ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3483/22 Справа № 207/2758/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000830 відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, шлюб розірвано, маючого на утриманні неповнолітню дитину, який мешкає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 19 червня 2019 року.
Вирішено питання щодо речоивх доказів.
Як встановлено судом, ОСОБА_8 13 червня 2019 року в період часу з 23.00 години до 23.30 години знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , де в цей час також знаходився і ОСОБА_10 .
На ґрунті виниклих неприязних відносин у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 кулаком правої руки наніс один удар в обличчя потерпілому ОСОБА_10 .
Після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_10 підійшли до магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де потерпілий присів біля металевої опори навісу прилеглого до магазину.
Потім ОСОБА_8 , продовжуючи свою злочинну діяльність, керуючись єдиним умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, наніс не менше трьох ударів ногою по голові ОСОБА_10 , та не менше двох ударів ногою по тулубу потерпілого, від чого останній від отриманих ударів бився головою об металеву опору навісу магазину. Також ОСОБА_8 наніс один удар кулаком правої руки в область голови потерпілому та кулаком тієї же руки наніс один удар по тулубу, тим самим спричинивши своїми умисними діями тілесні ушкодження потерпілому у вигляді рани у правій тім`яній ділянці голови, синців на верхній повіці правого ока та ніжній лівій, рани на кінчику носа, рани слизовій оболонці губ з крововиливом навколо крововиливу у правій лобно-тім`яній ділянці м`яких покривних тканин голови, згортку крові під твердою мозковою оболонкою відповідно лівих скроневої та тім`яної часток головного мозку, крововиливу під м`якою мозковою оболонкою на лівій потиличній частці головного мозку, крововиливів у відділі головного мозку, набряку головного мозку, перелому 9 ребра праворуч по передньо-пахвовій лінії, крововиливу відповідно нього у пристінкову плевру та міжреберні м`язи, крововиливу у м`які покривні тканини тулуба, синців на задній поверхні грудної клітини праворуч, черевній стінці праворуч з переходом на клубову ділянку, лівій поперековій ділянці тулубу та передпліччях.
ІНФОРМАЦІЯ_2 потерпілий ОСОБА_10 помер в лікарні та ушкодження на голові потерпілого ОСОБА_10 у сукупності, стосовно до живих осіб, мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, як приведші до настання смерті, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року скасувати та направити справу на новий судовий розгляд.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що в ході судового слідства при допиті потерпілої, свідків, згідно їх показів, жодного доказу, що саме ОСОБА_8 спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого, встановлено не було, а судом першої інстанції не зазначено, на підставі яких саме доказів суд першої інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_8 спричинив тяжкі тілесні ушкодження, від яких наступила смерть потерпілого.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції незаконно було відмовлено в задоволенні клопотання про проведення додаткової судово-медичної експертизи, а питання про огляд речових доказів по даному кримінальному провадженні взагалі не розглядалось. Речові докази по справі судом та іншими учасниками процесу не оглядалися та стороною обвинувачення до суду не надавалися.
Захисник ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 119 КК України та призначити покарання в межах ст. 119 КК України.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що судом не надано належної оцінки всім обставинам справи, а під час судового розгляду справи не знайшло підтвердження, що обвинувачений ОСОБА_8 мав умисел на нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .Апелянт вважає, що тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, було не безпосереднім наслідком заподіяного обвинуваченим ОСОБА_8 удару в ділянку голови потерпілого, а результатом ударів головою потерпілого об тверду поверхню (трубу), чого обвинувачений хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачати.
Зазначає, що було виявлено багато протиріч між поясненнями, слідчими діями та обставинами справи. Деякі свідки взагалі відмовилися від своїх попередніх пояснень, обґрунтувавши це тиском збоку співробітників поліції. Так, під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_11 зазначив, що удари наносилися лівою ногою, а вже в суді відмовився від цих пояснень, оскільки надавав їх під примусом. Судом проігноровані пояснення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 стосовно того, що вони не бачили безпосередньо нанесення обвинуваченим ударів.Таким чином, ці свідки під час судового розгляду пояснили, що під час досудового розслідування давали неправдиві пояснення. Один з них давав неправдиві пояснення під примусом співробітника поліції.
Крім того, апелянт зазначає, що під час судового слідства захисником обвинуваченого 16 квітня 2020 року було заявлене клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_14 , до якої виникли питання після вивчення матеріалів справи, але судом першої інстанції у задоволенні клопотання про повторний допит свідка було відмовлено. А відмова у задоволенні клопотання про призначення експертизи від 22 грудня 2020 року є невмотивованою та свідчить про упередженість суду і небажання проводити повне судове слідство.
Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року скасувати та направити справу на новий судовий розгляд.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що свідки, які були допитані на досудовому розслідуванні, у судовому засіданні змінили свої покази, мотивуючи це тиском з боку працівників поліції, та пояснили, що він не наносив потерпілому ніяких ударів. Посилається на те, що суд незаконно відмовив у проведенні експертизи, а також просить врахувати позицію потерпілої, яка не має до нього жодних претензій.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник та обвинувачений апеляційні скарги підтримали, просили їх задовольнити з підстав та мотивів, викладених в них.
Прокурор проти задоволення апеляційних скарг заперечував, посилався на їх безпідставність та необґрунтованість.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, з огляду на наступне.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції не були виконані в повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Суд першої інстанції в порушення закладених у зазначеній нормі закону завдань, не провів стосовно ОСОБА_8 повного та неупередженого судового розгляду, вимог кримінального процесуального законодавства України не дотримався.
Так, суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України посилався на досліджені в ході судового провадження письмові докази, а саме: протоколи оглядів місця події від 14 червня 2019 року; копію лікарського свідоцтва про смерть №1222; протокол огляду речей від 14 червня 2019 року; протокол додаткового огляду місця події від 14 червня 2019 року; протоколи пред`явлення особи для впізнання від 14 червня 2019 року; протокол огляду трупа від 17 червня 2019 року; протокол огляду предмету від 18 червня 2019 року; протокол огляду речей від 18 червня 2019 року; протокол пред`явлення особи для впізнання від 19 червня 2019 року; протоколи проведення слідчих експериментів від 16 липня 2019 року; протоколи проведення слідчих експериментів від 25 липня 2019 року; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 липня 2019 року.
А також, на висновки експертів №1222/611-Е від 10 липня 2019 року, №969 від 01 липня 2019 року, №969/1 від 26 липня 2019 року, №969/2 від 15 липня 2019 року, №969/3 від 17 липня 2019 року, №1222/722-Е від 05 серпня 2019 року, №1222/740-Е від 12 серпня 2019 року та покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , судового експерта ОСОБА_22 .
Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями вважав, що ОСОБА_8 13 червня 2019 року наніс потерпілому ОСОБА_10 не менше трьох ударів ногою по голові та не менше двох ударів ногою по тулубу потерпілого, від чого останній від отриманих ударів бився головою об металеву опору навісу магазину, а також один удар кулаком правої руки в область голови потерпілому та кулаком тієї же руки наніс один удар по тулубу, тим самим спричинивши своїми умисними діями тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням 17 червня 2019 року смерті ОСОБА_10 , тобто, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, за ознаками нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Водночас, в порушення вимог ст. ст. 410, 411 КПК України, суд першої інстанції провів неповний судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, ухвалив рішення, яке не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, тобто, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, та навів висновки у судовому рішенні, що містять істотні суперечності.
Так, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку на підтвердження доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України вказав, що безпосередніми свідками нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому були свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , які бачили як ОСОБА_8 бив, сидячого біля труби, ОСОБА_10 ногою по голові та як від цих ударів потерпілий бився головою об трубу. При цьому, суд першої інстанції в своєму рішенні дійшов висновку про те, що вказані обставини свідки підтвердили і під час проведення слідчих експериментів.
Також, суд першої інстанції вказав на те, що покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 надані в судовому засіданні стосовно того, що вони не бачили як ОСОБА_8 ногою бив потерпілого по голові, оцінюються критично, оскільки вони знайомі з обвинуваченим, в той день знаходилися в одній компанії, а під час слідчих експериментів вказували на протилежне, зокрема, на те, що обвинувачений наносив удари потерпілому ногою по голові і від цих ударів останній бився головою об трубу.
Водночас, як вбачається із досліджених судом першої інстанції та покладених в мотивувальну частину судового рішення письмових доказів, протоколи допиту свідків та протоколи проведення слідчих експериментів за їх участі містять суттєві розбіжності між поясненнями свідків, наданими на стадії досудового розслідування, фактично проведеними слідчими діями за їх участі та показами, наданими свідками безпосередньо в ході їх допиту судом першої інстанції.
