Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Провадження № 1-кс/689/22/23
УХВАЛА

Іменем України

15.03.2023 року смт. Ярмолинці

Слідчий суддя Ярмолинецького районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого в м.Хмельницькому щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого в м. Хмельницькому щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Скаргу обґрунтовує тим, що 04.10.2022 р. в діях слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду ОСОБА_4 , який провів судове засідання 04.10.2022 р. як слідчий суддя, хоча з 12.09.2022 р. такі його повноваження були припинені, є ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 365, 375 КК України.

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав.

У судове засідання слідчий ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, слідчий суддя прийшов до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

В провадженні Хмельницького міськрайонного суду (слідчий суддя ОСОБА_4 ) перебувала кримінальна справа №686/14799/22 (провадження №1-кс/686/6413/22) за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого в м. Хмельницькому щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 04.10.2022 р. (слідчий суддя ОСОБА_4 ) в задоволенні вказаної скарги ОСОБА_3 відмовлено. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 21.10.2022 р. апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення а ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 04.10.2022 р. про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 15.07.2022 року, залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 04.10.2022 р. ОСОБА_3 24.10.2022 р. звернувся до ТУДБР, розташованого у м. Хмельницькому, про вчинення кримінального правопорушення, в якій просив внести відомості до ЄРДР про вчинення суддею ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, оскільки рішенням зборів суддів Хмельницького міськрайонного суду від 07.09.2022 р. повноваження ряду суддів Хмельницького міськрайонного суду, у т.ч. ОСОБА_4 , як слідчих суддів, з 12.09.2022 р. припинено. Однак, листом від 09.11.2022 р. ТУ ДБР, розташоване у м. Хмельницький, відмовило скаржнику у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР, посилаючись на те, що з скарги ОСОБА_3 не вбачаються підстави для цього.

Положеннями ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. КПК України передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень, що слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Згідно з ч. ч. 3 - 5 ст. 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у судах функціонує Єдина судова інформаційна (автоматизована) система. Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційною (автоматизованою) системою у порядку, визначеному процесуальним законом. Відповідно до ч. 8 ст. 21 Закону слідчий суддя не звільняється від виконання обов`язків судді першої інстанції, проте здійснення ним повноважень із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні враховується при розподілі судових справ та має пріоритетне значення.

Мотиви скарги ґрунтуються на інформації, отриманій скаржником з ухвали Хмельницького апеляційного суду від 05.10.2022 р. у справі №686/14019/22, де зазначено перелік слідчих суддів Хмельницького міськрайонного суду станом на 20.09.2022 р., серед яких немає судді ОСОБА_4 .. Водночас, зазначена ухвала стосувалась вирішення питання про передачу скарги ОСОБА_3 до іншого суду внаслідок відсутності невідведених слідчих суддів, на яких могла розподілятись дана справа.

Однак, як вбачається з витягу з протоколу №6 від 07.09.2022 р. зборів суддів Хмельницького міськрайонного суду, дійсно, суддю ОСОБА_4 повернуто із слідчих суддів для розгляду справ до складу палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення, залишивши при цьому за ним повноваження слідчого судді за період розгляду матеріалів, що знаходяться в його провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення.

Відмінністю письмової заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення від будь-якого іншого звернення є викладення в такій заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного кримінального правопорушення. Якщо таких даних немає, то такі відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При розгляді питання, що стосується невнесення відомостей в ЄРДР, суд також

враховує висновок Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 30.09.2021 р. у справі №556/450/18, відповідно до якого підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

З матеріалів справи вбачається, що заява ОСОБА_3 не містить ідентифікації ознак складу злочину, оскільки не встановлено об`єктивних обставин, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення особами, досудове розслідування відносно яких здійснюється Державним бюро розслідувань. У заяві скаржника відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про вчинення суддею Хмельницького міськрайонного суду ОСОБА_4 зазначених кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. ч. 1, 11 ст. 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. За шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом. Законом встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.

Європейський суд з прав людини зауважив, що такий імунітет має законну мету, оскільки є засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що з огляду на обставини тієї справи таке обмеження було пропорційним (рішення від 12.03.2009 р. у справі Плахтєєв та Плахтєєва проти України.

Схожий висновок висловлено Верховним Судом України, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 р. у справі № 6-3139цс16, в якій зазначено, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Вчинення (не вчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (не вчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяк та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010 р.).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити процесуальні рішення судді інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до відповідальності за такі рішення є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.

Правові висновки щодо відповідальності судді чи суду викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 р. у справі № 454/143/17-ц, від 21.11.2018 р. у справі №757/43355/16-ц, від 29.05.2019 р. у справі №489/5045/18, від 20.11.2019 р. у справі №454/3208/16-ц.

Рішенням Конституційного Суду України від 11.06.2020 р. №7-р/2020 року визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ст. 375 Кримінального кодексу України. Ця обставина свідчить про те, що в силу неконституційності складу злочину «Постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови», ідентифікувати склад даного злочину не вбачається за можливе, що виключає кримінальне переслідування.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що скарга, з підстав зазначених у ній, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому про невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала відповідно до вимог ч. 3 ст. 307 КПК України є остаточною та оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1