміни, не переконався у відсутності на пішохідному переході по вул.Дальницька пішоходів, для яких може бути створена небезпека, проігнорував дії транспортного засобу, який зменшив швидкість руху перед нерегульованим пішохідним переходом рухаючись в попутному напрямку, не вжив заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, своєчасно не зменшив швидкість руху керованого транспортного засобу аж до його зупинки, внаслідок чого виїхав на пішохідний перехід де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 передньою частиною автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 заподіяні наступні тілесні ушкодження у вигляді: закритого повного вивиху голівки правого плеча, закриті переломи променевої та ліктьової кісток лівого передпліччя в середній третині. Вказані ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини кузова транспортного засобу, який рухався в момент контактування з тілом постраждалої. Закритий повний вивих голівки правого плеча, закриті переломи променевої та ліктьової кісток лівого передпліччя в середній третині, як кожен окремо, так і в сукупності, спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п. п. 2.2.2 і 4.6 «правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеним вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок та ухвалити новий, яким призначити йому покарання не пов`язане з обмеженням волі, арешту та позбавленням права керування транспортними засобами.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд призначив йому занадто суворе покарання безпідставно не застосувавши дію статей 75 або 69 КК України.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні було проведено з обвинувальним ухилом, не були вставленні та допитані всі очевидці події, яка мала місце 07 серпня 2020 року.

Авто-технічна експертиза була проведена лише на підставі протоколу огляду місця події, запису відео-реєстратора та установчих даних викладених у постанові слідчого.

Крім того не було проведено слідчого експерименту та не був встановлений та допитаний водій автомобілю з держаним номером НОМЕР_2 , який рухався попереду автомобілю обвинуваченого і який порушенням Правил дорожнього руху спровокував дорожньо-транспортну пригоду.

Суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту про призначення повторної судової автотехнічної експертизи.

Крім того протокол огляду місця події не може вважатись допустимим доказом, оскільки вказана слідча дія була проведене без участі понятих.

Суд не врахував всі обставини, передбачені ст.66 КК України, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 .

Обвинувачений наголосив, що невизнання ним своєї вини не є свідченням того, що він не надає критичної оцінки своїм діям та не жалкує про те, що внаслідок ДТП потерпілій були завдані тілесні ушкодження.

Позиції учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 та представник потерпілої ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просили залишити оскаржений вирок без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в поданій апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Частино 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши оскаржуваний вирок апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

При цьому обвинувачений в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду свою вину не визнавав та наполягав, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія автомобілю «SsangYong Korando» державний номер НОМЕР_2 , який рухався попереду, перешкоджав йому у видимості та проїхав пішохідний перехід не пропустивши пішохода. ОСОБА_8 наполягав, що якби водій автомобілю «SsangYong Korando» пропустив пішохода, то він би не також зупинив свій автомобіль.

Апеляційний суд вважає вказану версію обвинуваченого неспроможною.

Правилами дорожнього руху (далі - ПДР) встановлено, що водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі (п.2.3. «б» ПДР). Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу. Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху (п. п. 13.1, 13.3 ПДР). Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним (п.12.1 ПДР).

В апеляційній скарзі обвинувачений не конкретизував які саме порушення Правил дорожнього руху допустив водій автомобілю «SsangYong Korando» державний номер НОМЕР_2 , який рухався попереду нього та не вказав, які саме з цих порушень ПДР перебували у причинному зв`язку, або сприяли настанню наслідків, передбачених ст.286 КК, в даному випадку у виді наїзду на пішохода ОСОБА_10 автомобілем «Renault Kango» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 .

В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б вказували на існування причинно-наслідкового зв`язку між діями водія автомобілю «SsangYong Korando» та наїздом на пішохода іншим автомобілем під керуванням ОСОБА_8 .

При перевірці оскарженого вироку апеляційним судом не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 .

Незважаючи на позицію обвинуваченого відповідно до якої він винуватим себе не визнає та вважає, що під час судового розгляду не доведено його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого в повній мірі доведена доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно зі ст.94 КПК України, зокрема:

-показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка будучи допитаною в суді першої інстанції показала, що 07 серпня 2020 року приблизно о 16 годині 30 хвилин вона переходячи вулицю Дальницьку на пішохідному переході по ходу руху автомобіля водія ОСОБА_8 з ліва на право, перейшла смуги для руху зустрічного транспорту. Потім перейшла трамвайні колії, після чого почала рух вже по смугах руху водія ОСОБА_8 . Вона звернула увагу, що крайній автомобіль рухається досить далеко і що вона встигає перейти дорогу. Однак через декілька секунд вона відчула, що її збив автомобіль. Хоча свідомість вона не втрачала, однак сам момент наїзду на неї автомобіля вона не пам`ятає. Одразу після її збиття, вона намагалась встати, однак відчула сильний біль і впала на дорогу. Після цього, були викликані поліція і швидка медична допомога.

Окрім того, судом першої інстанції досліджені письмові докази, якими підтверджується вина ОСОБА_8 в інкримінованому йому діянні та їм надана належна правова оцінка, а саме були досліджені:

-протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.08.2020 року, який проведений з 18 години 10 хвилин до 18 години 55 хвилин, у присутності водія ОСОБА_8 , зі схемою ДТП, якими зафіксований факт дорожньо-транспортної пригоди на вул.Дальницькій, 44В в м.Одесі та місце розташування транспортного засобу «Renault Kangoo» державний номер НОМЕР_1 на дорозі, погодні умови (ясно, сонячно), стан дорожнього покриття (сухе), вид покриття (асфальтобетон), наявність слідів на транспортному засобі: - подряпина та деформація кришки капоту у нижній частині, правого переднього крила, тріщина лобового скла у правій частині. Відповідно до протоколу місце події знаходиться в зоні дії дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» Правил Дорожнього руху;

-висновок автотехнічної експертизи по дослідженню систем керування та ходової частини автомобіля «Renault Kangoo» д.н. НОМЕР_1 , від 18.11.2020 року № 20-5081, яка проведена Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, відповідно до якого, ходова частина, рульове керування й гальмівна система автомобіля «Renault Kangoo» д.н. НОМЕР_1 до моменту настання ДТП перебувала в працездатному стані й забезпечували водієві технічну можливість рухатися й утримувати автомобіль у будь-якому обраному ним напрямку, здійснювати гальмування з відомої йому ефективністю. При цьому в цих системах не було несправностей, які могли б обумовити раптове для водія відведення автомобіля від обраного напрямку руху або відмову систем. Оскільки в ході експертного дослідження систем керування та ходової частини несправностей які б привели до втрати управління автомобілем при русі виявлено не було, то розгляд питань слідства яка причина несправностей та чи знаходяться вони в причинному зв`язку з виникненням ДТП безпредметні;

-висновок транспортно-трасологічної експертизи по дослідженню слідів та ушкоджень на автомобілі «Renault Kangoo» державний номер НОМЕР_1 , від 18.11.2020 року № 20-5081, яка проведена Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, відповідно до якого, в передній правій частині автомобіля «Renault Kangoo» д.н. НОМЕР_1 зафіксовані сліди, утворені в результаті контактування з об`єктом, що не має рівно міцних металу слідоутворюючих крайок, що мають в своєму складі предмети з тканини, які за своїм виглядом характерні для контакту з тілом (предметом одягу) пішохода. С початку з пішоходом мав місце контакт права кутова частина кузова автомобіля «Renault Kangoo» державний номер НОМЕР_1 після зазначеного контактної взаємодії мало місце закидання тіла пішохода на вітрове скло;

-висновок судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_10 , від 08.10.2020 року № 2251, яка проведена КУ «Одеським обласним бюро судово-медичної експертизи», відповідно до якого у громадянки ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

