печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_6, прокурора ОСОБА_7, захисника ОСОБА_8, підозрюваного ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

установив:

01.12.2022 р. старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 за погодженням із прокурором у кримінальному прровадженні - прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 звернувся до суді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, та за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч. 2 ст. 289 КК України.

У клопотанні зазначено, що Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», яким в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 р. строком на 30 діб та який у подальшому неодноразово продовжувався, востаннє правовий режим воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 год. 21.11.2022 р. строком на 90 діб Указом Президента України від 07.11.2022 р. № 757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 р. № 2738-ІХ.

Законом України «Про гуманітарну допомогу» від 22.10.1999 р. № 1192-XIV визначено вичерпний перелік товарів, що можуть бути гуманітарною допомогою та встановлено відсутність мит за розмитнення товарів гуманітарної допомоги.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2022 р. № 174 «Деякі питання пропуску гуманітарної допомоги через митний кордон України в умовах воєнного стану» ввезення на територію України гуманітарної допомоги здійснюється за місцем перетину митного кордону України шляхом подання в паперовій або електронній формі декларації, заповненої особою, що перевозить відповідний товар, за формою згідно з додатком № 1 без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Товари, пропуск яких здійснюється відповідно до абзацу 1 пункту 1 цієї постанови, визнаються гуманітарною допомогою за декларативним принципом без прийняття відповідного рішення спеціально уповноважених державних органів з питань гуманітарної допомоги.

Так, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про гуманітарну допомогу» безоплатна допомога (пересилка, виконання робіт, надання послуг) це - надання гуманітарної допомоги без будь-якої грошової, матеріальної або інших видів компенсацій донорам, у свою чергу гуманітарна допомога це - цільова адресна безоплатна допомога в грошовій або натуральній формі, у виді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у виді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами із гуманних мотивів отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують її у зв`язку з соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, важким фінансовим становищем, виникненням надзвичайного стану, зокрема внаслідок стихійного лиха, аварій, епідемій і епізоотій, екологічних, техногенних та інших катастроф, які створюють загрозу для життя і здоров`я населення, або тяжкою хворобою конкретних фізичних осіб, а також для підготовки до збройного захисту держави та її захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту. Гуманітарна допомога є різновидом благодійництва і має спрямовуватися відповідно до обставин, об`єктивних потреб, згоди її отримувачів та за умови дотримання вимог ст. 3 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації». У свою чергу положеннями ст. 3 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» визначено, що цілями благодійної діяльності є надання допомоги для сприяння законним інтересам бенефіціарів у сферах благодійної діяльності, визначених цим Законом, а також розвиток і підтримка цих сфер у суспільних інтересах. Сферами благодійної діяльності серед іншого також є: охорона здоров`я та сприяння обороноздатності та мобілізаційній готовності країни, захисту населення у надзвичайних ситуаціях мирного і воєнного стану.

