Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/179/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000305 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та захисника адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 17.01.2023, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Максимівка, Сахлавчанського району Харківської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, який є особою з інвалідністю ІІІ групи, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , відповідно до положень ст. 89 КК України такого, що немає судимостей,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначених основних покарань, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 72 КК України призначене додаткове покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки - підлягає самостійному виконанню. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 33 967 (тридцять три тисячі дев`ятсот шістдесят сім) грн 29 коп.

Вирішено долю речових доказів по справі.

За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_6 скоїв порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_9 та у вчинені умисних дій, що виразилися у завідомому залишенні без допомоги ОСОБА_9 , яка перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, за таких обставин.

Так, 26.10.2021 близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_6 , будучи позбавленим у порядку накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 130 КУпАП права керування транспортними засобами строком на 10 років, керував автомобілем «ВАЗ 2103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у його користуванні та належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , рухаючись у м. Долинська Долинської ТГ Кропивницького району Кіровоградської області зі сторони вул. Ольги Долинської у напрямку с. Згода Долинської ТГ Кропивницького району Кіровоградської області, при цьому грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР (п. 1.5 - Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 - Для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) та проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху.

Отже, під час руху у темну пору доби, по прямій, не освітлюваній ділянці дороги, ОСОБА_6 , легковажно сподіваючись на відвернення негативних наслідків, грубо порушуючи вимоги п. 12.3 ПДР (п. 12.3 - У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду для руху, а саме пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась у попутному з автомобілем напрямку по його смузі руху, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху її об`їзду, у результаті чого, навпроти будинку АДРЕСА_4 допустив наїзд на останню.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) пішоходу ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: саден на тильній поверхні лівої кисті на основі 2-5 пальців, рани по передній поверхні правої гомілки, перелому малогомілкової кістки правої ноги, множинних крововиливів в м`які тканини правої та лівої нижньої кінцівки, і тазу по задній поверхні, тупої травми грудної клітини, розривів між хребцевого зчленування 4-5 грудного хребця, переломів ребер з права (3-4 ребра), зліва 5-6 ребра по середньо ключичній лінії, які у сукупності мають ознаки тяжких, як небезпечних для життя у момент їх заподіяння, а у даному випадку призвели до смерті потерпілої. Смерть останньої знаходиться у прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Крім того, ОСОБА_6 суб`єктивно усвідомлюючи, що у результаті наїзду керованого ним автомобіля, ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, чим поставив потерпілу у небезпечний для життя стан, нехтуючи моральними і правовими нормами, які передбачають надання допомоги людині, що перебуває у небезпечному для життя стані, маючи можливість надати таку допомогу, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, порушуючи вимоги п. 2.10 (а, б, в, г, ґ) ПДР згідно з якими у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог п. 9.10 цих Правил; не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; у разі неможливості виконати дії, перелічені в пп. «г» п. 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб), - не залишився на місці ДТП, а натомість поїхав з місця події, виїхавши при цьому за межі населеного пункту м. Долинська Долинської ТГ Кропивницького району Кіровоградської області до залізничних колій, де залишивши автомобіль «ВАЗ 2103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та зник.

Таким чином, водій ОСОБА_6 , будучи особою, яка внаслідок наїзду керованого ним транспортного засобу поставив ОСОБА_9 у небезпечний для життя стан і тим самим будучи зобов`язаним і маючи змогу надати потерпілій допомогу, у тому числі шляхом виклику екстреної медичної допомоги, покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, завідомо залишив останню без необхідної допомоги, яка у результаті заподіяних їй тілесних ушкоджень, перебувала у небезпечному для життя стані та була позбавлена можливості самостійно вжити заходів щодо самозбереження.

У своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи правову кваліфікацію дій обвинуваченого та фактичні обставини кримінального провадження, просить скасувати вирок суду першої інстанції через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання: за ч. 1 ст. 135 КК України - 2 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 286 КК України - 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. У силу ч. 4 ст. 72 КК України призначене додаткове покарання виконувати самостійно.

Свої доводи прокурор мотивує тим, що районний суд призначаючи ОСОБА_6 покарання, не у повному обсязі врахував особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, посткримінальну поведінку та невідворотність наслідків, що настали.

Дослідивши особу обвинуваченого слід зазначити про його схильність до вчинення правопорушень, у тому числі й у галузі забезпечення безпеки дорожнього руху.

