Справа № 694/2035/22 Провадження №1-кп/694/6/23
Вирок
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
28.02.2023 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської областіу складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю прокурора Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Звенигородка Черкаської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, освіта середня спеціальна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 28.09.2022 року Звенигородським районним судом Черкаської області за ч. 1 статті 309 КК України до одного року позбавлення волі з іспитовим строком на один рік,
за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України,
У вересні 2022 року ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, маючи умисел на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, шляхом зривання верхівкових частин рослин коноплі на сміттєзвалищі в м. Звенигородка, Черкаської області, незаконно придбав, згідно до висновку експерта, особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який в подальшому, реалізуючи свій злочинний намір, приніс до свого місця проживання по АДРЕСА_3 , де шляхом висушування та подрібнення незаконно виготовив наркотичний засіб, обіг якого заборонено, та незаконно зберігав його для власного вживання без мети збуту до 22.09.2022 року, коли в період часу з 19 год. 33 хв. до 19 год. 59 хв. за місцем свого проживання АДРЕСА_3 , добровільно видав працівникам Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області сухі частини рослин зеленого кольору, які є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс. Маса особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, в перерахунку на висушену речовину, становить 36.21 г.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, пояснив суду про обставини викладені вище, зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають фактичним обставинам справи, події вчинення ним кримінального проступку вірно відображені. Дійсно, у вересні 2022 року, на сміттєзвалищі у м. Звенигородка, Черкаської області, побачив рослини коноплі, зірвав їх та приніс додому за адресою: АДРЕСА_3 , де висушив, підготовивши до вживання, та став зберігати для власного вживання.
Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному проступку, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним кримінального діяння, розуміючи яка міра покарання загрожує, показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує, а саме про обставини вчинення кримінального проступку, прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд відповідно до частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчиненні, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, процесуальних витрат, речових доказів. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, добровільність їхньої позиції та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінивши у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 в межах пред`явленого обвинувачення за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту.
Вину обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України суд вважає доведеною.
Згідно ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд вважає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого встановлено, що він раніше судимий,на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває (довідка поліклінічного відділення КНП «Звенигородська БЛІЛ» від 24.10.2022 року), як вбачається з довідки поліклінічного відділення КНП «Звенигородська БЛІЛ» від 24.10.2022 року ОСОБА_4 перебуває на обліку у Звенигородському наркологічному кабінеті.
В ст.50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових кримінальних правопорушень.
Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, за змістом ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання, особу обвинуваченого, дані про особу обвинуваченого, відношення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді обмеження волі у межах, передбачених санкцією статті.
Разом з тим, приймаючи до уваги вимоги ч. 2 ст. 50 КК України про те, що покарання являється не тільки карою за вчинене кримінальне правопорушення, а також враховуючи обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку, передбаченого ч. 4 ст. 75 КК України, і з покладенням ряду обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України. Таке покарання суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Крім того, призначаючи покарання, судом приймається до уваги те, що кримінальне правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , скоєне ним до постановлення вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.09.2022 року (згідно до Витягу з ЄРДР, відомості внесено 22.09.2022 року). Таким чином, у даному випадку підлягає застосуванню частина 4 статті 70 КК України, та покарання слід призначити за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Звенигородського районного суду від 28.09.2022 року.
Таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Так, санкція КК України передбачає покарання у вигляді штрафу, але оскільки обвинувачений не працевлаштований, суд не призначає йому вказаний вид покарання.
Призначення такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК.
Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні процесуальні витрати на залучення експертів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік і 3 (три місяці).
На підставі ч.4 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Звенигородського районного суду від 28.09.2022 року остаточно призначити покарання у вигляді одного року і шести місяців обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
У зв`язку зі звільненням засудженого ОСОБА_4 з випробуванням покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речовий доказ: полімерний прозорий сейф-пакет опечатаний паперовою биркою Черкаського НДЕКЦ МВС з об`єктом дослідження - подрібненою речовиною зеленого кольору, що знаходяться на відповідальному зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, після набрання вироком законної сили знищити.
Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення, засудженим, який перебуває під вартою, протягом 30 днів з дня вручення копію вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок який набрав законної сили є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до приписів ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя: Світлана ФЕДОРЕЦЬ