У клопотанні зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за попередньою змовою з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не раніше 24.02.2022 р., під час дії воєнного стану в Україні, достовірно розуміючи, що у зв`язку з збройною агресією рф Збройні сили України мають потребу в отриманні гуманітарної допомоги у виді транспортних засобів, вирішили здійснювати продаж таких товарів (предметів) гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку у значному розмірі. Таким чином, під час воєнного стану ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та інші невстановлені на теперішній час досудовим розслідуванням особи заздалегідь, тобто до початку вчинення кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення за наступних обставин. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час воєнного стану, діючи спільно, за попередньою змовою в тому числі з іншими невстановленими на теперішній час досудовим слідством особами, маючи єдиний злочинний умисел, направлений на отримання прибутку у значному розмірі від продажу гуманітарної допомоги - автомобілів швидкої медичної допомоги («Renault Trafic», номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , «Renault Trafic», номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 ), незаконно всупереч вимогам вищевказаних нормативно-правових актів, достовірно знаючи, що вказані транспортні засоби являються гуманітарною допомогою, діючи з корисливих мотивів, розробили план злочинних дій, який передбачав пошук та документальне супроводження продажу вказаної гуманітарної допомоги. Для реалізації спільного злочинного плану на невстановлених досудовим розслідуванням осіб покладались обов`язки щодо пошуку на території іноземних держав транспортних засобів, які будуть предметом гуманітарної допомоги, підготовки товаросупровідних документів для митного оформлення гуманітарної допомоги, безпосереднє проходження митного огляду та подання контролюючим органам відповідних декларацій про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, залучення благодійних фондів для прикриття протиправної діяльності, організація виготовлення актів із внесенням до них заздалегідь недостовірних відомостей про безоплатну передачу гуманітарної допомоги. У свою чергу на ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за узгодженим злочинним планом покладались обов`язки щодо підшукання покупців зазначених вище транспортних засобів, в тому числі шляхом розміщення відповідних оголошень у мережі Інтернет, проведення перемовин та зустрічей із потенційними покупцями, забезпечення проведення огляду транспортних засобів, отримання завдатку за вказані транспортні засоби, направлення потенційним покупцям документів, необхідних для підготовки подальшого продажу гуманітарної допомоги - автомобілів швидкої медичної допомоги: «Renault Trafic», номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ; «Renault Trafic», номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 . Виконавши необхідні підготовчі дії, визначені згідно раніше розробленого плану злочинних дій, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та інші невстановлені на теперішній час в ході досудового розслідування особи, діючи за попередньою змовою групою осіб під час воєнного стану, з метою отримання прибутку здійснили продаж за грошові кошти в сумі 914 215 грн двох автомобілів «Renault Trafic»: номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який відповідно до відомостей Державної митної служби України 17.07.2022 р. ввезено ОСОБА_3 на митну територію України через пункт пропуску «Краківець-Корчова» в якості гуманітарної допомоги для Благодійного фонду «ТВІЙ ЯНГОЛ» (); номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 ), який відповідно до відомостей Державної митної служби України ввезено ОСОБА_4 на митну територію України через пункт пропуску «Грушів» в якості гуманітарної допомоги для Благодійної організації «Благодійний Фонд Іжак» ().

Прокурор у судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Підозрюваний, його захисник у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, вислухавши пояснення учасників провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступних висновків.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення учасників провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

29.11.2022 р. ОСОБА_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

30.11.2022 р. ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2КК України, а саме: у продажу товарів гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку, вчиненому у значному розмірі за попередньою змовою групою осіб під час воєнного стану.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м'яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м'яким запобіжним заходом є особисте зобов'язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

За змістом ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов'язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов'язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов'язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м'яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування (рішення у справі «L.Ferrari Bravo проти Італії»).

Слідчий суддя виходить з того, що на даному етапі провадженні він не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, він не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов'язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого стороною обвинувачення.

Аналіз представлених доказів зв'язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Murray проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 р., у справі «Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 р.). Отже на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов'язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Слідчий суддя, вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу, враховує і положення, що передбачені КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо тільки в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, між тим ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер, та доводитися відповідними доказами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Clooth проти Бельгії» серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об'єктивно зв'язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Murray проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов'язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред'явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Водночас слідчий суддя не погоджується з існуванням ризиків, про які вказує сторона обвинувачення, оскільки за рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006 р. тільки одне посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу. У рішенні у справі «Мамедова проти Росії» від 01.06.2006 р. Суд дійшов висновку, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Як слідує із клопотання, сторона обвинувачення просить врахувати, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, може переховування від органів досудового розслідування та суду; знищити або сховати документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення, втім відомостей, що підтверджували означене, слідчому судді не надано. Отже клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м'якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту є непропорційними меті, яка ставиться до їх застосування.

Долучені до клопотання докази містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_1 інкримінованого діяння та частково підтверджують ризики, при цьому в своїй сукупності це не може свідчити про наявність підстав для застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, як тримання під вартою. Отже слідчий суддя, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, не знайшов підстав для задоволення клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м'який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов'язки передбачені частиною п`ятою ст. 194 КПК України.

Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки. Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та частково доведено актуальність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даний час, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням обов`язків, визначених ст. 194 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 29, 55, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

У задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, заборонивши останньому строком до 27.01.2023 р., включно, залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції України з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

утримуватися від спілкування із свідками, потерпілим, підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії домашнього арешту та обов`язків, покладених судом, визначити до 27.01.2023 р., включно.

У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Визначити строк дії ухвали слідчого судді в межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000579 від 28.06.2022 р. до 27.01.2023 р., включно.

Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції України Київській області за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_1 .

Звільнити підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_5