ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Мелекіне Першотравневого району, Донецької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 357 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 24 лютого 2023 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні інкримінованих злочинів, за які передбачено покарання у виді довготривало позбавлення волі, що може спонукати останнього до переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також судом враховано, що обвинувачений зареєстрований та проживає на території Донецької області, а тому, беручи до уваги діючий в Україні правовий режим воєнного стану, ризик його переховування від суду існує і є вагомим.

Крім того судом взято до уваги, що ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків з метою зміни їх показань на свою користь. Враховано дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, вчинив злочин у складі організованої групи. Беручи до уваги, що ОСОБА_6 скоїв у тому числі злочин з застосуванням насильства до потерпілого, суд визнав за недоцільне визначити заставу.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що судом не взято до уваги, що він на протязі тривалого часу утримується під вартою, а заявлені ризики є недоведеними, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів незаконного впливу на свідків, перешкоджання досудовому розслідуванню, а також здійснення спроб переховування.

Вважає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого про направлення судового запиту з приводу з`ясування місця знаходження матеріалів кримінального провадження. Вказує, що суд за відсутності матеріалів кримінального провадження неповно та необ`єктивно провів судовий розгляд та безпідставно задовольнив клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні з викладених у ній підстав; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні Крамоторського міського суду Донецької області перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002907, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч.3 ст. 28, ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 357 КК України.

Відповідно до розпорядження Голови ВСУ №8/0/9-22 від 15.03.2022 року "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану", змінено територіальну підсудність Краматорського міського суду Донецької області на Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

13 грудня 2022 року прокурором подано до цього суду клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, в якому зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи ОСОБА_6 не відпали і продовжують існувати, що обумовлює необхідність продовження вказаного запобіжного заходу.

Перевіривши з урахуванням доводів апеляційної скарги представлені матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які зумовлюють продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою, та законність і обгрунтованість оскаржуваної ухвали.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, небезпідставність обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень достатньою для продовження запобіжного заходу мірою підтверджується доказами, детально зазначеними у клопотанні, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованих правопорушень, та буда перевірена у межах застосування запобіжного заходу до цього обвинуваченого. Нових відомостей, які спростовували б правильність висновків суду у цій частині або вказані докази, апеляційна скарга обвинуваченого не містить, а його доводи у цій частині зводяться до міркувань загального характеру і особистих суб`єктивних оцінок.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів оцінює як безпідставні.

В даному випадку, на думку колегії суддів, обвинувачення не є вочевидь безпідставним, а причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому злочинів є достатньо вірогідною для вирішення питання про продовження запобіжного заходу.

Також є правильними висновки суду щодо наявності відносно ОСОБА_6 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує небезпідставне обвинувачення у скоєні кримінальних правопорушень, два з яких за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, за які передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк, відповідно, до 12 та до 13 років, із конфіскацією майна, що може спонукати останнього до спроби уникнути суворого покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів приходить до висновку, що існує висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

При цьому колегією суддів враховується, що обвинувачений зареєстрований у с. Мелекіне, Першотравневого району, Донецької області, у зв`язку з веденням воєнного стану на території України та активними боєвими діями на Сході країни, в тому числі у місцевості, наближеній до місця проживання обвинуваченого, ризик переховування останнього та неявки до суду у разі перебування на волі є обґрунтованим і вагомим.

Також є обгрунтованими висновки суду щодо наявності ризику впливу ОСОБА_6 на свідків та інших співучасників скоєння злочинів з огляду на те, що останньому відомі анкетні дані та місце проживання останніх, у зв`язку з чим обвинувачений, перебуваючи на свободі, з метою схилення останніх до надання тих чи інших показань може здійснювати незаконний вплив на них.

Про особливу вагомість цих ризиків свідчить характер інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, два з яких є особливо тяжкими злочинами проти власності і були вчинені за попередньою змовою у складі організованої групи на території Донецької області у період з середини грудня 2020 року до 18.02.2021 року, в тому числі із застосуванням фізичного насильства до потерпілого.

На думку колегії суддів, враховуючи наведені обставини, а також тяжкість та характер скоєних злочинів, значну кількість епізодів злочинної діяльності, що свідчить про особливу вагомість встановлених ризиків, застосування альтернативного запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого на даній стадії розгляд.

Колегія суддів звертає також увагу на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який офіційно не працевлаштований легального джерела доходу не має, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України продовжують існувати і є виключно вагомими. У подальшому доцільність тримання цього обвинуваченого під вартою може бути предметом перегляду, втім та на даному етапі кримінального провадження вказані ризики не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Апеляційні доводи щодо неповноти судового розгляду у зв`язку з відсутністю матеріалів кримінального провадження та безпідставності продовження тримання під вартою колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, згідно із інформаційним листом Верховного Суду від 03.03.2022 р. N 2/0/2-22 "Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану", суди, здійснюючи правосуддя в умовах воєнного стану, мають зважати на те, що згідно зі ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи й установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які визначені Конституцією України і законами України, а також на те, що відповідно до ст. 26 цього Закону скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У разі, коли територіальну підслідність кримінальних правопорушень на стадії досудового розслідування змінено, чи матеріали кримінального провадження через воєнні дії не було передано або передано не в повному обсязі, оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

При розгляді клопотань органів досудового розслідування суд використовує всі наявні документи і матеріали, зокрема й судові рішення у формі, в якій їх внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (роздруківки з Реєстру).

Судом першої інстанції вказаних вимог дотримано та здійснено судовий розгляд клопотання за наявності усіх долучених прокурором матеріалів, у зв`язку з чим доводи обвинуваченого в цій частині є неспроможними.

Доводи обвинуваченого щодо довготривалого утримання його під вартою заслуговують на увагу, втім з огляду на обсяг та вагомість встановлених щодо нього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, відомості про його особу, характер та фактичні обставини скоєння інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не обгрунтовують необхідності застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Водночас, враховуючи те, що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення у кримінальному провадженні, а також зважаючи на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції та прокурора на тривалість строку ув`язнення обвинуваченого та необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження і вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону і якнайшвидшого вирішення обвинувачення по суті.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч.3 ст. 28, ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 357 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4