ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/908/20 Номер провадження 11-кп/814/1559/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000277 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 із внесеними доповненнями на вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 02 травня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, неодружений, непрацюючий, судимий, останній раз:

вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 лютого 2020 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 1 місяць обмеження волі,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за цим вироком з покаранням, призначеним вироком Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 17 лютого 2020 року, остаточно засуджений на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 16 лютого 2020 року близько 17 год. 40 хв., перебуваючи в приміщенні бару «Стопка» по вул. Леонова, буд. 2-Д, в м. Кременчук Полтавської області, повторно, шляхом ривка, відкрито заволодів мобільним телефоном «Sigma» вартістю 494,40 грн, що належить потерпілому ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок місцевого суду та призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання.

При цьому зазначає, що під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений в повному обсязі визнав вину, щиро розкаявся та прохав суд призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Вказує про наявність обставини, що пом`якшує покарання - відшкодування потерпілому майнової шкоди шляхом повернення майна.

Звертає увагу, що обвинувачений має незадовільний стан здоров`я.

За змістом доповнень до апеляційної скарги, обвинувачений прохав перекваліфікувати його дії на шахрайство, оскільки потерпілий добровільно дав йому телефон, яким він в подальшому заволодів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги з внесеними доповненнями, думку прокурора, який вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину встановлена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені належними і допустимими доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду, оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Так, обвинувачений не заперечує свого перебування на місці вчинення злочину та факт заволодіння телефоном потерпілого.

При цьому, в суді першої інстанції ОСОБА_8 спочатку пояснював, що потерпілий добровільно передав йому свій телефон, яким він потім здав до ломбарду.

В подальшому, після дослідження доказів, ОСОБА_8 повністю визнав вину за обставин, зазначених у вироку суду.

В засіданні апеляційного суду обвинувачений наголошував, що винен не у грабежі, а у вчиненні шахрайських дій.

Проте, доводи про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.190 КК України є непереконливими з огляду на таке.

Пленум Верховного Суду України у п.3 постанови від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розяснив, що грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Відповідно до розяснень п.17 цієї постанови, шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього.

Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього. Слід мати на увазі, що коли потерпіла особа через вік, фізичні чи психічні вади або інші обставини не могла правильно оцінювати і розуміти зміст, характер і значення своїх дій або керувати ними, передачу нею майна чи права на нього не можна вважати добровільною.

Якщо обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбувалося таємно чи відкрито, то склад шахрайства відсутній. Такі дії слід кваліфікувати відповідно як крадіжку, грабіж або розбій.

З дослідженого судом відеозапису події з камери спостереження видно, що 16 лютого 2020 року близько 17 год. 40 хв., перебуваючи в приміщенні бару «Стопка» по АДРЕСА_2 , потерпілий вочевидь не передавав добровільно свій телефон обвинуваченому під час вчинення злочину, а навпаки намагався перешкодити ОСОБА_8 це зробити.

Проте ОСОБА_8 вихопив телефон з рук потерпілого та залишив місце події, в той час як потерпілий намагався його зупинити, але не зумів через перебування у стані спяніння.

Цей відеозапис узгоджується також із показаннями потерпілого ОСОБА_9 в судовому засіданні.

Наявність деяких розбіжностей, які виникли під час опису обставин заволодіння телефоном, були усунуті судом під час допиту потерпілого після перегляду відеозапису та пояснюються саме знаходженням ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння.

Більше того, потерпілий відразу після викрадення його майна звернувся до праціників поліції з відповідною заявою, що також спростовує версію обвинуваченого.

Крім того, показання потерпілого підтверджуються даними протоколу слідчого експерименту, проведеного зі свідком ОСОБА_10 . Під час слідчої дії свідок хоча і вказав, що не бачив сам момент заволодіння телефоном, проте повідомив, що відразу після того, як ОСОБА_8 пішов з місця вчинення злочину, потерпілий звертався з проханням повернути йому телефон.

Обставини виявлення і вилучення у ОСОБА_11 телефона потерпілого підтверджуються протоколом огляду місця події від 17 лютого 2020 року, складеним слідчим ВП №1 Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_12 в присутності понятих, у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону (ст.237 КПК України). При цьому протокол відповідає приписам ст.104 цього Кодексу і зауважень на нього не надходило.

Пленум Верховного суду України в п.4 постанови №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснив, що грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Тобто, грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном. Таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпорядитися вилученим майном (винести, передати іншим особам тощо).

Як правильно встановив місцевий суд, і ніким не оспорюється, що ОСОБА_8 після заволодіння телефоном заклав його до ломбарду, що підтверджується довідкою ПТ «Соколенко і компанія» та оригіналом договору фінансового кредиту під заставу від 16 лютого 2020 року.

Отже, місцевий суд прийшов до обгрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 саме у відкритому викраденні чужого майна та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.186 КК України.

Визначаючи вид та розмір покарання, місцевий суд дотримався вимог ст.65 та ст.50 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність обставини, що пом`якшує покарання - відшкодування шкоди шляхом повернення майна та відсутність обставин, які його обтяжують, дані про особу винного, який після неодноразового засудження за злочини проти власності на шлях виправлення не став і продовжив злочинну діяльність.

При цьому суд визначив покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією інкримінованого злочину.

Остаточне покарання, з урахуванням застосування ч.4 ст.70 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів і є справедливим, а тому підстав для пом`якшення покарання, про що прохає захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Отже, апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 02 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 з доповненнями - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .