Справа № 161/1769/15-к
Провадження № 1-в/161/8/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 22 березня 2023 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, -

В С Т А Н О В И В :

До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Своє клопотання мотивує тим, що вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.07.2015, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права приймати складання іспитів і заліків у студентів вищих учбових закладів та бути науковим керівником при написанні студентами вищих учбових закладів дипломних робіт терміном на 3 (три) роки, спеціальною конфіскацією в дохід держави коштів, отриманих внаслідок вчинених злочинів, та конфіскацією всього належного йому майна у дохід держави, який ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 02.10.2015 залишено без змін, протягом 5 (п`яти) років виконано не було, засуджений ОСОБА_5 від виконання покарання не ухилявся, нових злочинів не вчиняв, у зв`язку з чим, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України, просить звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вищевказаним вироком, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання свого захисника підтримав та пояснив, що йому відомо про вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.07.2015 і ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 02.10.2015. Також вказав, що він проживав та на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_1 , після ухвали Апеляційного суду Волинської області від 02.10.2015 місце проживання не змінював та від відбування покарання не ухилявся. Повідомив, що в 2015-2016 роках проживав разом з донькою та дружиною, часто перебував на лікуванні в закладах охорони здоров`я, де проходив лікування від різних хвороб, однак до нього працівники поліції жодного разу не звертались, про оголошення його розшуку не повідомляли, за місцем його проживання не з`являлись, будь-яких дій, про які йому було б відомо, з метою виконання вироку не вчиняли, від виконання вироку та від відбування покарання він не ухилявся, а тому вважає оголошення розшуку формальним, у зв`язку з чим просить звільнити його від відбування покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.07.2015 у зв`язку із закінченням строків давності його виконання.

Захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 щодо задоволення клопотання заперечив та вказав, що засуджений ОСОБА_5 в період з 06.11.2015 по 18.01.2016 перебував в розшуку, тобто ухилявся від відбування покарання призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.07.2015, а тому строки давності вказаного вироку, відповідно до положень ч. 3 ст. 80 КК України, подвоїлись та становлять 10 (десять) років, у зв`язку з чим просив відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши думку прокурора, засудженого та його захисника, вивчивши матеріали клопотання та додані докази, дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом п`яти років при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Таким чином, положення ст. 80 КК України передбачають нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлюють імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування чи вчинення засудженим нового злочину, що є підставами для зупинення перебігу такого строку чи його переривання.

Відповідно до постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.12.2015 по справі № 5-324кс15 правова природа звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності його виконання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які виходять з його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас, засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Окрім того, ч. 3 ст. 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У ч. 4 ст. 80 КК України також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Отже, застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом трьох умов інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку: 1) закінчення зазначених у ст. 80 КК України строків; 2) не ухилення засудженого від відбування покарання; 3) не вчинення засудженим протягом встановлених ч. 1 та ч. 3 ст. 80 КК України строків нового злочину.

Так, судом встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.07.2015 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1 і 3 ст. 368 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 368 КК України - у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права приймати складання іспитів і заліків у студентів вищих учбових закладів та бути науковим керівником при написанні студентами вищих учбових закладів дипломних робіт, терміном на 2 (два) роки, та спеціальною конфіскацією в дохід держави коштів, отриманих внаслідок вчинених злочинів; за ч. 3 ст. 368 КК України, на підставі ст. 69 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права приймати складання іспитів і заліків у студентів вищих учбових закладів та бути науковим керівником при написанні студентами вищих учбових закладів дипломних робіт, терміном на 3 (три) роки, спеціальною конфіскацією в дохід держави коштів, отриманих внаслідок вчинених злочинів, та конфіскацією всього належного йому майна у дохід держави. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права приймати складання іспитів і заліків у студентів вищих учбових закладів та бути науковим керівником при написанні студентами вищих учбових закладів дипломних робіт, терміном на 3 (три) роки, спеціальною конфіскацією в дохід держави коштів, отриманих внаслідок вчинених злочинів, та конфіскацією всього належного йому майна у дохід держави.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 02.10.2015 вищевказаний вирок залишено без змін.

Таким чином, вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.07.2015 набрав законної сили 02.10.2015.

Водночас, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.10.2015 у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення його від відбування основного покарання за хворобою відмовлено, яку ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 13.01.2016 скасовано та постановлено нову ухвалу, якою ОСОБА_5 звільнено на підставі ч. 2 ст. 84 КК України від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі на час хвороби.

В цей же час, відносно ОСОБА_5 була заведена оперативно-розшукова справа та 06.11.2015 він оголошувався в розшук, як особа, що засуджена до покарання у виді позбавлення волі вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.07.2015 та ухиляється від відбування покарання. 18 січня 2016 року оперативно-розшукову справу було закрито.

Отже, ОСОБА_5 перебував в розшуку з 06.11.2015 по 18.01.2016.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка начальник сектору ВКП Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 повідомив, що в період 2015-2016 років у його підрозділі на виконанні знаходилося розпорядження суду щодо виконання вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.07.2015, яким ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді позбавлення волі. Вказав, що працівниками ввіреного йому підрозділу проводилися першочергові заходи по встановленню місцяперебування ОСОБА_5 , а саме здійснювалися запити до різних державних органів, він особисто відвідував адресу проживання засудженого, де йому ніхто не відчинив двері. Після чого, було заведено оперативно-розшукову справу та ОСОБА_5 оголошено в розшук. В подальшому, оперативно-розшукова справа була закрита після того як стало відомо про ухвалу Апеляційного суду Волинської області, якою засудженого звільнили від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на час хвороби. Підтвердив, що за результатами розшуку ОСОБА_5 не затримувався. Також повідомив, що надати для огляду оперативно-розшукову справу не виявляється можливим, у зв`язку з її знищенням.

