Номер провадження: 11-кп/813/336/23
Справа № 518/215/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000328 від 09.09.2018 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іванівського районного суду Одеської області від 01.12.2021 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уроженця смт. Ширяєве Ширяївського району Одеської області, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, інваліда 3 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Оскаржуваним вироком Іванівського районного суду Одеської області від 01.12.2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

Звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст.75 КК України з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки передбачені п.1,2 ч. 1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволений та стягнуто на її користь матеріальну шкоду у розмірі 15800 грн. та моральну шкоду у розмірі 75000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн.

Також даним вироком вирішено питання щодо арешту майна, судових витрат та речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 08.09.2018 року, приблизно о 22:30 годині, він, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 110309-42», д/н НОМЕР_1 , який на момент ДТП знаходився в справному стані, а саме його гальмівна система, рульове керування, ходова частина та система освітлювання перебували в працездатному стані та дозволяли обвинуваченому ОСОБА_7 змінювати напрям та характер руху залежно від ситуації, що складається на дорозі. Рухаючись в темну пору доби у умовах недостатньої видимості з увімкненим світлом фар та невстановленою швидкістю по асфальтобетонному, мокрому дорожньому покриттю місцевої автодороги з одностороннім рухом, яка має одну смугу для руху в попутному напрямку по вул. Соборній в смт. Ширяєве в напрямку від вул. Шклярука до вул. Коробченко, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, внаслідок чого поблизу магазину «Європа» навпроти домоволодіння №120 по вул. Соборній в смт. Ширяєве здійснив наїзд невстановленою частиною автомобілю «ЗАЗ 110309-42», д/н НОМЕР_1 на пішохода, який знаходився на проїжджій частині в горизонтальному положенні, а саме на потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , який перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, лежав на проїжджій частині дороги. Після чого обвинувачений ОСОБА_7 не зупинив свій автомобіль та з місця пригоди зник.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 порушив вимоги п.2.3б, п.2.10а «Правил дорожнього руху», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, згідно з якими:

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) «Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.2.10 У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Внаслідок дорожньо-транспортної події на місці загинув потерпілий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , смерть якого згідно з висновком експерта №51 від 09.10.2018 року, знаходиться в прямому зв`язку з закритою травмою тулуба у вигляді множинних переломів ребер, розривів легенів та правої долі печінки і наступила від шоку.

Порушення водієм автомобіля «ЗАЗ 110309-42», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимог п.2.3б, п.2.10а «Правил дорожнього руху», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду 1-ої інстанції незаконним з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

-висновки суду щодо належності доказів та визнання його провини є суперечливими;

-в обвинуваченні, яке суд першої інстанції вважає доведеним зазначено, що водій не зупиняв автомобіль, та після вчинення ДТП продовжив рух, тому не зрозуміло, яким чином можливо продовжувати рух без переїзду тіла потерпілого;

-суд першої інстанції не звернув уваги на те, що будь-яких механічних пошкоджень автомобіля «ЗАЗ 110309-42», які логічно повинні були виникнути у разі наїзду на пішохода ОСОБА_10 у ході огляду вищезазначеного автомобіля не встановлено;

-враховуючи, що допитані судом свідки не були безпосередніми свідками дорожньо-транспортної пригоди, під час судового розгляду, стороною обвинувачення не були надані суду взагалі будь-які належні та допустимі докази, які б могли переконати суд у тому, що саме автомобілем «ЗАЗ 110309-42» спричинено наїзд на ОСОБА_10 .

На підставі викладеного, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок відносно нього скасувати, визнати його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та закрити кримінальне провадження.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення судового розгляду не подавала, на підставі чого колегія суддів вирішила проводити апеляційний розгляд за її відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні суд першої інстанції дійшов висновку про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, наведених у вироку.

