Справа № 162/10/22
Провадження № 1-кп/162/12/2023
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000368 від 09.10.2021 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 09.10.2021 року близько 06 години, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «BMW», моделі «530D», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у с. Нові Березичі Камінь-Каширського району Волинської області зі швидкістю 70 км/год, проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 2.3б, 12.3, 12.4, 12.9б Правил дорожнього руху України (далі ПДР), в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка переходила проїжджу частину зліва направо відносно руху вказаного автомобіля. Внаслідок вищевказаних грубих порушень ПДР ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, а саме закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, крововиливи під мозкові оболонки, забійні рани голови, злами ребер справ із пошкодженням парієтальної плеври, гемоторакс, крововиливи в середостіння, забій легень, відрив передньої гомілкової артерії зліва, відкритий перелом середньої третини обох кісток лівої гомілки, закритий перелом обох кісток правого передпліччя зі зміщенням, закритий уламковий перелом правої великогомілкової кістки, злам клубової кістки зліва, забійно-рвана рана підколінної ділянки зліва, синці верхній та нижніх кінцівок. В результаті чого 10.10.2021 року близько 21 години 10 хвилин померла у реанімаційному відділенні КНП «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, повідомив суду про обставини, вчиненого ним кримінального правопорушення. Підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті та вказав, що 09.10.2021 року виїхав з дому з Любешова в 5 годин, в машині показувало -3 градуси морозу. В с. Березичах став туман, їхав зі швидкістю не більше 70 км/год. Назустріч їхала машина на дальньому світлі фар. Побачив, що на відстані 5-10 метрів потерпіла переходить дорогу, переключався на ближнє світло фар, видимість була погана, розминаючись із зустрічною машиною його засліпило світлом фар. Потім все сталося загальмувати не встиг, різко повернув руля вліво, вправо, передньою правою частиною автомобіля зачепив потерпілу, став, подзвонив на «102» та в швидку допомогу. Потерпіла ще подавала ознаки життя. Пішохідного переходу в місці, де потерпіла переходила дорогу, не було. Алкогольних напоїв не вживав. У машині ще знаходилися ОСОБА_8 (спереду справа) та ОСОБА_9 (ззаду справа). Добровільно відшкодував потерпілим збитки (давав кошти на операцію та поховання).

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, крім визнання вини обвинуваченим, за викладених вище обставин, повністю підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні потерпілої та свідків.

Потерпіла ОСОБА_4 вказала, що вони з матір`ю, ОСОБА_7 , збиралися їхати на 6 годин до Луцька. Коли йшли на зупинку в с.Березичі, вона була попереду, адже мати ходила повільно. Було темно, видимість погана. Пішохідного переходу в місці, де вони переходили дорогу, немає. Рух машин був активний. Потерпіла, коли перейшла дорогу, побачила, як осліпила машина та почула удар. Потім побачила, що мати вже лежала на дорозі. Коли підійшла до неї вона ще була притомна, говорила про біль. Обвинувачений приїжджав у лікарню, дійсно відшкодував їм збитки на лікування та поховання. Будь яких претензій до нього не має. Щодо покарання обвинуваченому зазначила, що реальне позбавлення волі йому обирати не потрібно.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що точної дати не пам`ятає, осінню 2021 року зранку о годині 6 їхали машиною в Рівне, було ще темно, заморозок (-5 градусів), туман, видимість погана, асфальт мокрий. Він сидів на задньому сидінні, за кермом був ОСОБА_5 , на передньому сидінні був ще один пасажир ( ОСОБА_10 ). Їхали зі швидкістю 60-70 км/год. В с. Березичі біля зупинки бачив, як одна жінка перейшла дорогу, назустріч їхав автомобіль, водій переключився на ближнє світло і побачили перед машиною за метрів 5 ще одну жінку, яка переходила дорогу не на пішохідному переході. Водій не гальмував, однак спробував повернути вліво, але зачепив жінку правою частиною автомобіля, відбулося зіткнення. Зупинились за 10-20 метрів від місця аварії. З обох сторін зупинки є пішохідні переходи, однак жінку збили поза ними. Після пригоди жінка ще дихала, біля неї знаходилась дочка. ОСОБА_5 викликав швидку і вони перебували на місці весь час до закінчення складання матеріалів працівниками поліції. Після чого їздили у лікарню до потерпілої.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що 09.10.2021 року вони з ОСОБА_11 та ще одним напарником їхали автомобілем марки «BMW» в м.Рівне, був туман, ще темно, мінусова температура (-3-6 градусів), слизька дорога. За кермом був ОСОБА_5 , він сидів на передньому пасажирському сидінні. Їхали зі швидкістю 60-65 км/год. У населеному пункті побачили на дальньому світлі фар, що жінка переходить дорогу перед зустрічним автомобілем, зрівнявшись із яким назустріч їхав ще один автомобіль. В цей момент на дорогу вибігла ще одна жінка, між пішохідними переходами, не більше 10 метрів від них. Дана ділянка дороги не освітлювалась. Водій при цьому різко вивернув руль вліво, на зустрічну смугу руху, однак уникнути наїзду не вдалося, зачепив жінку правою частиною автомобіля. Зіткнення відбулося десь на центральній частині дороги. Сергій відразу викликав поліцію та швидку. Після ДТП жінка була ще жива.

