ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/1410/22

Провадження № 1-кп/568/13/23

25 січня 2023 року м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радивилів кримінальне провадження №0000116 по обвинуваченню ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Карпилівка Радивилівського району Рівненської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, із середньою спеціальною освітою, неодруженої, на утриманні неповнолітніх чи непрацездатних осіб не має, не депутата, раніше судимої, востаннє 13.09.2021 року Радивилівським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, звільненої від відбування покарання на підставі ст.75 КК України із встановленням іспитового строку 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , будучи засудженою вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 13.09.2021 року за ч.2 ст.185 КК України, на шлях виправлення не стала, висновків не зробила, та повторно, умисно вчинила нові кримінальні правопорушення.

24 вересня 2022 року близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи у господарстві в АДРЕСА_2 , а саме в одній із кімнат, належного ОСОБА_5 житлового будинку, на столі виявила банківську картку АТ КБ «Ощадбанк» та банківську картку АТ КБ «Приватбанк», що належали ОСОБА_5 . У ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Переконавшись, що за її діями не спостерігає власник майна та інші сторонні особи, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрала вказані банківські картки, які є офіційними платіжними документами, після чого покинула місце події.

Крім того, 24 вересня 2022 року близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на території України введено військовий стан, перебуваючи в господарстві ОСОБА_5 , жителя АДРЕСА_2 , а саме в одній із кімнат, належного ОСОБА_5 житлового будинку, на столі виявила належний ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9C», вартістю 4433,33 гривень. У ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Переконавшись, що за її діями не спостерігає власник майна та інші сторонні особи, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрала вказаний мобільний телефон та покинула місце події. В результаті протиправних дій ОСОБА_3 ОСОБА_5 завдано матеріальну шкоду в розмірі 4433,33 гривень.

Того ж дня, 24 вересня 2022 року близько 23 години 03 хвилин ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на території України введено військовий стан, використовуючи викрадену банківську картку АТ КБ «Приватбанк», яка належить ОСОБА_5 та достовірно знаючи пін-код до неї, шляхом зняття готівки у банкоматі АТ КБ «Приватбанк», що в с.Козин вул.Берестецька, 141а Дубенського району Рівненської області, умисно, таємно, з корисливих мотивів, діючи в умовах воєнного стану, повторно викрала для власних потреб грошові кошти в сумі 3000 гривень. В результаті протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 заподіяно матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 25 вересня 2022 року близько 05 години 26 хвилин ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на території України введено військовий стан, використовуючи викрадену банківську картку АТ КБ «Приватбанк», яка належить ОСОБА_5 та достовірно знаючи пін-код до неї, шляхом зняття готівки у банкоматі АТ КБ «Приватбанк», що в с.Козин вул.Берестецька, 141а Дубенського району Рівненської області, умисно, таємно, з корисливих мотивів, діючи в умовах воєнного стану, повторно викрала для власних потреб грошові кошти в сумі 6000 гривень. В результаті протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 заподіяно матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину свою визнала повністю та показала, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винною у пред`явленому обвинуваченні. Також пояснила, що 24.09.2022 року перебуваючи в будинку ОСОБА_5 в с.Козин Дубенського району Рівненської області, побачивши на столі мобільний телефон та банківські картки, що належали ОСОБА_5 вирішила вчинити крадіжку. В той час, коли за її діями ніхто не спостерігав, вона викрала дві банківські картки, мобільний телефон та залишила будинок. В той же вечір, в банкоматі в с.Козин, знаючи пін-код до картки, вона зняла кошти в сумі 3000 гривень, які витратила на власні потреби. На наступний день, в тому ж банкоматі вона зняла з картки 6000 гривень, які також використала на власні потреби. В подальшому викрадений телефон, вона віддала працівникам поліції, а збитки, завдані ОСОБА_5 повністю відшкодувала. У вчиненому щиро розкаюється, просить її суворо не карати. Вказує, що усвідомлює свою протиправну поведінку та більше подібно вчиняти не буде.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву, згідно з якою просить проводити судовий розгляд без його участі, зазначивши, що претензій майнового характеру до обвинуваченої ОСОБА_3 не має, збитки, завдані йому кримінальним правопорушенням ОСОБА_3 повністю відшкодовані.