Зокрема, свідок ОСОБА_18 , допитаний під час досудового розслідування пояснював, що бачив як обвинувачений наніс декілька ударів по голові потерпілого, від яких він бився головою об трубу, аналогічні покази були надані ним в ході проведення слідчого експерименту. В судовому засіданні, безпосередньо під час допиту судом першої інстанції свідок ОСОБА_18 вже надавав суду покази, що не бачив, щоб ОСОБА_10 ударявся головою об трубу внаслідок ударів обвинуваченого.
Свідок ОСОБА_21 , допитана під час досудового розслідування, пояснювала, що обвинувачений наносив удари потерпілому ногою, після чого схопив за волосся та почав бити головою об трубу, в ході проведення слідчого експерименту свідок вказувала на те, що обвинувачений схопив потерпілого за голову та ударив 3 рази об трубу. В судовому засіданні безпосередньо під час допиту судом першої інстанції свідок ОСОБА_21 вже надавала покази, відповідно до яких ОСОБА_8 2 рази несильно штовхнув потерпілого рукою, ударів головою об трубу вона не чула, ногами обвинувачений ОСОБА_10 не бив.
Свідок ОСОБА_14 , органу досудового розслідування надавала пояснення, відповідно до яких бачила, як ОСОБА_8 наносив удари ногою по обличчю потерпілого, від яких він бився головою об трубу, в ході проведення слідчого експерименту свідок вказувала, що потерпілий сидів обличчям до труби, суду першої інстанції свідок теж вказувала на те, що потерпілий сидів обличчям до труби.
Свідок ОСОБА_17 органу досудового розслідування надавала пояснення, відповідно до ОСОБА_10 під час отримання ударів сидів спиною до труби, від ударів бився потилицею об трубу, в ході проведення слідчого експерименту свідок свої первісні пояснення змінила і вже вказувала на те, що в момент нанесення ударів потерпілий сидів обличчям до труби. В судовому засіданні, безпосередньо під час допиту судом першої інстанції свідок знову змінила свої покази та повернулась до первісних, наданих в протоколі допиту під час досудового розслідування, про те, що потерпілий в момент нанесення йому ударів сидів все ж таки спиною до труби. При цьому, в суді першої інстанції під час допиту свідок обвинуваченого ОСОБА_8 взагалі не впізнала.
Тобто, із вищенаведеного вбачається, що в показах свідків, наданих ними в ході надання пояснень органу досудового розслідування, проведення слідчих експериментів та допиту судом першої інстанції, містяться істотні розбіжності щодо розташування тіла потерпілого біля труби в момент нанесення йому ударів, що має істотне значення для з`ясування куди ж саме приходились удари, які призвели до закритої черепно-мозкової травми, а також, щодо того чи наносились обвинуваченим ногою потерпілому удари по голові від яких останній бився об трубу чи ні, що має істотне значення для з`ясування та встановлення обставин кримінального провадження. Вказані протиріччя судом першої інстанції в ході судового провадження усунуті не були, як і не було з`ясовано судом першої інстанції підстав зміни свідками ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_21 показів, наданих ними під час судового провадження, з тих, що були надані в ході досудового розслідування. Мотивів стосовно того, чому суд дійшов висновку про обґрунтованість показів, наданих свідками в ході безпосереднього їх допиту під час судового засідання та їх перевагу над тими показами, що було надано органу досудового розслідування, при тому що судом покладено в основу доведеності вини ОСОБА_8 протоколи допиту свідків та протоколи проведення слідчих експериментів за їх участі, де вони надають пояснення щодо подій та обставин нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, судом першої інстанції у вироку не наведено.
Водночас, суд в своєму рішенні вказав, що покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 надані в судовому засіданні стосовно того, що вони не бачили як ОСОБА_8 ногою бив потерпілого по голові, оцінюються критично саме з тих підстав, що ці свідки під час слідчих експериментів вказували на протилежне, зокрема, на те, що обвинувачений наносив удари потерпілому ногою по голові і від цих ударів останній бився головою об трубу.
Окрім цього, судом першої інстанції не було надано жодної оцінки тому, що свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_21 вказували на те, що на них з боку співробітників поліції на стадії досудового розслідування здійснювався тиск, спрямований на отримання від свідків показів, які спрямовані проти обвинуваченого ОСОБА_8 та на підтвердження його вини у нанесенні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Поміж іншого, в ході судового провадження в суді першої інстанції захисники обвинуваченого не погоджувались із правовою кваліфікацією дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки ОСОБА_10 після отримання тілесних ушкоджень, нанесення яких інкримінують обвинуваченому, спілкувався, відповідав на питання, а потім самостійно пішов з місця подій. Вказували на те, що без свідомості, лежачого на землі, ОСОБА_10 було знайдено на відстані приблизно 800-1000 метрів від місця отримання тілесних ушкоджень, що підтверджено в судовому засіданні свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 .
Тобто, за версією сторони захисту потерпілий міг отримати тілесні ушкодження, що знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті вже після конфлікту з обвинуваченим та після того, як ОСОБА_10 самостійно пішов з місця події і дії обвинуваченого, в такому випадку, необхідно кваліфікувати як вбивство, вчинене через необережність.
У зв`язку із цим, сторона захисту наполягала на призначенні у справі судово-медичної експертизи та вказувала на необхідність поставити на вирішення експертам питання щодо того чи міг ОСОБА_10 із заподіяними йому тілесними ушкодженнями здійснювати будь-які осмислені дії, в тому числі чи міг ОСОБА_10 мати можливість до самостійного пересування (ходити на відстань 700 метрів, повзти, розмовляти і тому подібне), та чи могли виникнути тілесні ушкодження у ОСОБА_10 від падіння з висоти власного зросту.
В свою чергу, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання сторони захисту вказував на те, що в матеріалах кримінального провадження є висновки судово-медичного експерта №1222/611-Е від 10 липня 2019 року та № 1222/722-Е від 05 серпня 2019 року, які не суперечать один одному та дають відповіді на поставлені питання.
Однак, з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись, оскільки на вирішення судових експертиз №1222/611-Е від 10 липня 2019 року та № 1222/722-Е від 05 серпня 2019 року не ставилось питання щодо того чи міг ОСОБА_10 із заподіяними йому тілесними ушкодженнями здійснювати будь-які осмислені дії, в тому числі чи міг він мати можливість до самостійного пересування (ходити на відстань 700 метрів, повзти, розмовляти і тому подібне), і відповіді на це питання вказані висновки не містять.
Під час допиту судом першої інстанції судового експерта ОСОБА_22 , останній пояснив суду, що робив експерті висновки по справі та повністю їх підтримує. Зокрема, зазначив, що потерпілий помер внаслідок завданих тілесних ушкоджень в область голови, внутрішня черепно-мозкова травма, які були спричинені прижиттєво до настання смерті від дії тупого предмету або при ударі об такий. Відповідей стосовно можливості отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту, які б могли стати причиною внутрішньої черепно-мозкової травми та смерті експерт не надав та не має можливості надати, так як відсутні судово-медичні дані, які б свідчили про можливість падіння потерпілого. При цьому, вказав, що до втрати свідомості потерпілий міг робити активні дії.
Гарантоване обвинуваченому право на справедливий суд означає, що при апеляційному перегляді не допускається формального підходу до розгляду аргументів сторони захисту, їхнє спростування повинно бути переконливим із наведенням доказів, оцінка яких відповідає ст. 94 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України, судом першої інстанції було допущено порушення вимог кримінального процесуального закону України, яке є істотним, та полягає в тому, що судом не було належним чином перевірено версію сторони захисту щодо можливості отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень після того, як він покинув місце події, що призвело не тільки до неповноти та однобічності судового провадження, а й до порушення права обвинуваченого на захист, що відповідно до ст. ст. 409, 410 412 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Усунути вище вказані розбіжності, з`ясувати всі обставини справи та дослідити наявні в матеріалах кримінального провадження докази, колегія суддів позбавлена можливості оскільки жоден із учасників кримінального провадження клопотання щодо повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, у зв`язку з тим, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями не заявляв. Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє судове рішення лише в межах тих доказів, що досліджувались судом першої інстанції безпосередньо в ході судового провадження, а так як місцевим судом належним чином не було перевірено версію сторони захисту щодо можливості отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень після залишення місця події та внаслідок падіння з висоти власного зросту, відповідних судових експертиз не призначалось і їх висновків не досліджувалось, то колегія суддів позбавлена можливості перевірити такі обставини справи самостійно.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок відносно ОСОБА_8 підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, під час якого суду необхідно врахувати наведене, а також, перевірити доводи апеляційних скарг щодо недоведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України.
Водночас, під час перегляду даної справи судом касаційної інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 було залишено під вартою на строк не більш ніж 60 днів.
З урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України та з метою запобігання в подальшому переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність продовжити запобіжний захист ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою до проведення судом першої інстанції попереднього судового засідання, але не більше ніж 60 днів.
На підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 177, 178, 404, 409, 410, 411, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 121 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до проведення судом першої інстанції попереднього підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 днів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4