Єдиний унікальний номер 317/1862/22
Провадження № 1-кп/317/112/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3

ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції із державною установою «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000359 від 13.08.2022 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта середня, офіційно не працевлаштованого, розлученого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

23.03.2010 Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 69, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

28.02.2014 Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту;

25.06.2014 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 1 року позбавлення волі;

03.07.2015 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ст.ст. 75, 76 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

25.02.2021 Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309, ст. 75, 76 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2021 іспитовий строк скасовано, засудженого направлено для відбування покарання у вигляді 1 року обмеження волі,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

29.04.2022 ОСОБА_5 , якому ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2021 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлено для відбуття призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25.02.2021 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 рік, самостійно прибув для відбування покарання у виді обмеження волі до державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», що розташована за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Біленьке, вул. Запорізька, буд. 32.

Цього ж дня ОСОБА_5 під підпис був ознайомлений з межами адміністративної території вказаної установи, порядком відбування покарання у виді обмеження волі, обов`язками встановленими правилами внутрішнього розпорядку установи, а також попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 390 КК України у разі ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі. Після цього ОСОБА_5 розміщений до дільниці карантину діагностики і розподілу.

У подальшому, 13.08.2022, приблизно о 14 год. 10 хв., засуджений ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі, шляхом подолання неконтрольованої ділянки території установи, самовільно залишив місце відбування покарання територію державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» та втік у невідомому напрямку.

14.08.2020, приблизно о 08 год. 00 хв., біля блок-посту № НОМЕР_1 , що розташований по вул. Міській у м. Запоріжжі, при виїзді із міста в напрямку сіл Запорізького району, у ході перевірки співробітниками поліції маршрутного таксі марки «Mersedes Benz Sprinter», останніми у транспортному засобі був виявлений засуджений ОСОБА_5 та переданий працівникам установи.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав повністю, суду пояснив, що влітку 2022 року, більш точної дати вже не пам`ятає, спочатку він не міг додзвонитись до своєї співмешканки ОСОБА_7 . Потім по телефону йому грубо відповів якийсь чоловік. Після обіду, який закінчується о 13 годині, він пішов на роботу, а вже звідти пішов за межі території установи. Приблизний час в обвинувальному акті відповідає дійсності. Він покинув територію установи та направився у напрямку м. Запоріжжя. Спочатку він йшов пішки, а потім попросив, щоб його підвезли на маршрутці. З «Бабурки» він також добирався на транспорті. Спочатку він зустрівся зі своїм знайомим, а потім і з співмешканкою. Він розраховував повернутись цього ж дня до перерахунку, тобто через 4 години, але не повернувся, оскільки не міг знайти співмешканку. Наступного дня він сів у маршрутку «Бабурка-Біленьке» і поїхав назад до установи. На блок-посту, приблизно о 7-8 годині ранку, його затримали та у подальшому повернули до установи для відбування покарання. Про те, що він покидає територію установи він нікому не казав. Дозволу на те, щоб покинути територію установи, він не мав. Знав, що не можна покидати територію установи самовільно. Про вчинене шкодує. Дату залишення установи та дату затримання, які зазначені в обвинувальному акті, він не оспорює. Стягнень та заохочень в установі виконання покарань він не має. 29.04.2023 спливає термін відбування його покарання.

Оскільки обвинувачений дав показання в яких повністю визнав свою вину і не оспорює фактичні обставини, враховуючи думку прокурора, який вважав, що можливо розглянути кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, які також не заперечували проти вказаного порядку розгляду провадження, а також з`ясувавши, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, та визнати недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 390 КК України самовільне залишення місця обмеження волі, вчинене особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, наразі відбуває покарання у вигляді обмеження волі, офіційно не працевлаштований, розлучений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Так, у відповідності до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 390 КК України, належить до категорії нетяжких.

Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив злочинів.

За таких обставин, враховуючи особу обвинуваченого, думку прокурора, захисника, зважаючи на наслідки кримінального правопорушення, для досягнення цілей покарання, встановлених статтею 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 390 КК України у вигляді позбавлення волі в межах санкцій статті.

Підстав для застосування ст. 69 КК України судом не встановлено.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 останній раз був засуджений 25.02.2021 Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309, ст. 75, 76 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2021 іспитовий строк скасовано, засудженого направлено для відбування покарання у вигляді 1 року обмеження волі. Наразі він відбуває покарання у вигляді обмеження волі, яке повністю не відбув. Невідбута частина покарання станом на 31.03.2023 складає 28 днів.

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_5 необхідно призначити остаточне покарання у відповідності до ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України.

З урахуванням усіх обставин, відомостей про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що доцільним та необхідним для виправлення обвинуваченого та для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі.

Суд вважає, що призначення ОСОБА_5 остаточного покарання у вигляді позбавлення волі та у визначеному судом розмірі буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На переконання суду саме таке покарання буде мати достатній виховний ефект, буде сприяти нейтралізації негативних настанов, прищепленню поваги до закону.

Підстав для застосування ст. 75 КК України суд не вбачає, оскільки призначення остаточного покарання із застосуванням ст. 71 КК України виключає можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.

Документально підтверджені процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався.

Суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, про що просив прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжявід 25.02.2021, остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_5 покарання у виді 1 (одного) року 3 (трьох) днів позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, негайно взявши його під варту.

Строк відбування покарання рахувати із моменту фактичного затримання.

Речові докази: станок для гоління білого кольору, зубну щітку біло-зеленого кольору, передані на зберігання обвинуваченому ОСОБА_5 залишити йому за належністю.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області, при цьому відповідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1