Так ОСОБА_6 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння та під дією наркотичних засобів, за що був у 2019 році позбавлений права керування транспортними засобами на 10 років. Згідно досудової доповіді органу пробації, визначено високий рівень небезпеки як для суспільства так і вчинення обвинуваченим повторного злочину.

Також, при призначенні покарання судом належним чином не враховано наслідки, які настали в результаті протиправних дій ОСОБА_6 , а саме загибель пішохода ОСОБА_9 . Тобто, своїми злочинними діями останній створив передумови та наслідки в результаті яких життя потерпілого та його сім`ї ніколи вже не стане таким, як було раніше, тоді як відповідно до ст. 27 Конституції України держава гарантує, що людина, її життя та здоровя, честь і гідність, особиста недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя; обовязок держави - захищати життя людини, в тому числі і засобами кримінально-правової репресії.

З огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, в результаті якого загинула ОСОБА_9 , посткримінальну поведінку обвинуваченого, а саме: вжиття заходів щодо приховування злочину та намагання уникнути відповідальності, фактичне не визнання вини обвинуваченим, висновку уповноваженого органу з питань пробації, позиції потерпілого щодо міри покарання та відсутність жодної пом`якшуючої покарання обставини, на переконання сторони обвинувачення, призначене судом покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років є необґрунтованим та занадто м`яким.

У своїй апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить змінити вирок суду першої інстанції та за ч. 2 ст. 286 КК України провадження по справі відносно ОСОБА_6 закрити. За ч. 1 ст. 135 КК України призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 1(один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на один рік, поклавши на засудженого обовязки відповідно до ч.1 ст. 76 КК України.

Отже, захисник вважає, що смерть потерпілої ОСОБА_9 настала саме в результаті не надання належної екстреної медичної допомоги, а тому взагалі ніяк не можна кваліфікувати дії його підзахисного за ч. 2 ст. 286 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Отже, на думку захисника, дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати саме за ч. 1 ст. 286 КК України і покарання за цією статтею передбачає штраф від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. Тобто відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, ч.1 ст. 286 КК України є кримінальним проступком, а не тяжким злочином, за яким визнали винним ОСОБА_6 .

Також, захисник вважає недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 17.01.2022 (т. 1 а.к.п. 98-107) з посиланням на те, що обстановка при проведенні слідчого експерименту взагалі не відповідала обстановці, що була на момент ДТП.

Вважає, що суд допустив невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити, але заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, просили її задовольнити та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження і зваживши доводи апеляційних скарг прокурора та захисника, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності і взаємозв`язку, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_9 та у вчинені умисних дій, що виразилися у завідомому залишенні без допомоги ОСОБА_9 , яка перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, а тому його дії судом кваліфіковано правильно за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, - фактично не визнав, щодо кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України пояснив, що він дійсно збив пішохода, але зробив це ненавмисно та у тих дорожніх умовах не міг її завчасно побачити, зокрема, тому, що у неї не було на одязі світло відбивних смуг; за ч. 1 ст. 135 КК України - він злякався, тому і поїхав з місця дорожньо-транспортної пригоди, але на четвертий день він добровільно прийшов до поліції та повідомив про те, що сталося. Надав показання про те, що 26.10.2021 близько 19 год. 30 хв. - 20 год. він керував вказаним автомобілем ВАЗ-2106, якого придбав за 10 днів до пригоди та їхав у напрямку с. Згода. Було темно, освітлення не було, тому він рухався з увімкненим ближнім світлом фар. Раптово перед ним з права з темноти з`явилась людина, яка йшла попутно його напрямку руху та в останній момент повернулася до нього і відбулося зіткнення з передньою правою стороною його автомобіля. Вийшовши з машини він побачив, що на дорозі лежить бабуся. Він злякався та не підходячи до неї сів за кермо та поїхав з місця дорожньо-транспортної пригоди. Проїхавши 100 - 200 м. зупинився, та пішов далі пішки. Він бачив біля місця аварії світло фар автомобілів, подумав, що хтось там зупинився. Перебував у розгубленому стані, а тому просто блукав. Лише на ранок він поїхав до сестри, у якої був 2-3 дні. Приблизно через 4 дні після дорожньо-транспортної пригоди він звернувся до поліції. Стверджував, що він ніколи і не мав водійських прав. Приймав участь у слідчому експерименті, та просив залучити захисника, однак слідчий йому сказав, що захисник йому не потрібен. Під час проведення слідчого експерименту обстановка не відповідала обстановці, яка була при дорожньо-транспортній пригоді, оскільки ніч була світліше. Також повідомив, що тиск на нього під час експерименту не чинився, він самостійно та добровільно показував, що і як сталося. Вважає, що смерть потерпілої могла статися не у результаті його дій, а у зв`язку із можливим неналежним наданням останній першої медичної допомоги працівниками «швидкої».