Таким чином, суду не надані для огляду у судовому засіданні матеріали розшукової справи. Будь-яких відомостей про розшук ОСОБА_5 , встановлення його місцяперебування та затримання в порядку виконання вироку, як і відомостей про те, що стало підставою для закриття оперативно-розшукової справи, жодною зі сторін до матеріалів клопотання не додано. Відсутність оперативно-розшукової справи позбавляє суд можливості встановити які заходи вживались працівниками поліції для виконання вироку, розшуку ОСОБА_5 та чи взагалі проводились будь-які активні дії з цією метою. Сам факт оголошення розшуку засудженого та заведення оперативно-розшукової справи без об`єктивного підтвердження належними доказами, на думку суду, не може свідчити про ухилення ОСОБА_5 від відбування покарання за вироком суду.

При цьому, під ухиленням від відбування покарання слід розуміти дії засудженого, спрямовані на уникнення приведення обвинувального вироку до виконання, однак вчинення ОСОБА_5 будь-яких дій, які б перешкоджали виконанню вироку, в судовому засіданні не встановлено та жодними доказами підтверджено не було.

Крім цього, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , який проживає в одному під`їзді та на одній сходовій клітці з ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , підтвердив факт проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 , протягом тривалого часу. Вказав, що йому відомо про хворобу ОСОБА_5 і останній неодноразово звертався до нього з проханням сходити в магазин чи в аптеку. Крім того, зазначив, що працівники поліції до нього не звертались, як до сусіда з приводу розшуку ОСОБА_5 , місцем перебування чи проживання останнього не цікавились, він їх жодного разу не бачив.

З урахуванням зазначеного, в ході судового розгляду, на думку суду, доведено відсутність умисного ухилення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі та невжиття належних заходів зі сторони держави щодо виконання вироку в цій частині в строки визначені ст. 80 КК України.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність існування поза розумним сумнівом сукупності фактів, які б слугували підставою для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування в даному випадку положень ч. 3 ст. 80 КК України.

Також, відсутні відомості про те, що з моменту ухвалення вироку по даний час ОСОБА_5 притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення нового злочину.

Таким чином, судом встановлено, що строк давності виконання вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.07.2015 щодо ОСОБА_5 не зупинявся та не переривався і формально минув.

Так, ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368 КК України, які, згідно ст. 12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів, та призначено йому остаточне покарання, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права приймати складання іспитів і заліків у студентів вищих учбових закладів та бути науковим керівником при написанні студентами вищих учбових закладів дипломних робіт, терміном на 3 (три) роки, спеціальною конфіскацією в дохід держави коштів, отриманих внаслідок вчинених злочинів, та конфіскацією всього належного йому майна у дохід держави.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України визначено, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом п`яти років при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 КК України, строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Враховуючи вищевказане строки давності виконання вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.07.2015, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України, становлять 5 (п`ять) років.

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Таким чином, в ході судового розгляду клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 , на підставі досліджених та проаналізованих судом доказів, встановлено, що з дня набрання чинності обвинувальним вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.07.2015, а саме з 02.10.2015, його не було виконано протягом 5 (п`яти) років, засуджений даним вироком ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права приймати складання іспитів і заліків у студентів вищих учбових закладів та бути науковим керівником при написанні студентами вищих учбових закладів дипломних робіт, терміном на 3 (три) роки, спеціальною конфіскацією в дохід держави коштів, отриманих внаслідок вчинених злочинів, та конфіскацією всього належного йому майна у дохід держави, від відбування покарання, призначеного йому за вказаним вироком, не ухилявся, нових злочинів не вчиняв, тобто перебіг давності, відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 80 КК України, не зупинявся та не переривався.

При цьому, суд вважає, що саме по собі оголошення засудженого ОСОБА_5 в розшук і заведення оперативно розшукової-справи, не може свідчити про те, що він ухилявся від відбування покарання, оскільки не доведено проведення реальних заходів по його фізичному розшуку чи встановленню його місцяперебування, останній за результатами розшуку не затримувався, в цей період часу не переховувався, від відбування покарання не ухилявся, мав постійне місце проживання, де проживав разом з дружиною та донькою, не змінював його, з`являвся в заклади охорони здоров`я, де проходив лікування, а оперативно-розшукова справа закінчена не через його відшукання, а лише на підставі ухвали Апеляційного суду Волинської області від 13.01.2016, якою засуджений звільнений від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі на час хвороби. Також, суд вважає, що неприбуття ОСОБА_5 до правоохоронних органів після набрання вироком законної сили та до звільнення останнього від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на час хвороби, з метою відбування покарання, не може свідчити про ухилення засудженим від його відбування, оскільки вважає, що саме обов`язком держави є примусова реалізація через спеціально уповноважені нею органи виконання призначеного особі покарання.

Зважаючи на наведене та формальне оголошення розшуку засудженого, суд дійшов переконання, що ОСОБА_5 слід звільнити від відбування покарання, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.07.2015, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 80 КК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.07.2015, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1