Справа №372/2544/22 Головуючий в 1-й інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-сс/824/83/2023 Доповідач - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000121 від 11.07.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.358, ч.1 ст.358 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

19 грудня 2022 року до Обухівського районного суду Київської області надійшло клопотання прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 ,про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000121 від 11.07.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.358, ч.1 ст.358 КК України, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером 1:01:021:5442, на якій розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 06 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання прокурора.

На вказану ухвалу слідчого судді, прокурор Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою через істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства. Прокурор впевнена, що житловий будинок та земельна ділянка, є предметом кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними матеріалами, дані об`єкти нерухомості визнано доказами у кримінальному провадженні, а незастосування арешту може призвести до їх відчуження, що негативно вплине на встановлення обставин у даному кримінальному провадженні. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на зазначене у ньому майно.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, однак причини своєї неявки суду не повідомив.

Власник майна ОСОБА_7 в судове засідання, також не з`явився, причини його неявки суду не відомі.

Згідно положень ст.422 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш, як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.

Тому, з огляду на приписи ст.422 КПК України колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану апеляційну скаргу за відсутності прокурора та власника майна ОСОБА_7 , оскільки це не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Таким чином, ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що надійшли до суду апеляційної інстанції, та ухвали слідчого судді, досудовим розслідуванням встановлено, що 22.07.2021 року невстановлені особи, діючи умисно, шляхом обману, незаконно заволоділи житловим будинком площею 55,7кв.м., який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 1:01:021:5442, за адресою: АДРЕСА_1 , та належав померлому ОСОБА_8 . Вказане нерухоме майно незаконно вибуло із власності ОСОБА_8 та в подальшому було незаконно відчужено третім особам. Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1:01:021:5442, в реєстрі відсутні.

Вказане нерухоме майно, прокурор вважає предметом злочину у кримінальному провадженні №0000121 від 11.07.2022 року, та таким, що відповідає вимогам ст.98 КПК України, у зв`язку з чим звернулася до слідчого судді з клопотання про накладення арешту на майно, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером 1:01:021:5442, на якій розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року, у задоволенні клопотання прокурору відмовлено, оскільки метою арешту майна прокурор зазначила збереження його як речового доказу, однак відповідних доказів на підтвердження необхідності накладення такого арешту не надала.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням про арешт майна, оскільки вказані норми узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Згідно положень ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з наведеної норми права, матеріальні об'єкти, які на переконання органу досудового розслідування мають одну або декілька ознак наведених в ст.98 КПК України можуть набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, прокурора.

Відповідно до положень ч.3 ст.110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Аналізуючи наведені вимоги закону, колегія суддів переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності вказаного у клопотанні майна тим чи іншим ознакам ст.98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч.5 ст.110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст.98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим, прокурором рішення.

Звертаючись до суду з клопотанням про накладення арешту на майно з метою забезпечити збереження речового доказу, орган досудового розслідування першочергово мав визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій мав зазначити підстави визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст.98 КПК України, проте, таких дій органом досудового розслідування вчинено не було, в матеріалах по розгляду клопотання відсутня постанова про визнання речовими доказами вищезазначеного майна, а згідно положень ст.171 КПК України, наведені прокурором у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, які прокурор додає до свого клопотання.

Таким чином, розглядаючи клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя звернув увагу на вказану обставину, а саме на відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, не надано такої постанови прокурором і апеляційному суду.

Дана обставина свідчить про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, так як без відповідної постанови слідчого, прокурора майно не може набути статусу речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання не зазначено.

Враховуючи викладене та мотивування клопотання прокурора, колегія суддів вважає, що в розумінні вимог ст.132 КПК України прокурор не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які послалася у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, й вірно зазначив в ухвалі, що прокурором не надано відповідних доказів на підтвердження необхідності накладення арешту на майно зазначене у клопотанні.

Доводи апеляційної скарги прокурора, що майно зазначене у клопотанні визнано речовим доказом є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не підтверджено жодними доказами ні в суді першої, ні апеляційної інстанцій.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000121 від 11.07.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.358, ч.1 ст.358 КК України, залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргупрокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000121 від 11.07.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.358, ч.1 ст.358 КК України, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером 1:01:021:5442, на якій розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4