Також винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, зокрема:

-витягом з ЄРДР від 09.10.2021 року кримінального провадження № 0000368 за ч.2 ст.286 КК України;

-рапортом про отримання та реєстрацію заяви в ІТС ІПНП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області від 09.10.2021 року за №5018, заявник ОСОБА_5 ;

-рапортом про отримання та реєстрацію заяви в ІТС ІПНП ВПД №1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області від 09.10.2021 року за №2121, заявник ОСОБА_5 ;

-протоколом огляду місця події від 09.10.2021 року з додатками, проведений в присутності понятих за місцем дорожньо-транспортної пригоди регіональна автомобільна дорога державного значення Р-14, а саме її ділянка неподалік будинку АДРЕСА_2 та перехрестям з вулицею Вишнева;

-письмовими поясненнями ОСОБА_5 від 09.10.2021 року, аналогічні наданим ним у судовому засіданні;

-паперовою роздруківкою результатів огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «ДРАГЕР» з результатом тесту - 0.00 проміле;

-постановою про визнання і приєднання до справи речових доказів від 09.10.2021 року;

-постановою про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення (злочину) від 10.10.2021 року;

-протоколом огляду місця події від 10.10.2021 року з фототаблицями до нього. Огляд проведений в присутності понятих та за участю спеціаліста лікаря ОСОБА_12 , та відповідно до якого виявлено та вилучено труп ОСОБА_7 , який направлений до Ратнівського міжрайонного відділення бюро судово-медичних експертиз для розтину;

-запитом заступника начальника СВ Камінь-Каширського РВП ГУПН у Волинській області ОСОБА_13 до директора КНП «Любешівська багатопрофільна лікарня» про надання медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_7 від 10.10.2021 року;

-відповіддю на запит в.о. директора КП «Любешівська багатопрофільна лікарня» від 11.10.2021 року, відповідно до якого надається медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_7 №1826/778 на 14 стор. та 26 вкладок;

-лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 №139 від 11.10.2021 року;

-постановою про призначення та доручення проведення судово-медичної експертизи трупа від 11.10.2021 року;

-постановою про призначення та доручення проведення судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження технічного стану транспортного засобу від 11.10.2021 року;

-ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13.10.2021 року про накладення арешту на тимчасово вилучений 9 жовтня 2021 року під час проведення огляду місці події легковий автомобіль марки «BMW», моделі «530D», 2006 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

-клопотанням експерта №СЕ-19/103-21/8603-ІТ від 19.10.2021 року;

-відповіддю на клопотання експерта №1398/53/02-21 від 22.10.2021 року;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 12.11.2021 року з додатками;

-висновком експерта №СЕ-19/103-21/8603-ІТ від 06.12.2021 року, відповідно до якого на момент експертного огляду автомобіля BMW 530D, р.н.з. НОМЕР_1 , робоча гальмова система, система рульового керування, ходова частина та зовнішні світлові прилади знаходились в працездатному стані;

-висновком експерта №129 від 20.12.2021 року відповідно до якої комплекс тілесних ушкоджень трупа ОСОБА_7 міг виникнути внаслідок ДТП, найбільш ймовірно в момент наїзду автомобіля потерпіла знаходилася у вертикальному положенні в динаміці (рухалася) правою боковою поверхнею тулуба до автомобіля, первинний контакт відбувся в ділянку лівої та правої гомілки з послідуючим падінням на дорожнє покриття. Дані ушкодження виникли одночасно, чи в швидкій послідовності одне за одним та належать до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення, і в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілого;