Так, мотивуючи доведеність його вини у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , послався у вироку на наступні докази:

- показання свідка ОСОБА_11 , який пояснив суду, що у вересні місяці 2018 року він працював продавцем у магазині «Мінімаркет» в смт. Ширяєве Ширяївського району Одеської області з 08:00 по 23:00 год. Точного дня він не пам`ятає у вересні місяці 2018 року приблизно між 10 та 11 годиною ночі, до нього в магазин зайшов обвинувачений ОСОБА_12 , якого він знає в лице, проте жодних стосунків не підтримує, замовив у нього каву, яку випив та вийшов з магазину, жодних алкогольних напоїв у нього не придбавав. В цей час в магазині також перебували дві дівчини, а після того, як ОСОБА_12 придбав каву, в магазин зайшов ОСОБА_13 , який також замовив чи то каву, чи чай та покинув приміщення магазину. Після чого об 23:00 год. він зачинив магазин та поїхав додому. Про ДТП він дізнався на наступний день. При цьому потерпілого, який загинув він не знав та в той день не бачив. Їхав він додому в протилежному напрямку, де сталося ДТП, про яке він дізнався пізніше;

- показання свідка ОСОБА_14 , який пояснив суду, що восени, приблизно на початку вересня 2018 року він перебував в смт. Ширяєве на своєму автомобілі МAZDA 3, синього кольору. Близько 22 години він під`їхав до магазину «Мінімаркет», біля якого було припарковано машину продавця даного магазину ОСОБА_15 , інших авто не було, він зайшов в магазин, замовив каву, після чого в магазин зайшов ОСОБА_12 , який теж замовив каву та спілкувався з двома дівчинами, яких пригостив кавою. При цьому ОСОБА_7 раніше він знав тільки в лице, в магазині запаху алкоголю від нього не чув, обвинувачений поводив себе адекватно. Після чого він, свідок, вийшов з магазину, біля якого стояло авто білого кольору «Славута» в напрямку на північ. Свідок у своїй машині випив каву, не бачив коли від`їхала « ОСОБА_16 », коли він на своєму авто від`їжджав, через хвилин 7-8, то її вже не було. Він, від`їхавши від магазину, попрямував до центра селища по односторонній дорозі, яка веде з півночі на південь. Проїхавши деяку відстань, біля початку парку, на відстані 300-400 м. від магазину він, за 40-50 метрів помітив, що на дорозі лежить людина, одразу зупинився за 15-20 метрів від особи, оскільки їхав з малою швидкістю, приблизно 30-40 км/год. на ближньому світлі фар. Асфальт був темного кольору, трохи накрапав дощ, людина, яка знаходилася на дорозі була також була одягнення в темну одежу. Вийшовши з машини та підійшовши до особи, яка лежала на проїжджій частині, він побачив, що це чоловік, який лежав обличчям та грудьми до низу, важко дихав, харчав, нічого не міг сказати. Він викликав швидку, яка приїхала через 5 хвилин, потерпілий помер по приїзду швидкої допомоги, приблизно о 22:30 22:40 годин. Також вказав, що до приїзду швидкої допомоги, потерпілий не рухався. Через короткий проміжок часу, після того як він зупинився біля потерпілого, вийшла жінка, яка проживала по сусідству за метрів 15 від місця пригоди, та повідомила йому, що декілька хвилин тому чула сильний удар, після чого відразу вийшла подивитися, що сталося. Також свідок повідомив, що особисто не бачив, як обвинувачений ОСОБА_7 керував транспортним засобом, на місці, де знайшов потерпілого не було жодних слідів ДТП, потерпілий був одягнений у сорочку та джинсові штани, куртки у нього не було. Мобільний телефон потерпілого він знайшов за 0,5 1 м. від місця, де лежав потерпілий;

- показання свідка ОСОБА_17 , яка показала, що у вересні місяці 2018 році, після 22:00 годин, точну дату не пам`ятає, перебуваючи за місцем свого мешкання, по АДРЕСА_3 , що є центром селища, почула сильний удар, неначе по воротам чи хвіртці хтось сильно вдарив та вирішила вийти і подивитися, що сталося. Скільки в той час проїхало по вулиці авто, вона сказати не може, оскільки вже звикла до шуму від авто. Приблизно через п`ять хвилин після почутого удару вона вийшла на вулицю та побачила свідка ОСОБА_18 . При цьому вказала, що ОСОБА_13 не може бути причетним до даної події, оскільки вона бачила як зупинялося його авто, так як в той час вже вийшла на подвір`я, а удар відбувся раніше. Вийшов на дорогу, вона побачила чоловіка, який лежав на проїжджій частині, він був одягнутий у чорні штани та сорочку, був без куртки. В той час погода була добра, але асфальтне покриття було вологе, так як перед цим накрапав дощ;

