Справа № 344/8870/22
Провадження № 11-кп/4808/136/23
Категорія ст.336 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000767 за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу, коли він буде фактично затриманим.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 ухилився від призову за мобілізацією за наступних обставин.

Так, військовозобов`язаний ОСОБА_8 05 жовтня 2001 року на підставі ч. 1 ст. 18 Закону України «При військовий обов`язок і військову службу» зарахований в запас із присвоєною йому військово-обліковою спеціальністю «790037А» та 20 березня 2002 року перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Указом Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року, у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», дію якого продовжено, відповідно до Указів Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року (строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб), № 259/2022 від 18 квітня 2022 року (строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб), № 341/2022 від 17 травня 2022 року (строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб), у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, пунктів 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України оголошено та проводиться загальна мобілізація.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12 квітня 2022 року № 44/56/2824 військовозобов`язаного ОСОБА_8 визнано придатним до військової служби за віком і станом здоров`я. Військовозобов`язаному ОСОБА_8 у встановленому законом порядку 27 травня 2022 року вручено повістку про обов`язок з`явитися на 10год. 00хв. 06 червня 2022 року на призовну дільницю ІНФОРМАЦІЯ_4 , що знаходиться по АДРЕСА_2 , з метою його призову по мобілізації до Збройних Сил України і попереджено про притягнення до відповідальності за неявку у вказаний строк.

06 червня 2022 року ОСОБА_8 , прибувши в ІНФОРМАЦІЯ_5 , убувати до військової частини відмовився, заявив, що відмовляється проходити військову службу у зв`язку із поганим самопочуттям. Того ж дня військовозобов`язаному ОСОБА_8 було вручено другу повістку про обов`язок з`явитися на призовну дільницю ІНФОРМАЦІЯ_4 , що по АДРЕСА_3 , 06 червня 2022 року на 19год. з метою його призову по мобілізації до Збройних Сил України.

Незважаючи на це ОСОБА_8 , будучи військовозобов`язаним, а також являючись придатним до військової служби і не маючи відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, а також відповідно до ст. 2 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» - права на альтернативну службу та будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про необхідність прибуття у ІНФОРМАЦІЯ_5 для подальшого відправлення у команді № НОМЕР_1 для проходження військової служби у зв`язку з оголошенням мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України по мобілізації, без поважних на те причин, з метою ухилення від призову, маючи можливість прибути, умисно не прибув у вказаний у повістці час на призовну дільницю ІНФОРМАЦІЯ_4 для його призову за мобілізацією в Збройні Сили України, чим порушив порядок комплектування Збройних Сил України та ст. 65 Конституції України, Закон країни про затвердження Указу Президента України «Про повну мобілізацію» та Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ухилившись в такий спосіб від призову за мобілізацією.

Не погоджуючись з вироком суду захисник адвокат ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2022 року та кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Вважає, що вирок суду першої інстанції постановлений з істотним порушенням норм процесуального права, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 не відповідають фактичним обставинам справи, а докази отримані в ході досудового розслідування, є недопустимими і неналежними, та у своєму взаємозв`язку недостатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо нього.

Зокрема захисник вказує, що об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 336 КК України, полягає в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або бездіяльності. Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця. З аналізу ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вбачається, що військовозобов`язаний повинен особисто отримати повістку, мобілізаційне розпорядження. Проте, матеріали провадження не містять жодної повістки, у якій би зазначалося, що ОСОБА_8 слід прибути для відправки до військової частини та проходження військової служби за мобілізацією. Наявні в матеріалах справи розписки не містять ні мети прибуття, ні місця з адресою явки, а тому не підтверджують, що ОСОБА_8 був завчасно та належним чином повідомлений саме про місце, час явки до військового комісаріату та умисно ухилився від призову. При цьому підписи на таких розписках навіть при візуальному дослідженні не відповідають підписам Базіва. Крім того, допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не повідомили суду про факти винесення стосовно ОСОБА_8 мобілізаційного розпорядження та доведення до його відома такого розпорядження, попередження Базіва про відповідальність за неприбуття без поважних причин для проходження військової служби. Вважає, що копії корінців розписок про отримання повісток невідомого змісту та інші фотокопії документів не можуть бути покладені в основу вироку, оскільки вони не відповідають вимогам допустимості доказів, так як отримані не у встановленому законом порядку та не є речовими доказами по справі. Також судом безпідставно не взято до уваги доводи ОСОБА_8 з приводу незгоди та оскарження рішення військово-лікарської комісії щодо придатності його до проходження військової служби за станом здоров`я, оскільки, якщо відбувався процес оскарження Базівим висновку комісії, то він не повинен був прибувати 06 червня 2022 року до військового комісаріату.

Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 просить скасувати вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2022 року в частині призначеного покарання з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 336 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. В решті вирок залишити без зміни.

Зокрема прокурор посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно призначив ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті закону про кримінальну відповідальність. Суд не вказав, чому вважає, що наведені обставини він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Крім того, прокурор вважає призначене ОСОБА_8 покарання м`яким, оскільки судом неповною мірою враховано суспільну небезпеку вчиненого, а також, що ОСОБА_8 вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав, у вчиненому не розкаявся.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисники підтримали вимоги своєї апеляційної скарги, просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора;

- прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 , заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п.2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Відповідно до положень ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема, конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, так як зазначені обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, що узгоджується з практикою ЄСПЛ в справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 року (п.146), де Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості» вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа "Салов проти України").

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону при розгляді провадження та ухвалені вироку.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, виклав у його мотивувальній частині формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним, в тому числі й місце, час, спосіб, наслідки, форму вини, мотиви вчинення кримінального правопорушення та послався на безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, якими зазначені обставини підтверджується.

Між тим, суд обмежився лише формальним переліком цих доказів, не надавши їм належної правової оцінки, не навів у вироку переконливих мотивів чому він бере до уваги докази на підтвердження висунутого обвинувачення та не враховує докази, які підтверджують доводи обвинуваченого про його невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав. Під час допиту пояснив, що повістку до ІНФОРМАЦІЯ_4 йому особисто не вручали та він самостійно з`явився до військкомату 12 квітня 2022 року та повідомив, що має проблеми зі здоров`ям. Того ж дня він пройшов лікарську комісію, йому повідомили, що він придатний до військової служби, однак він може дообстежитись і підлікуватися. Після цього він не раз приходив до військкомату з скаргами на стан здоров`я, але їх не брали до уваги, скарги не приймали і не дали можливість оскаржити рішення ВЛК. Йому вручили повістку на 06 червня 2022 року на 10-00 год. з вимогою з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Він з`явився на вказаний час зі скаргами на стан здоров`я і повідомив, що йому потрібно оскаржити рішення ВЛК, оскільки він за станом здоров`я не придатний до військової служби. Однак йому сказали, що він має з`явитися того ж дня о 19год. 00хв. для відправки, на що він повідомив, що не прийде. Стверджує. Що після цього він декілька днів знову приходив до військкомату щоб з`ясувати питання щодо оскарження рішення ВЛК та повторного проходження медичної комісії. Стверджує, що він не ухилявся від військової служби, оскільки постійно приходив до військомату, оскаржив рішення ВЛК та 10.06.2022 року пройшов повторну ВЛК, якою його було визнано придатним до військової служби. Стверджує, що після цього він більше до військомату не викликався.

Таким чином, зі змісту доводів обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що на його думку, він не ухилявся від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оскільки оскаржив рішення ВЛК та вважав, що за станом здоров`я не придатний до військової служби.

Колегія суддів зауважує, що призову і мобілізації передує процедура визначення придатності особи до проходження військової служби, постановки її на облік в компетентному органі та виклику особи для направлення її до місця проходження військової служби. Забезпечення дотримання законності вказаних процедур з боку держави передує та створює умови для виконання обов`язку громадянина України щодо захисту Вітчизни.

Згідно з ст.65 Конституції України передбачено, що громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543 визначено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Згідно абз. 3 ч. 5 ст. 22 вказаного закону, особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Відповідно до п. 1.1. глави 1 розділу ІІ «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час. Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

Згідно з п.3.8. глави 3 розділу 2 зазначеного Положення, після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов: "Придатний до військової служби"; "Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)"; "Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку".

Постанови ВЛК військових комісаріатів оформлюються довідкою ВЛК (додаток 4 до Положення) у двох примірниках, яка не підлягає затвердженню штатною ВЛК і дійсна протягом шести місяців з дня медичного огляду. Копія довідки видається на руки особі, яка пройшла медичний огляд.

Відповідно до п. 2.4.10. постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.

Суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку зазначив про те, що поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_8 , будучи військовозобов`язаним, визнаний у встановленому законом порядку придатним до військової служби. Надані ж ОСОБА_8 медичні документи лише характеризують стан здоров`я обвинуваченого і не можуть бути перевірені судом на підставність для визнання його не придатним, обмежено придатним чи повністю придатним до військової служби, оскільки це не належить до повноважень суду, така перевірка здійснюється відповідною військово-лікарською комісією згідно з вимогами чинного законодавства.