Крім повного визнання своєї вини у вчинених кримінальних правопорушень, обвинувачена ОСОБА_3 не заперечувала проти визнання недоцільним дослідження доказів у повному обсязі так як повністю погодилася з висунутим обвинуваченням, висновки якого утворюють склад злочинів передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України.

Покази обвинуваченої ОСОБА_3 допитаної в судовому засіданні, послідовні і логічні, повністю співпадають з фабулою обвинувачення, чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірність картини кримінальних правопорушень за допитом обвинуваченого не викликає сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

В зв`язку з викладеним, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, крім допиту обвинуваченої та дослідження доказів, що характеризують її особу, матеріалів, що стосуються речових доказів та процесуальних витрат у вказаному кримінальному провадженні.

При цьому суд враховує, що обвинувачена вірно розуміє зміст цих обставин, не має сумнівів стосовно добровільності її позиції, а також їй та іншим учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи наведене, суд оцінивши докази з точки зору достовірності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану та за ч.1 ст.357 КК України, як викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів.

Відповідно до положень ст.65 КК України, у кожному конкретному випадку суд має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан тощо.

Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

У відповідності зі ст.12 КК України, кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченою ОСОБА_3 відносяться до категорії не тяжкого та тяжкого злочинів, обвинувачена на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується негативно, кримінальні правопорушення вчинила під час іспитового строку.

Пом`якшуючими покарання обставинами згідно ст.66 КК України - є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.

Обтяжуючою покарання обставою згідно ст.67 КК України є вчинення злочину повторно.

Суд також враховує досудову доповідь від 17.01.2023 р., підготовлену фахівцем 1 категорії Рівненського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області ОСОБА_6 відносно обвинуваченої ОСОБА_3 , за висновком якої дуже висока ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства. Окрім того, за інформацією органу пробації ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2022 року ОСОБА_3 скасовано призначене вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 13.09.2021 року звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено засуджену ОСОБА_3 для відбування призначеного покарання. Ухвала суду набрала законної сили та на даний час не виконана.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого та ступінь тяжкості вчиненого кримінальних правопорушень, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення протиправних дій, та вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, із застосуванням правил ч.1 ст.70 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими встаттях 71, 72 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 71 КК містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання.

При визначенні міри покарання суд враховує правові позиції Верховного Суду України, викладені в Постанові Пленуму ВС України № 7 від 24.10.2003 Про практику призначення судами кримінального покарання, відповідно до яких частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

З урахуванням того, що дані злочини вчинені обвинуваченою в період іспитового строку визначеного вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 13.09.2021, при визначенні остаточного покарання ОСОБА_3 суд, керуючись ст.71 КК України, обирає принцип часткового приєднання до нового покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, враховуючи ст.72 КК України.

Враховуючи всі викладені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_3 є соціально небезпечною особою та потребує цілодобового контролю в умовах ізоляції від суспільства, їй необхідно призначити міру покарання в виді позбавлення волі. Саме таке покарання, на думку суду, відповідатиме завданням та загальним засадам призначення покарання, його меті, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових злочинів.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Цивільні позови в кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати, а саме, витрати, пов`язані із залученням експертів за проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 755,12 гривень, підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь держави на підставі ч.2 ст.124 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався. Однак, оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченій ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, яке вона має відбувати реально, з метою виконання вироку, забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам ухилитися від суду, ризик чого значно підвищується в умовах введеного в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжувався у встановленому порядку, востаннє воєнний стан продовжений ще на 90 діб Указом Президента України №757/2022 від 07.11.2022, затвердженого Законом України № 2738-IX від 16.11.2022, обвинуваченій ОСОБА_3 слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, для чого її слід взяти під варту в залі суду.

Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання:

- за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 13 вересня 2021 року, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 місяць.

Обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взяти її під варту в залі суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня взяття під варту з 25 січня 2023 року.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-мобільний телефон «Xiaomi Redmy 9C», банківську картку АТ КБ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 залишити в користування ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1