Незважаючи на невизнання своєї провини, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, доведена сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, досліджених судом першої інстанції, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що ОСОБА_9 , яка загинула у ДТП є його бабусею. До нього приїхав знайомий та повідомив про ДТП. Приблизно через 40 хвилин він прибув на місце ДТП, яке знаходиться від місця його проживання близько у 200 м. ОСОБА_9 перебувала у машині швидкої медичної допомоги. Медичні працівники повідомили, що вона вже померла. Повідомив суду, що шкоду йому у ході досудового розслідування ніхто не відшкодовував, а лише під час судового розгляду рідні обвинуваченого передали йому грошові кошти у рахунок відшкодування шкоди у розмірі 2000 грн. Вважав, що обвинуваченому слід призначити реальне покарання, але не на максимальний строк.

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що у темну пору доби, у листопаді 2021 року, він порався у себе у дворі за адресою: АДРЕСА_4 . Почув тупий хлопок, подумавши, що у когось лопнуло колесо. Через 3-5 хвилин почув звук, схожий на зачинення дверей автомобіля «жигулей», після чого почув звук «газу» (старту, руху автомобіля). Звук руху автомобіля до ДТП та звук гальмування він не чув. Відстань від його домоволодіння до дороги становить близько 8 м. Вийшовши через 5-7 хвилин після хлопка побачив, що зупинялись автомобілі і там була ОСОБА_9 , яка лежала на лівій стороні дороги, а біля неї на дорозі лежали склоочисник, уламки корпусу дзеркала тощо, які ніхто із присутніх не чіпав та не переміщував. Люди викликали поліцію та «швидку». Працівники «швидкої» забрали ОСОБА_9 на ношах до машини швидкої медичної допомоги однак вона померла. Ділянка дороги де відбулася дорожньо-транспортна пригода не освітлена у темну пору доби. Пояснив, що померла ОСОБА_9 за життя була адекватною людиною похилого віку.

Крім того, винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень при встановлених судом обставинах, окрім отриманих у судовому засіданні показань самого обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , також підтверджується дослідженими судом процесуальними джерелами доказів, які містять фактичні дані про кримінальне правопорушення, а саме:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.10.2021 зі схемою, фототаблицею та записами відеофіксації до нього, в ході чого оглянуто ділянку автомобільної дороги по вул. Широкій біля будинку АДРЕСА_4 де виявлено та зафіксовано цементобетонне покриття (плити перекриття) дороги загальною шириною 6,8 м без розмітки, дорожніх знаків, освітлення та за відсутності об`єктів, що обмежують оглядовість з робочого місця водія, і слідів шин, колошу на ліву ногу, склоочисник, 9 уламків полімерного матеріалу (пластику) білого кольору, 5 уламків полімерного матеріалу (пластику) помаранчевого кольору, всі ці предмети поміщено до спеціальних пакетів, та зафіксовано подряпини на проїзній частині (місце наїзду на пішохода) - 2,2 м від правого краю проїзної частини (т. І а.к.п. 5-16);

- протоколом огляду місця події від 26.10.2021 з фототаблицею до нього, в ході чого у Долинському міжрайонному відділенні СМЕ КЗ «Кіровоградське обласне бюро СМЕ» за адресою: вул. Чкалова, 63, м. Долинська, Долинська ОТГ, Кропивницький район, Кіровоградська обл. було оглянуто труп ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. І а.к.п. 17-20);

- протоколом огляду місця події від 31.10.2021 з фототаблицями до нього, в ході якого оглянуто ділянку місцевості, біля залізничних колій де виявлено транспортний засіб марки «ВАЗ 2106» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , у ході огляду якого було виявлено: пошкодження на поверхні правого габариту, на поверхні лобового скла (т. І а.к.п. 39-63);

