Справа № 452/3307/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1085/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 листопада 2022 року про застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участі обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Встановлено строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу - шістдесят днів, який обчислюється з дня винесення ухвали, з 10 листопада 2022 року; дія ухвали суду про застосування запобіжного заходу закінчується 8 січня 2023 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 листопада 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, обравши більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який має бути застосований лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки, а тому вважає, що є підстави для обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту. Зазначає, що обвинувачений не має сенсу переховуватись від органів досудового розслідування та суду, він раніше несудимий, має чотирьох малолітніх дітей; на даний час остаточно вирішив питання щодо свого постійного місця проживання, оскільки уклав догорів оренди житла.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 міняти місце проживання не збирався, сприяв у розкритті даного кримінального правопорушення, щиро кається у вчиненому, постійно з`являвся на виклики слідчого і наміру ухилятися від явки не мав, на слідчому експерименті добровільно показав як вчиняв кримінальне правопорушення, з потерпілим ОСОБА_8 він помирився, ніякого тиску на нього не чинив і не спонукав його до зміни показань, а також відшкодував заподіяну шкоду, потерпілий претензій до ОСОБА_7 не має. На переконання захисника, передбачені ст. 177 КПК України ризики відсутні, а відтак наявні підстави для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Прокурор Самбірської окружної прокуратури та захисник ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи не подали.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив таку задовольнити. Не заперечив проти проведення судового розгляду у відсутності його захисника та прокурора.

З огляду на позицію обвинуваченого, а також вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію обвинуваченого, перевіривши матеріали контрольного провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як слідує з матеріалів провадження, на розгляді Самбірського міськрайонного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 жовтня 2022 року за №0000538. Ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області 21 жовтня 2022 року до ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання колегією суддів першої інстанції встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, встановлено, що обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки він обґрунтовано обвинувачується у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 186 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, на даний час ОСОБА_7 ніде не працює; може незаконно впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, чинити на нього тиск, спонукати його до зміни показань; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме ухилятись від явки до суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі аналогічні.

Також колегією суддів першої інстанції враховано характер та тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 правопорушення, його корисливий мотив те, що злочин вчинений з застосуванням фізичного насильства, потерпілий є літньою, хворою особою; дані про особу обвинуваченого, який не має постійного місця проживання, офіційно не працевлаштований та не має офіційного джерела доходів. Крім того, враховано необхідність забезпечення своїм рішенням не тільки поваги до особистої свободи обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, на підставі чого місцевий суд дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів контрольного провадження вбачається, що при обранні такого ОСОБА_7 місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Покликання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 21 жовтня 2022 року уклав договір найму житла з ОСОБА_10 , яка є дружиною його брата ОСОБА_11 , колегія суддів до уваги не бере, оскільки зазначений факт не зменшує існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Не заслуговують на увагу і доводи про те, що ОСОБА_7 , як про це зазначено захисником, нічого особисто не викрадав, а тілесні ушкодження потерпілому наніс, бо почув крик матері про допомогу, оскільки вказані обставини можуть бути перевірені судом першої інстанції в ході розгляду справи по суті, а не під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

Наявність в обвинуваченого дітей та вагітної дружини не є безумовними підставами для відмови в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім то го, колегія суддів вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, всі викладені захисниками доводи були об`єктом дослідження судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу і їм надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, не встановлено.

З огляду на наведене, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняла відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, зокрема запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, не можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 листопада 2022 року про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_12