Разом з тим, зі змісту доводів обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що він обґрунтовує свою неявку на призовну дільницю саме поганим станом здоров`я, а тому ці обставини не можуть бути залишені поза увагою суду та підлягають перевірці.

Зокрема, симулювання хвороби військовозобов`язаним з метою уникнення від призиву за мобілізацією свідчить про наявність прямого умислу на вчинення відповідного правопорушення.

Однак, зі змісту судового рішення вбачається, що відповідно до інформації №1/1060 від 27 червня 2022 року (а.п.66 т.1) ОСОБА_8 звертався з приводу оскарження рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12 квітня 2022 року № 44/56/2824.

Зокрема, 10 червня 2022 року було проведено засідання військово-лікарської комісії з приводу оскарження рішення, в результаті якого висновок голови військово-лікарської комісії про придатність ОСОБА_8 до військової служби залишився без змін, а саме: «Придатний до військової служби».

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 , будучи військовозобов`язаним, умисно не прибув у вказаний у повістці час на призовну дільницю ІНФОРМАЦІЯ_4 для його призову за мобілізацією в Збройні Сили України, ухилившись в такий спосіб від призову за мобілізацією. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_8 ухилився від призиву за мобілізацією шляхом неприбуття до призовної дільниці.

Диспозицією ст. 336 КК України передбачено відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Для кваліфікації дій особи за ст. 336 КК України необхідно встановити умисел і мету в ухиленні від призову під час мобілізації, а також встановити протиправну відмову від проходження військово-лікарської комісії.

Таким чином, для визначення складу правопорушення, передбаченого ст.336 КК України суду необхідно встановити, що обвинувачений вчинив певні дії спрямовані на ухилення від призиву за мобілізацією.

Водночас, з матеріалів провадження вбачається, що військовозобов`язаний ОСОБА_8 сам з`явився 12.04.2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 та цього ж дня його визнано придатним до військової служби за віком і станом здоров`я, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12 квітня 2022 року № 44/56/2824. Проте, цього ж дня ОСОБА_8 вручено повістку про обов`язок з`явитися 21.04.2022 року 10:00 год. на призовну дільницю ІНФОРМАЦІЯ_4 . (Т.1 а.п. 50, 58)

В подальшому, 27.05.2022 року ОСОБА_8 було вручено повістку про обов`язок з`явитися на 10:00 год. 06.06.2022 року (т.1 а.п. 51). 06.06.2022 року ОСОБА_8 , прибувши в ІНФОРМАЦІЯ_5 , повідомив про погане самопочуття, та, що йому потрібно лікуватися. При цьому, ОСОБА_8 отримав другу повістку про обов`язок з`явитися 06.06.2022 року о 19:00 год. на призовну дільницю ІНФОРМАЦІЯ_4 . (Т.1 а.п.59)

За таких обставин, суду першої інстанції необхідно було більш ретельно перевірити доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що його неявка до призовної дільниці 06.06.2022 року не була спрямована на ухилення від мобілізації, а була викликана поганим самопочуттям та необхідністю проходження оскарження рішення ВЛК, щодо придатності його до військової служби за станом здоров`я.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не спростував доводи ОСОБА_8 про те, що він не намагався ухилитись від мобілізації і не навів достатні докази, які свідчать про те, що обвинувачений симулював хворобу або вигадував неіснуючі причини для того, щоб уникнути мобілізації. При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що судом першої інстанції було встановлено, що повістка про явку до призовної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_4 , що по АДРЕСА_3 на 19 год 06 червня 2022 року була вручена ОСОБА_8 того ж дня.

За таких обставин, суду першої інстанції необхідно було встановити чи відповідало вимогам закону вручення повістки про виклик до призовної дільниці в день її отримання військовозобов`язаним та перевірити і спростувати доводи сторони захисту про те, що вищевказану повістку ОСОБА_8 було вручено незаконно.

В той же час, апеляційний суд позбавлений можливості самостійно усунути зазначені неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Аналізуючи викладене, є підстави стверджувати те, що судом першої інстанції у ході судового розгляду були порушені вимоги КПК України, які регулюють порядок дослідження доказів, повноти судового розгляду, оцінки доказів, мотивування та обґрунтованості вироку. У своїй сукупності ці порушення вимог КПК України перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому вони, відповідно до вимог ч.1 ст. 412 КПК України визнаються істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. За наявності цих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону вирок суду першої інстанції не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду необхідно скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. При цьому, у зв`язку із скасуванням вироку, судом апеляційної інстанції не перевіряються апеляційні доводи прокурора щодо справедливості призначеного покарання, однак, його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки в ній оспорюється законність прийнятого рішення.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,409,412,415,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5