-постановою про призначення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму ДТП від 02.12.2021 року;

-висновком експерта № СЕ-19/103-21/10339-ІТ від 20.12.2021 року, відповідно до якого у заданій дорожній ситуації з технічної точки зору, водій автомобіля BMW 530D, р.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3, 12.4, 12.9б) ПДР України йому заборонялось перевищувати максимальну дозволену швидкість руху в населеному пункті 50 км/год; ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 з моменту виникнення небезпеки для руху заданого слідством, при дотриманні ПДР України; дії ОСОБА_5 , які не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП;

-протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29.12.2021 року.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, а їх сукупність з точки зору взаємозв`язку є достатньою для прийняття відповідного процесуального рішення

Під час судового розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подала ряд письмових клопотань про визнання доказів недопустимими, на підставі чого у судових дебатах просила виправдати обвинуваченого. Зокрема, захист вказував, що при ознайомленні із матеріалами досудового розслідування кримінального провадження №000368 шляхом фотокопіювання, постанова про призначення (зміну) прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів від 09.10.2021 року, не містила підпису керівника окружної прокуратури, що обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень. Також, просить визнати недопустимим висновок експерта №129, оскільки в матеріалах справи відсутні медичні документи, за якими проводилося експертне дослідження, та не були відкриті стороні захисту в порядку ст.290 КПК України.

Із постанови про призначення та доручення проведення судово-медичної експертизи трупа від 11.10.2021 року вбачається, що будь якої медичної документації на проведення експертизи слідчим не направлялося, однак зі змісту висновку експерта слідує, що під час проведення експертизи була наявна медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_7 №4350 КПК «Любешівська ЦРЛ». Разом з тим, із відповіді КП «Любешівська багатопрофільна лікарня» на запит вбачається, що ними надавалася медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_7 №1826/778 на 14 стор. та 26 вкладок, які не були відкриті стороні захисту в порядку ст.290 КПК України. Крім цього, вказана медична документація була отримана в позапроцесуальний спосіб - без звернення до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. 159, 160 КПК України. Також, просить визнати недопустимим висновок експерта № СЕ-19/103-21/10339-ІТ від 20.12.2021 року, оскільки ні з даного висновку, ні з постанови слідчого про призначення експертизи неможливо встановити, які саме завірені копії матеріалів кримінального провадження були надані експерту на дослідження, так як відсутній опис таких документів, а вказано лише про документи на 7 аркушах. Зазначене порушує право обвинуваченого на ефективний засіб правового захисту та справедливий суд.

При вирішенні вказаних клопотань суд виходить з такого.

Стаття 84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Стаття 87 КПК України визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.

Суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу в контексті ч. 1 ст. 87 КПК України, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб обумовити недопустимість доказу.

Як вбачається з рішення Конституційного Суду України у справі № 1-31/2011 від 20.10.2011 за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення ч. 3 ст. 62 Конституції України, аналізуючи положення «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом», Конституційний Суд України прийшов до висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними у незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою, тощо.

Відповідно до п. 3.2 Рішення, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально - процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

При оцінці представлених доказів, суд виходить з загальних принципів кримінального судочинства та практики Європейського суду з прав людини та практики Верховного суду.

Так, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а ст. 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

У ч.2 ст. 8 КПК України визначено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а у ч.5 ст.9 КПК України наголошено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд, проте вона не визначає критеріїв допустимості доказів, оскільки це питання вирішується перш за все внутрішнім правом і національними судами (справи «Шенк проти Швейцарії», заява№ 10862/84, рішення від 12 липня 1988 року, § 45, 46; «Морейра Ферейра проти Португалії» (№ 2) [ВП], заява № 19867/12, рішення від 11 липня 2017 року;«Хеглас проти Республіки Чехія», заява № 5935/02, рішення від 01 березня 2007 року, § 84).