- показання свідка ОСОБА_19 , який пояснив суду, що у вересні місяці 2018 році у темний час доби, він на автомобілі ВАЗ 2107 червоного кольору рухався по дорозі в кафе «Аїст» з півдня на північ разом зі своїм другом ОСОБА_20 з увімкненим дальнім світлом фар та по дорозі, недалеко від парку, на відстані приблизно 20-30 м. від автомобіля побачив людину, яка лежала в поперек дороги та вони зупинилися, щоб йому допомогти. При цьому вказав, що було прохолодно, асфальтне покриття було мокрим, накрапав дощ. Особу, яка лежала на дорозі було добре видно від світла вуличного ліхтаря, при цьому людина була йому не знайома. Особа була в стані сильного алкогольного сп`яніння, з ротової порожнини відчувався запах алкоголю. При намаганні надати йому допомогу та відвезти додому, потерпілий, як стало зрозуміло в подальшому, відмовився, кричав, розмахував руками, при намаганні відтягнути його на узбіччя, потерпілий відштовхував їх з другом. Зрозумівши, що особа не бажає приймати їх допомогу, вони залишили його на дорозі, а самі направилася по своїм справам, а саме поїхали в кафе «Аіст», яке знаходилося неподалік, і через деякий час, вже там, біля кафе, почули, що знайшли людину, яку збила машина. Також свідок зазначив, що потерпілий був одягнутий у чорну куртку, видимих тілесних ушкоджень не мав. Також показав, що бачив потерпілого за 20м. від того місця, де його знайшли уже після ДТП. Також пояснив, що в подальшому повертався на місце ДТП, з цікавості, в ту ж ніч співробітники поліції оглянули його авто, жодних ушкоджень чи підозрілих слідів на автомобілі не було. ОСОБА_7 в той вечір не бачив. Швидкість його авто була 40-50 км.;

- показання свідка ОСОБА_21 , який пояснив суду, що у вересні місяці у 2018 році, він разом з ОСОБА_22 та його кумом ОСОБА_23 (потерпілим) пили каву, а ОСОБА_24 пив пиво, на літній терасі магазину ОСОБА_25 приблизно о 18:00 годині. Через невеликий проміжок часу до магазину під`їхав обвинувачений ОСОБА_7 на автомобілі ЗАЗ білого кольору, при цьому саме ОСОБА_12 був за кермом авто, разом з своїми знайомими (яких свідок не знає), та вони вживали пиво, так як у ОСОБА_26 в той день був день народження, він пригощав присутніх пивом на розлив. Свідок особисто бачив, як двічі обвинувачений замовляв пиво та сам його вживав з півлітрових пластикових стаканів. Це відбувалося приблизно о 18:30-19:00 годин. Десь приблизно о 19:30 годин ОСОБА_24 , випивши пива, вказав, що йому терміново потрібно йти додому, після чого вони розійшлися кожний по своїм справам. Чи від`їжджав від магазину обвинувачений за кермом авто ЗАЗ свідок не бачив, оскільки залишив магазин раніше. На його думку обвинувачений ОСОБА_7 в той вечір був на підпитку. Також свідок показав, що коли вони сиділи біля магазину, то потерпілий був одягнутий у куртку чорного кольору, жодних тілесних ушкоджень не мав. Також повідомив, що він був на місці ДТП, тоді коли там уже були поліцейські та медики, однак близько до тіла не підходив, чи був ОСОБА_24 у куртці не бачив, бачив лише, що тіло лежало посередині дороги. Також повідомив суду, що являється співробітником Ширяївського ВП, однак да участі у цьому кримінальному провадженні як поліцейський задіяний не був.

- показання свідка ОСОБА_27 , який у судовому засіданні пояснив, що точного числа та місяця не пам`ятає, він разом зі своїм знайомим ОСОБА_28 проїжджали по вулиці з одностороннім рухом, не пам`ятає які були погодні умови, однак дорожнє покриття було мокрим, вони їхали повільно 20-30 км/год., на ближньому світлі фар, але не виключає, що могли їхати на дальньому світлі, за метрів 30-50 вони побачили людину по ліву сторону, яка була на узбіччя, на ґрунтовій частині та намагалася підвестися, оскільки ймовірно була в стані алкогольного сп`яніння, при цьому на дорозі горіли ліхтарі, однак він (потерпілий) був у тіні. ОСОБА_29 зупинив машину, вийшов, допоміг даній особі, як виявилося потім потерпілому встати та запропонував йому підвезти його до дому, однак він відмовився, щось нерозбірливо говорив, відмахувався від ОСОБА_23 , після чого ОСОБА_24 повернувся в машину та вони поїхали далі. Свідок вказав, що з машини не виходив, бачив розмову між ОСОБА_23 та потерпілим через відчинені двері водія, інші машини в той час не проїжджали, вони стояли біля потерпілого приблизно хвилин 3-5;