- протоколом огляду місця події (додатковий) від 17.11.2021 з фототаблицею до нього, в ході якого оглянуто транспортний засіб марки «ВАЗ 2103» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , та вилучено: пошкоджений плафон габариту та показнику повороту з передньої правої сторони автомобіля, 4 фрагменти уламків пластику з них (т. І а.к.п. 64-70);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 17.01.2022 зі схемою та фототаблицею до нього, за даними якого на місці події, де 26.10.2021 сталася ДТП по вул. Широкій біля будинку № 3 у м. Долинська Долинської ОТГ Кропивницького району Кіровоградської області, ОСОБА_6 підтвердив, що погодні умови на момент проведення слідчого експерименту максимально наближені до тих, що мали місце на момент ДТП та конструкція і світлові прилади транспортного засобу, що використовується при слідчому експерименті аналогічний транспортному засобу, яким він керував на момент ДТП, - розповів та показав напрямок руху автомобіля, яким він керував, місце знаходження, напрямок руху пішохода та його зовнішній вигляд, їх взаємне місце розташування у момент зіткнення, описав дорожню обстановку, зокрема те, що ДТП відбулося у темну пору доби, що він рухався з увімкненим ближнім світлом фар зі швидкістю приблизно 40 км/год. У ході експерименту встановлено, що у момент виявлення пішохода автомобіль знаходився від нього на відстані 47,6 м. (відстань між автомобілем та місцем наїзду) статист при цьому знаходився на відстані 2,6 м. до місця наїзду. Встановлено, що видимість проїзної частини дороги у напрямку руху автомобіля становить 38,2 м. (т. І а.к.п. 98-107);

- висновком експерта № 161 від 19.11.2021 судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_9 (т. І а.к.п. 114-116);

- висновком експерта № 4649/21-27 від 18.11.2021 з фототаблицею до нього, складеним за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи (т. І а.к.п. 129-131);

- висновком експерта № 281/286/21-27 від 21.01.2022 судової інженерно-транспортної експертизи, за результатами проведення якої експерт дійшов висновку, що водій а/м ВАЗ 2103 ОСОБА_6 , виконуючи вимоги п. 2.3 (б), п. 12.3 ПДР мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, тому у розглянутій дорожній обстановці невідповідність дій водія а/м ВАЗ 2103 ОСОБА_6 вимогам п. 2.3 (б), п. 12.3 ПДР перебуває у причинному зв`язку з ДТП, що сталася (т. І а.к.п. 146-152).

Отже, вказані вище докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, оцінені судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, та не викликають у колегії суддів сумнівів у їх правдивості.

Проаналізувавши всі досліджені у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів і правильно кваліфікував дії останнього за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

Розглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами кримінального провадження наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні, доведеності та переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були безпосередньо досліджені судом в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.

Перевіряючи апеляційні доводи захисника, колегія суддів встановила, що вони є фактично аналогічними тим, що заявлялися ним під час судового розгляду даного кримінального провадження у суді першої інстанції, який перевіривши їх належними чином, та з урахуванням вищезазначених доказів по справі, дав правильну оцінку про їх необґрунтованість.

Як убачається із змісту апеляційної скарги, сторона захисту не заперечує наявність самої події кримінального правопорушення у зазначений в обвинувальному акті час і місці, наслідки, що настали від дорожньо-транспортної пригоди, локалізацію та характер отриманих ушкоджень як транспортних засобів внаслідок ДТП, так і учасників події, даних, які зафіксовані в протоколі огляду місця події та схемі до нього.

Отже, колегія суддів вважає безпідставними твердження сторони захисту щодо неналежної медичної допомоги, яка надавалась потерпілій від ДТП ОСОБА_9 , оскільки це не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду справи. Так, за даними висновку судово-медичної експертизи № 161 від 19.11.2021 у прямому причино-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_9 знаходяться тілесні ушкодження, а саме тупа травма грудної клітини, розрив міжхребцевого зчленування 4-5 грудного хребця, переломи ребер з права 3-4 ребро, зліва 5-6 ребро по середньоключичній лінії. І такі висновки експерта жодними доказами не спростовано, а тому наведена позиція сторони захисту є лише необґрунтованими припущеннями.

Що стосується посилань сторони захисту про визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 17.01.2022 (т. І а.к.п. 98-107) з посиланням на те, що обстановка при проведенні слідчого експерименту не відповідала обстановці, що була на момент ДТП, та на те, що при його проведені ОСОБА_6 не було надано можливості скористатись правовою допомогою то вони також не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 240 КПК України, до участі у слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Як вбачається зі змісту протоколу слідчого експерименту від 17.01.2022 до участі у його проведені було залучено ОСОБА_6 , який на той час мав статус свідка по даній справі, якому крім іншого роз`яснені права, передбачені ст. 66 КПК України, про що свідчить підпис останнього.

