Справа № 760/137/23
Провадження № 1-кп/760/1349/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001969 від 16.11.2022, за обвинуваченням неповнолітнього

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берізки Кривоозерського району Миколаївської області, громадянина України, українця, студента ІІ курсу КПЛБіКГ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні ним кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 16.11.2022, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи за адресою: м. Київ, б-р Любомира Гузара, 1, в парку НАУ, на земельній ділянці виявив один поліетиленовий зіп-пакетик, в середині якого знаходилася порошкоподібна речовина білого кольору і яка, відповідно до висновку експерта №СЕ-19/111-22/50427-НЗПРАП від 19.12.2022, є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) (таблиця I список №2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою КМУ від 06.05.2000 №770), загальною масою 0,231 г.

Усвідомлюючи, що в середині вказаного зіп-пакету міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено, а її придбання та зберігання є незаконним, поклав його до лівої кишені куртки в яку був одягнений, чим здійснив незаконне придбання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, для власного вживання без мети збуту.

Після цього, зберігаючи при собі вищевказаний зіп-пакет з особливо небезпечною психотропною речовиною, направився в сторону бульвару Вацлава Гавела, чим здійснив її незаконне зберігання та цього ж дня, приблизно о 14:04 годині, неподалік бульвару Любомира Гузара, 1, було зупинено працівниками поліції, яким він добровільно видав вищевказаний зіп-пакет з особливо небезпечною психотропною речовиною - PVP.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_3 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Вказані обставини встановлені органом досудового розслідування та не оспорюються учасниками судового провадження.

До обвинувального акта додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно якої він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту. Він згідний із встановленим досудовим розслідуванням обставинами. Ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження. Згідний на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Вказана заява складена в присутності законного представника обвинуваченого та його захисника.

Прокурором заявлено клопотання про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

На підставі ч.2 ст.382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч.1 ст.309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, без мети збуту.

Згідно довідок, неповнолітній ОСОБА_3 , під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває.

Згідно характеристики за місцем навчання - Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства та за місцем реєстрації та проживання, ОСОБА_3 характеризується посередньо.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Відповідно до ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставини, які згідно ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Крім цього, при призначенні покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є кримінальним проступком; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_3 , неповнолітній, посередньо характеризується за місцем навчання та проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

Вказане дає суду підстави вважати, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства.

Згідно з частини 3 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Окрім того, суд також враховує положенні ч.1 ст.98 КК України, згідно якої, до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: 1) штраф; 2) громадські роботи; 3) виправні роботи; 4) арешт; 5) позбавлення волі на певний строк.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначення йому основного покарання у вигляді арешту, та у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального Кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений кримінальний проступок, з врахуванням вимог ст.101 КК України.

З п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» вбачається, що при призначенні покарання неповнолітнім суди повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація.

Неповнолітній вік особи, яка вчинила злочин, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. Вона обов`язково має враховуватись при призначенні покарання - незалежно від того, чи досяг обвинувачений на час розгляду справи повноліття. Залежно від конкретних обставин справи суди повинні враховувати як такі, що пом`якшують покарання, й інші обставини, перелічені в ч. 1 вказаної статті, а також обставини, хоча й не зазначені у законі, але які знижують ступінь суспільної небезпечності злочину чи особи (наприклад, втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність іншою особою, примирення з потерпілим тощо).

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

При призначенні неповнолітньому покарання крім передбачених у статтях 65 - 67 КК обставин суди, відповідно до ч.1 ст.103 КК, мають враховувати також умови його життя та виховання, вплив на нього дорослих, рівень розвитку й інші особливості його особи. Пунктом 12 вказаної Постанови передбачено, що згідно зі ст.99 КК України штраф застосовується лише до тих неповнолітніх, які мають самостійний дохід, власні кошти або майно, на яке може бути звернено стягнення. З урахуванням цього суди повинні досліджувати докази щодо наявності у неповнолітнього достатнього для сплати штрафу доходу, коштів або майна та наводити у вироку відповідні мотиви прийнятого рішення.

В даному випадку, у суду відсутні відомості щодо наявності у неповнолітнього обвинуваченого самостійних доходів, будь-яких коштів або майна достатнього для сплати штрафу.

У п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» від 16.04.2004 року №5 зазначено, що при призначенні покарання судам слід мати на увазі, що виправні роботи відповідно до ч.2 ст. 100 КК призначаються неповнолітнім у віці від 16 до 18 років, які мають постійну чи тимчасову роботу, на строк від двох місяців до одного року за місцем роботи. Суд у вироку визначає розмір відрахувань у дохід держави із заробітку неповнолітнього засудженого в межах 5-10%. Разом із тим, як вказано вище відомостей що обвинувачений офіційно працює суду не надано.

Відповідно до ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх.

Слід зазначити, що призначення неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до ч.3 ст. 61 КК України, покарання у вигляді обмеження волі неможливо, а покарання у виді громадських робіт не передбачено санкцією ч.1 ст. 309 КК України.

Разом із тим, санкція ч.1 ст. 309 КК України, передбачає покарання у вигляді арешту на строк до шести місяців.

Відповідно до вимог ст.101 КК України арешт полягає у триманні неповнолітнього, який на момент постановлення вироку досяг шістнадцяти років, в умовах ізоляції в спеціально пристосованих установах на строк від п`ятнадцяти до сорока п`яти діб.

Згідно до ч.2 ст.104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі.

З урахуванням особи неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , наявності вище зазначених пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку про те, що йому необхідно призначити покарання у вигляді арешту, що не заборонено ч.3 ст.60 КК України, із застосуванням ст.75, ст.104 КК України, та звільнити його від відбування покарання, із випробуванням, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.ч.1,3 ст.76 КК України.

На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде достатнє для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 , нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні не обирався. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати пов`язані із проведенням судової експертизи матеріалів, речовин і виробів, становлять 1524 гривні 10 копійок.

Разом з цим ст.119 ч.1 КПК України регламентовано, що суд, враховуючи майновий стан обвинуваченого за власною ініціативою має право своєю ухвалою звільнити особу від належних до оплати процесуальних витрат повністю або частково.

З урахуванням того, що ОСОБА_3 є неповнолітнім, є не працевлаштованим, суд вважає за можливе процесуальні витрати, витрачені на проведення експертизи компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України, які виділяються цільовим призначенням, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373-374, 381-382 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання, у виді арешту на строк 30 (тридцять) діб.

На підставі ст.75, ст.104 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного йому покарання, з випробуванням строком на 1 (один) рік.

У відповідності до п.п. 1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 , наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: порошкоподібну речовину білого кольору в якій виявлено психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) загальною вагою 0,231 7, які передані до камери схову Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві, знищити.

Процесуальні витрати пов`язані із проведенням судової експертизи матеріалів, речовин і виробів, становлять 1524 гривні 10 копійок, віднести на рахунок держави.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня отримання його копії, шляхом подання апеляції до Київського апеляційного суду, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 382КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1