-висновок автотехнічної експертизи обставин наїзду автомобіля «Renault Kangoo» державний номер НОМЕР_1 на пішохода, від 18.11.2020 року №20-6317, яка проведена Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, відповідно до якого, в умовах події, при під`їзді до пішохідного переходу належні дії водія автомобіля «Renault Kangoo» державний номер НОМЕР_1 регламентувались вимогами п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху (ПДР), згідно з якими, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якім вже перебувають пішоходи, водій зобов`язаний дати дорогу пішоходам, для чого повинен заздалегідь зменшити швидкість, а при необхідності зупинитися, щоб не створювати ним перешкоди або небезпеки та якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Належним виконанням вимог п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху водій автомобіля «Renault Kangoo» д.н. НОМЕР_1 гарантовано мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода. Дії водія автомобіля «Renault Kangoo» державний номер НОМЕР_1 які не відповідали вимогам п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху знаходяться в причинному зв`язку з виникненням пригоди.

В апеляційній скарзі обвинувачений наголошував, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту про призначення повторної судової автотехнічної експертизи.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Зважаючи на те, що в ході досудового розслідування під час проведення первинної судової експертизи були отримані відомості, що дають можливість достовірно встановити обставини дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_8 і висновок автотехнічної експертизи не суперечить, а навпаки узгоджується з іншими матеріалами кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту про призначення повторної експертизи.

Крім того апеляційний суд враховує правову позицію викладену у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2020 року по справі № 732/138/18, провадження № 51-5638км19, в якій суд зазначив - якщо склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК, можна встановити на підставі сукупності належних та допустимих доказів, то проведення автотехнічної експертизи не є обов`язковим (ч. 2 ст. 242 КПК).

Також, в апеляційній скарзі обвинувачений наголошував про те, що протокол огляду місця події не може вважатись допустимим доказом, оскільки вказана слідча дія була проведене без участі понятих.

Апеляційний суд визнає такі доводи необґрунтованими, оскільки чинний КПК України не передбачає обов`язкової участі понятих при огляді, якщо він проводиться не в житловому приміщенні.

До аналогічних висновків дійшла Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 10 грудня 2020 року по справі № 473/2485/17, провадження № 51-4454км20.

Крім того, під час судового розгляду в суді першої інстанції був досліджений відеозапис на якому зафіксовано безпосередній рух транспортного засобу «Renault Kangoo» державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_8 , а також дії всіх інших учасників дорожнього руху.

Дослідивши вказаний відеозапис суд першої інстанції дійшов висновку, що видимість на дорозі була ідеально достатньою для того, щоб побачити пішохода і при дотриманні Правил дорожнього руху, дотримання дистанції, дотримання розумної швидкості не було жодних перешкод для безпечного руху по дорозі.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази, надавши їм належну оцінку, в тому числі оцінивши їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд першої інстанції з наведенням докладних мотивів дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК. Приймаючи таке рішення, суд дотримався критеріїв доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 06 грудня 1988 року). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

При цьому доводи ОСОБА_8 про винуватість у ДТП іншого водія автомобілю SsangYong Korando» державний номер НОМЕР_2 , який рухався попереду нього апеляційний суд розцінює виключно як обрану позицію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності. Доводи сторони захисту повністю спростовуються сукупністю викладених вище доказів зібраних по справі, які збігаються, є послідовними та взаємодоповнюють один одного.

Згідно зі ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст.414 КПК означає з`ясування судом насамперед питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку кримінальне правопорушення. Суд під час призначення покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Згідно з п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Так, під час призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, суд врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, працює, не одружений, дітей не має, до адміністративної відповідальності не притягувався.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_8 судом встановлені не були.

Також призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції окрему увагу приділив тому, що обвинувачений свою вину не визнав.

Не визнав свою вину ОСОБА_8 і під час апеляційного розгляду, незважаючи на те, що наявні у кримінальному провадженні докази, беззаперечно доводять наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

З урахуванням викладеного і принципів індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність висновків суду першої інстанції з питання правильності призначеного обвинуваченому покарання та справедливості обраного заходу примусу, обвинувачений в апеляційній скарзі не навів.

При цьому за відсутності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційний суд не вбачає підстав для призначення йому покарання із застосуванням положень статей 69, 75 КК України.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду - без змін.

Керуючись статтями 370, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 25 жовтня 2021 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4