Національне судове провадження, коли йдеться про порушення захищеного Конвенцією права (з огляду на характер цього порушення), ЄСПЛ розглядає з позицій дотримання справедливого судового розгляду, що вирізняється не стільки прийнятністю певних доказів за національним правом, скільки тим, чи є провадження, включно із способом збирання доказів, справедливим у цілому («Хан проти Сполученого Королівства», заява № 35394/97, рішення від 12 травня 2000 року, § 34; «P.G. і J.H. проти Сполученого Королівства», заява № 44787/98, рішення від 25 вересня 2001 року, § 76; «Аллан проти Сполученого Королівства», заява № 48539/99, рішення від 05 листопада 2002 року, § 42).

Дотримання стандартів справедливості провадження досягається через дотримання прав сторони захисту з урахуванням якості доказів сторони обвинувачення, включно з вирішенням питання про те, чи породжують сумнів щодо їх надійності або точності обставини, за яких їх було отримано, чи були використані у провадженні докази, отримані з порушенням права на захист.

З огляду на проаналізовані норми законодавства, суд не бере до уваги вказані доводи сторони захисту, вважає такі безпідставними, зважаючи на наступне.

Щодо визнання недопустимим доказом постанови про призначення (зміну) прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів від 09.10.2021 року (далі постанови від 09.10.2021 року) у зв`язку із відсутністю підпису на вказаному документі під час відкриття матеріалів стороні захисту суд зазначає таке.

Матеріали кримінального провадження містять оригінал постанови від 09.10.2021 року з підписом керівника окружної прокуратури ОСОБА_14 . Відповідно до складу групи прокурорів входять ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та старшим групи, який керуватиме діями інших прокурорів, визначено прокурора ОСОБА_3 (а.с.23 Т.1)

При перевірці доводів сторони захисту судом допитано свідка ОСОБА_17 , слідчого СУ ГУНП у Волинській області, який в судовому засіданні пояснив, що він здійснював досудове розслідування даного кримінального провадження. Обвинуваченому було оголошено підозру, після чого за дорученням прокурора були відкриті матеріали стороні захисту та проводилось ознайомлення обвинувачено і його захисника з матеріалами досудового розслідування в приміщенні Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, про що складався відповідний протокол. Будь-яких зауважень та клопотань від сторони захисту не надходило.

Із витребуваних та досліджених судом копій матеріалів справи №157/1360/21 щодо розгляду Камінь-Каширським районним судом Волинської області клопотання слідчого ОСОБА_18 про арешт майна (автомобіля), встановлено, що до вказаного клопотання, яке надійшло до суду на розгляд 11.10.2021 року, додано копію постанови про призначення (зміну) прокурорів від 09.10.2021 року з відповідним підписом керівника (а.с.191 Т1).

Між тим, стороною захисту надано висновок експерта № КСЕ-19/118-22/9463 Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про проведення комплексної комп`ютерно-технічної та фототехнічної експертизи. Із дослідженого в судовому засіданні висновку встановлено, що стороною захисту на експертизу надавався телефон, у якому містяться фотографії документів, а саме:

-графічні файли 0346 та 0347 постанови про призначення групи прокурорів від 09 жовтня 2021 року,фотографування якої здійснювалось адвокатом ОСОБА_6 під час ознайомлення з матеріалами провадження при їх відкритті відповідно до ст.290 КПК;

-графічні файли 8589 та 8590 постанови про призначення групи прокурорів від 09 жовтня 2021 року, фотографування якої здійснювалось адвокатом ОСОБА_6 з матеріалів кримінального провадження, яка знаходиться у розпорядженні суду (вказана постанова подана під час підготовчого засідання);

-графічні файли 8808 та 8809 постанови про призначення групи прокурорів від 09 жовтня 2021 року, фотографування якої здійснювалось з матеріалів кримінального провадження, яка знаходяться у розпорядженні суду (вказана копія постанови була надана Камінь-Каширському районному суду під час розгляду клопотання про арешт майна обвинуваченого ОСОБА_5 на досудовому розслідуванні ).

Відповідно до вищевказаного висновку, експертом було встановлено, що у всіх вказаних графічних файлах містяться сторінки документа з однаковою назвою, які співпадають по набору знаків та символів, наявності, відсутності та розміру пробільних ділянок, інтервалів відступів, що дає можливість зробити висновок, що це є один друкований документ.

Експертом вказано, що графічний файл 8809 містить рукописний напис, який не співпадає за кольором, розташуванням відносно тексту та формою із файлом 8590, а також у центральній частині з правої сторони зафіксовано прямокутний штамп барвником чорного кольору та рукописні написи барвником чорного кольору для графічного файлу 8809, а у графічному файлі 8590 даний елемент відсутній.

Відповідно вказаних висновків, вбачається, що 8809 з усіма позначками, про які зауважує експерт, є копією постанови, що вбачається з написів прямокутного штампу зі змістом «копія згідно з оригіналом», на якій видно рукописний текст, а саме підпис ОСОБА_14 .

Крім того, на запитання в частині визначення наявності підпису, дати відповідь експертом не представилось можливим, у зв`язку із тим, що визначення підпису виходить за межі його компетенції.

Отже, висновки, викладені у експертизі, не спростовують законних повноважень групи прокурорів, визначених постановою від 09 жовтня 2021 року, оскільки встановленні неспівпадіння рукописного напису (підпису) барвнику кольору, відносно тексту та форми не вказує про відсутність підписаної постанови, оскільки під час судового розгляду було встановлено, що копія постанови про визначення групи прокурорів з наявним підписом керівника окружної прокуратури ОСОБА_19 була наявна в матеріалах справи під час розгляду 13 жовтня 2021 року слідчим суддею Камінь-Каширського районного суду клопотання про арешт майна у вказаному кримінальному провадженні. Окрім того, витяг з ЄРДР від 09.10.2021 року містить саме такий склад групи прокурорів, що й вказана постанова. Беручи до уваги зазначене у своїй сукупності, суд вважає, що на момент здійснення слідчих дій прокурори, вказані у відповідній постанові, були належним чином уповноважені.

Щодо тверджень захисника про те, що медична документація загиблої ОСОБА_7 була отримана в позапроцесуальний спосіб без звернення до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. 159, 160 КПК України, що тягне за собою визнання доказів отриманих в подальшому недопустимими, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У рамках кримінального провадження правом витребувати від будь-якої особи необхідні речі, документи, відомості, тощо, наділений слідчий. Таке право передбачено ч. 2 ст. 40 КПК України, яка містить перелік повноважень слідчого, до якого, з огляду на пункт 9, віднесено і право на звернення із запитами до державних органів, юридичних і фізичних осіб задля отримання речей, документів, відомостей, необхідних для здійснення досудового розслідування, а у разі ненадання такої інформації у добровільному порядку - із використанням встановленого ст. 159, 160 КПК України механізму їх отримання.

Разом з тим, під час судового розгляду допитано свідка ОСОБА_20 , який суду пояснив, що будучи в той період часу заступником начальника СВ Камінь-Каширського РВ ГУНП у Волинській області, перебуваючи у складі слідчо-оперативної групи, на службовий планшет отримано повідомлення про смерть ОСОБА_7 . Відповідно, здійснено невідкладний виїзд до Любешівської багатопрофільної лікарні, де ним, як слідчим, було проведено огляд місця події (ТРУПА), а тіло невідкладно направлено на судово-медичну експертизу, про що була винесена відповідна постанова про призначення та доручення проведення судово-медичної експертизи трупа. У телефонному режимі зв`язавшись з судово-медичним експертом ОСОБА_21 повідомив останньому про таке направлення. Експерт в розмові вказав, що у випадку смерті особи у стаціонарі лікувального закладу, необхідно надати медичну документацію. Відповідно до п.1.10 «Порядку проведення судово-медичної експертизи» 26.07.1995 №257/793 історію хвороби мав надати керівник лікувального закладу. Під час спілкування з черговим лікарем реанімаційного відділення, останній повідомив, що історію хвороби без запиту не нададуть, у зв`язку з чим підготував відповідний запит в порядку ст.93 КПК України. Отримавши відповідь на вказаний запит з медичною карткою стаціонарного хворого ОСОБА_7 (номер не пам`ятає), доставив документи разом із тілом судово-медичному експерту ОСОБА_21 в смт Ратне. Оскільки на той момент потерпілим визнано нікого не було, а особа, якій належала історія хвороби, була померлою, з метою своєчасного проведення експертизи було все зроблено саме в такий спосіб, так як виконати іншим чином не було можливим. Крім того вказав, що в подальшому участі у слідчих діях вказаного кримінального провадження він не брав.

Отже, з матеріалів кримінального провадження та пояснень вказаного свідка вбачається, що медичну документацію ОСОБА_7 було добровільно надано слідчому у відповідь на його запит, у зв`язку із чим звернення до слідчого судді в порядку ст. 159, 160 КПК України для отримання ухвали про тимчасовий доступ до відповідних документів в даному випадку не є обов`язковим.

(Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду , викладеною у постанові від 6 жовтня 2020 року по справі № 761/480/19.)

Щодо невідкриття медичної документації загиблої ОСОБА_22 , яка була покладена в основу висновку експерта №129 від 20.12.2021 року, під час ознайомлення стороною захисту з матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України, а також розбіжністі між номером картки стаціонарного хворого ОСОБА_7 в оригіналі цього документу та номером вказаної картки у висновку експерта, на що захист посилається як на підстави визнання такого висновку недопустимим доказом у справі, суд звертає увагу на наступне.

У випадку використання стороною обвинувачення висновку експерта на підтвердження винуватості особи, такий висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України. Водночас, захист не позбавлений процесуальної можливості клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 КПК України слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй також і медичної документації. Оскільки під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, стороною захисту не заявлялось жодних клопотань, що підтверджено як адвокатом ОСОБА_6 , так і слідчим ОСОБА_17 , який був допитаний в якості свідка під час судового розгляду, та стверджується протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29.12.2021 року (а.с.113 Т1). Отже, в даному випадку безспірно встановлено свідому, добровільну, мовчазну відмову сторони захисту від реалізації права заявляти клопотання про надання на стадії виконання ст. 290 КПК доступу до документів, які досліджував експерт.

Невідкриття медичної документації автоматично не ставить під сумнів допустимість висновку експерта. Більш того, таке право може бути реалізовано під час судового розгляду кримінального провадження, що не суперечить меті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та було реалізовано в даному випадку, а саме досліджено оригінал медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_7 під час судового розгляду.

(Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.01.2020 року по справі №754/14281/17).

Разом з тим, допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_21 повідомив, що при складанні висновку №129 він використовував, серед іншого, медичну документацію Любешівської багатопрофільної лікарні щодо ОСОБА_7 , яка надійшла разом із трупом останньої, хто саме направляв документацію йому невідомо (не пам`ятає). Щодо розбіжності між номерами картки стаціонарного хворого, вказаної у журналі реєстрації трупів в судово-медичному морзі, та у висновку експерта №129 вказав, що номер картки у висновку вказаний як № 4350 - це його описка, оскільки номер «1826/778» зазначений як у дослідженому витязі із журналу реєстрації трупів в судово-медичному морзі, так і у внутрішньому журналі «Реєстрація померлих у стаціонарі». Крім цього, звернув увагу, що дані щодо померлої ОСОБА_7 , зазначені у медичній картці, ідентичні даним, зазначеним у його висновку. У подальшому, після проведення експертизи, медична документація разом з висновком експерта була передана правоохоронним органам, що зафіксовано у журналі реєстрації трупів в судово-медичному морзі, труп залишався в морзі, поки його не забрали родичі ОСОБА_7 .

Із дослідженої у судовому засіданні копії витягу із журналу реєстрації трупів в судово-медичному морзі вбачається, що за порядковим номером 129 вказано прізвище, ім`я та по батькові померлої ОСОБА_7 , постанова про призначення експертизи від 11.10.2021 року, номер картки стаціонарного хворого 1826/778 Любешівської ЦРЛ, отримав висновок експерта поліцейський СРПП (ВНП №007849) 22.12.2021 року (а.с.159-161 Т1).

Крім того, при дослідженні в судовому засіданні оригіналу картки стаціонарного хворого №1826/778 судом встановлено, що вказана медична документація належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Із записів медичної карти вбачається, що вказана особа ургентно госпіталізована. Була доставлена на приймальне відділення 09.10.2021 року о 06 год 43 хв за викликом невідкладної медичної допомоги № 80 прийнятим о 06 год 01 хв, в супроводі дочки з вулиці в с.Березичі з діагнозом закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана волосяної ділянки голови закритий перелом правого передпліччя, відкритий перелом лівої гомілки і т.д.(а.с. 40 Т.2 ).

На підставі досліджених в судовому засіданні та проаналізованих вище документів, з врахуванням пояснення експерта, суд вважає, що під час судового розгляду усунуто суперечності, про які вказано стороною захисту, та з огляду на встановлені обставини дійшов переконання, що дійсно у висновку експерта №129 від 20.12.2021 року міститься технічна помилка лише в номері картки, а в решті - висновок ґрунтується на основі медичної документації, в тому числі, даних картки №1826/778 стаціонарного хворого ОСОБА_7 , які повністю співпадають.

Істотних порушень, які можуть призвести до визнання вказаного висновку недопустимим доказом в розумінні ст.89 КПК України, судом не встановлено, а твердження сторони захисту про те, що під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження було надано копію висновку експерта №129 від 20.12.2021 року, а в матеріалах справи міститься оригінал даного висновку, жодним чином не впливають на допустимість даного доказу, дослідженого судом, оскільки не звузили права обвинуваченого або ж обмежили його в можливостях їх ефективного використання, зважаючи на ідентичність їх змісту.

Щодо визнання недопустимим доказом висновку експерта № СЕ-19/103-21/10339-ІТ від 20.12.2021 року на підставі відсутності у його тексті посилання на конкретні матеріали, які були використані експертом під час проведення експертного дослідження, та неврахування зауважень захисту щодо температурного режиму, стану дорожнього покриття тощо, слід зазначити наступне.

З метою перевірки вказаних захистом обставин, судом було допитано експерта ОСОБА_23 , який вказав, що для проведення інженерно-транспортної експертизи йому було надано супровідний лист, постанову слідчого про призначення експертизи, протокол огляду місця пригоди та протокол слідчого експерименту зі схемами до них, всього на 7 аркушах. Вказані документи зберігаються в канцелярії в архіві. Вихідні дані, зазначені у висновку, були взяті із постанови слідчого про призначення експертизи, яких будо достатньо для проведення досліджень та розрахунків. Окремих пояснень ОСОБА_5 йому не надавалось. Витребовувати додаткові матеріали необхідності не було.

Крім того, свідок ОСОБА_17 , слідчий СУ ГУНП у Волинській області, під час допиту повідомив, що для дослідження експерту надавалися постанова про призначення експертизи, протокол огляду місця події та протокол слідчого експерименту з додатками до них. Чи надавалися письмові пояснення водія не пам`ятає. Документа, який містить конкретний перелік направлених матеріалів із зазначенням їх реквізитів немає. Про надання додаткових документів експерт не звертався. У постанові про призначення експертизи були вказані всі вихідні дані на підставі зібраних матеріалів під час досудового розслідування. Температурний режим при викладенні вихідних даних не враховувався, оскільки дорожнє покриття було сухим.

Отже, дослідивши висновок № СЕ-19/103-21/10339-ІТ від 20.12.2021 року, судом було встановлено, що вихідні дані, які вказані у експертному висновку відповідають зафіксованим у протоколі огляду місця пригоди та протоколі слідчого експерименту зі схемами до них (а.с.88-94, 101-104 Т.1), що в своїй сукупності з поясненнями вищезгаданих свідків, спростовують вказане стороною захисту.

Експерту вистачило для висновку даних, які містяться у наданій йому постанові слідчого про призначення експертизи та наданих йому матеріалах. Сторона захисту не довела необхідності для висновку і взагалі для справи інших даних, про які вона вказує у клопотанні, як то температурний режим, наявність туману і.т.д.

Тож суд враховує позицію Верховного суду висловлену у постанові від 19 травня 2020 року, у справі № 490/10025/17, із якої вбачається, що основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, залишається його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити.

Тому, слід зауважити, що чим гірша видимість, тим меншою має бути дозволена правилами швидкість. Відповідно, оскільки ОСОБА_5 не зміг зупинити транспортний засіб, очевидно обрав швидкість, яка не дозволяла різко зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги, легковажно розраховуючи, що перешкод для руху не виникне. Вказане підтверджується як змістом обвинувального акта «зі швидкістю 70 км/год», так і поясненнями самого обвинуваченого та допитаних у судовому засіданні свідків.

За обставин, на які посилається захисник у своєму клопотанні, зокрема, «був мороз і температура повітря опускалася нижче 0 градусів», «ожеледиця та туман», виконання вимог п. 2.3б, 12.3 Правил дорожнього руху України набуває ще більшої актуальності та потребує неухильного дотримання.

Таким чином, неважливо за цих обставин, чи сухе дорожнє полотно, чи мокре, є туман, чи ні, у будь-якому випадку, якщо зіткнення відбулося, то ОСОБА_5 , порушив п. 2.3б, 12.3, 12.4, 12.9б Правил дорожнього руху України.

При оцінці наведених захисником доводів, суд враховує висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.08.2022 (справа № 756/10060/17), що відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

На підставі вищевикладеного в сукупності, суд дійшов висновку, що підстави для визнання недопустимими доказами постанови про призначення (зміну) прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів від 09.10.2021 року, висновку експерта №129 від 20.12.2021 року та висновку експерта № СЕ-19/103-21/10339-ІТ від 20.12.2021 року відсутні.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод в наданні доказів, їх дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідивши та перевіривши усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу злочину, інкримінованого обвинуваченому, надавши оцінку вказаним обставинам з детальною мотивацією висновків щодо кожного з аргументів, висловлених стороною захисту, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальному акті, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами сторони захисту.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, узгоджуються між собою та показаннями потерпілої, обвинуваченого та свідків.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає доведеним факт порушення ОСОБА_5 вимог п. 2.3б, 12.3, 12.4, 12.9б Правил дорожнього руху України, в результаті чого відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_7 , внаслідок чого остання померла у реанімаційному відділенні КНП «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради, тобто вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» п. 282). Таке доведення випливає із сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, встановлених судом.

Підстав для ухвалення виправдувального вироку судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання відповідно до ст. 65-67 КК України суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений скоїв тяжкий злочин. Між тим, судом враховується те, що ОСОБА_5 вчинив злочин з необережності.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця його вчинення, конкретні обставини справи, характер та зміст допущених порушень ПДР і той факт, що наїзд на ОСОБА_7 відбувся поза пішохіднім переходом, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, враховуючи позицію потерпілої, з огляду на положення ч.1 ст.69-1 КК України, суд призначає обвинуваченому покарання ближче до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Разом з тим, обвинувачений є особою молодого віку, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно. ОСОБА_5 щиро розкаявся та висловив жаль з приводу вчиненого, про що неодноразово вказував у процесі судового розгляду, активно сприяв розкриттю злочину. Потерпіла будь яких претензій до останнього не має та вважає, що він не заслуговує на покарання.

Відповідно до висновку, викладеного в досудовій доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький, відділ з питань пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).

На підставі вказаного, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, із застосуванням ст. 75, 76 КК України - звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

При вирішенні питання про доцільність позбавлення ОСОБА_5 права керувати транспортними засобами суд виходить з наступного.

Згідно з п.20, 21 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й мотиви допущених особою порушень правил дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного, і з огляду на ці обставини визначати доцільність застосування до обвинуваченої додаткового покарання, зокрема позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі викладеного, беручи до уваги конкретні обставини даної справи, суд виходить із того, що хоча злочин ОСОБА_5 вчинений з необережності, однак, спричинив незворотні наслідки смерть людини саме в результаті порушення обвинуваченим ПДР України, а тому вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Призначення такого додаткового покарання буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого злочину, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства, правами потерпілої та особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не застосовувався.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, скасувавши накладений на них арешт.

Цивільний позов не заявлявся.

Відповідно до положень ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином, судові витрати за проведення:

-судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/103-21/8603-ІТ від 06.12.2021 року в сумі 2745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) гривень 92 коп;

-судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/103-21/10339-ІТ від 20.12.2021 року в сумі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) гривні 96 копійок,-

підлягають стягненню з ОСОБА_5 в дохід держави.

Керуючись ст. 50, 65-67 КК України, ст.373, 374, 392-395КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75, 76 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави витрати за проведення:

-судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/103-21/8603-ІТ від 06.12.2021 року в сумі 2745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) гривень 92 коп;

-судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/103-21/10339/ІТ від 20.12.2021 року в сумі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) гривні 96 копійок.

Арешт на майно, накладений на підставі ухвали слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13.10.2021 року скасувати.

Речовий доказ, а саме легковий автомобіль марки «BMW», моделі «530D», 2006 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 залишити власнику за належністю.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Любешівський районний суд Волинської області шляхом п одачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_24