Відповідно до положень п.п. 2 та 7 ч. 1 ст. 66 КПК України, свідок має право: 2) користуватися під час давання показань та участі у проведенні інших процесуальних дій правовою допомогою адвоката, повноваження якого підтверджуються згідно з положеннями статті 50 цього Кодексу; 7) ознайомлюватися з протоколом допиту та заявляти клопотання про внесення до нього змін, доповнень і зауважень, а також власноручно робити такі доповнення і зауваження. При цьому, застережень чи зауважень з боку ОСОБА_6 щодо реалізації права на правову допомогу адвоката протокол не містить. Крім того, у своїх показаннях, наданих суду першої інстанції, ОСОБА_6 повідомляв, що тиск на нього під час слідчого експерименту не чинився і він самостійно та добровільно показував, що і як сталося. Таким чином відсутні дані, які б вказували на порушення його прав як свідка на правову допомогу адвоката при проведені слідчого експерименту.

Щодо невідповідності обстановки при проведенні слідчого експерименту 17.01.2022, тій що була при ДТП, яка сталася 26.10.2021 слід відзначити, що ідеально відтворити умови подій за наявності факторів, що не залежать від волі людини майже неможливо і дати належну оцінку обстановці та умовам ДТП у більшості випадків можуть лише її учасники, якими у даному випадку були загибла ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , який, як зафіксовано у протоколі слідчого експерименту повідомив, що погодні умови на момент проведення слідчого експерименту максимально наближені до тих, що мали місце на момент ДТП.

При цьому, надаючи оцінку посиланню сторони захисту на невідповідність погодних умов при зазначених подіях як на підставу визначення при слідчому експерименті помилкових даних, щодо видимості проїзної частини дороги, на підтвердження чого захисником був наданий лист Кіровоградського обласного центру гідрометеорології від 18.11.2022 за вих. № 9910-04/154 (т.2 а.с.12), суд першої інстанції правильно зазначив, що за даними цього листа при наявних відмінностях погодних умов видимість 17.01.2022 та 26.10.2021 все ж таки була однаковою.

Отже, на думку колегії суддів суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку, що погодні умови на момент проведення слідчого експерименту 17.01.2022 були максимально наближені до тих, що мали місце на момент ДТП 26.10.2021, а тому дані отримані у ході експерименту, зокрема, щодо видимості проїзної частини дороги є достовірними.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що слідчий експеримент від 17.01.2022 за участю ОСОБА_6 проводився у відповідності до положень Кримінального процесуального кодексу України, а тому докази, що містить зазначене джерело є допустимими.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини є вичерпними, відповідають вимогам закону і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання, а саме ст.ст. 50, 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховано, що ОСОБА_6 вчинив не тяжкий та тяжкий злочини. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого врахував, що він офіційно не працевлаштований, не одружений, осіб на утриманні не має, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, є інвалідом 3 групи загального захворювання, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, а саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння та під дією наркотичних засобів, за що був у 2019 році позбавлений права керування транспортними засобами на 10 років, є таким, що у силу положень ст. 89 КК України не має судимостей.

Обставин, які пом?якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Підстав для застосування ст. 69 КК України судом не встановлено, оскільки під час судового розгляду не встановлено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Також, не встановлено підстав для застосування ст. 75 КК України, оскільки під час судового розгляду не виявлено обставин, які б свідчили про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинувачуваного, інформацію, що його характеризує, часткове відшкодування спричиненої шкоди, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставин, що його обтяжують, районний суд обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк, який є мінімальним для даного виду покарання та у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк, який є наближеним до середнього з позбавленням права керувати транспортними засобами на максимальний строк та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначив остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань.

Таким чином, за своїм видом і розміром призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним самим, так і іншими особами.

Що стосується апеляційних доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Згідно з ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

При цьому, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, один з них хоч і є тяжким, однак вчинений з необережності, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, і тому правильно призначив ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, лише самий факт того, що ОСОБА_6 , допустив порушення Правил дорожнього руху України, внаслідок чого настала смерть потерпілої і те, чим обґрунтовує свої апеляційні вимоги прокурор, не може бути в даному випадку підставою для збільшення обвинуваченому строку основного покарання до максимально можливого за санкціями статей обвинувачення.

Таким чином, судом першої інстанції повністю дотримані загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України, що спростовує доводи апеляційної скарги прокурора про протилежне, тому підстави для її задоволення також відсутні.

Перевіривши матеріали справи в межах вимог апеляційних скарг, колегія суддів істотних порушень кримінально - процесуального законодавства під час досудового та судового слідства по даному кримінальному провадженню, які б могли призвести до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення, не встановила.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника-адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 17.01.2023 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без зміни.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2