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.09.2018 року, із додатками до нього, з яких вбачається, що дорожньо-транспортна пригода мала місце у темний час доби, при штучному освітлені, без опадів, по асфальтованому вологому дорожньому покриттю на вулиці Соборній з однією смугою руху в одному напрямку навпроти будинку №120 смт. Ширяєве Ширяївського району (нині Березівського) Одеської області в напрямку від вулиці Шклярука до вулиці Коробченка, місце пригоди знаходилося у зоні дії дорожнього знаку 3,29 обмеження максимальної швидкості 40 км/год. Загальний стан видимості дороги 200м., при денному світлі 400 м., видимість конкретної перешкоди: пішохода 200 м., сліди гальмування, ознаки напрямку руху транспортного засобу, відокремлені від транспортного засобу частин та інші об`єктів, сліди зіткнення транспортного засобу з навколишніми предметами, інші сліди чи негативні обставини - відсутні. На вказаній ділянці дороги було виявлено труп ОСОБА_10 , який розташовувався на проїжджій частині за 1,5 метрів від лівого узбіччя та шмат волосся;

- протокол огляду трупа від 09.09.2018 року та висновок експерта №51 від 09.10.2018 рок, згідно яких смерть ОСОБА_10 знаходиться в прямому зв`язку з закритою травмою тулубу у вигляді множинних переломів ребер, розривів легенів та правої долі печінки і наступила від шоку. При досліджені трупа ОСОБА_10 виявлені ушкодження: забійні садна, рани (дві) лівої половини обличчя, садно лівого плечового суглобу, синці задньої поверхні спини зліва, переломів IV-VIII ребер справа та ІІІ-VІІ ребер зліва. Дані ушкодження могли бути спричинені при первинному ударі колеса в область спини коли ОСОБА_10 знаходився в горизонтальному положенні на лівому боці з послідуючим зсувом тіла по дорожньому покриттю. При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа ОСОБА_10 виявлено спирт етиловий в концентрації в крові 3,84 проміле, дана концентрація при житті відноситься до тяжкого ступеню сп`яніння;

- показання допитаного у судовому засіданні експерта ОСОБА_30 , який наданий ним висновок експерта №51 від 09.10.2018 року підтримав в повному обсязі, відповідаючи на питання відзначив, що травми, отримані потерпілим свідчать про отримання лише одного удару (від колеса) та подальшим волочінням по дорожньому покриттю, при цьому перекачування колеса чи коліс через тіло потерпілого не було;

- висновок експерта №1191-А від 21.11.2018 року, згідно якого рульове керування, ходова частина та система освітлення автомобілю «ЗАЗ 110309-42», д/н НОМЕР_1 на момент виникнення події цієї пригоди знаходилася в працездатному стані, дозволяли водію контролювати, змінювати напрямок руху керованого ним автомобілю;

- протокол огляду предмету від 09.09.2018 року та диск, на якому міститься відеозапис з камер спостереження магазину «Європа» підтверджено покази свідка ОСОБА_14 в частині хронології проїзду транспортних засобів по вул. Соборній в смт. Ширяєве, а саме вбачається, що з проміжком часу в одну хвилину по даній дорозі здійснено проїзд транспортних засобів, а саме перший транспортний засіб темного кольору, візуально схожий на автомобіль ВАЗ 2107 червоного кольору, другий транспортний засіб булого кольору візуально схожий на автомобіль ЗАЗ 110309-42 білого кольору під керуванням ОСОБА_7 та третій автомобіль темного кольору візуально схожий на автомобіль Мазда синього кольору під керуванням ОСОБА_14 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 09.09.2018 року та відеозапису до нього, від участі у якому ОСОБА_7 перебуваючи в статусі свідка відмовився, було встановлено конкретну видимість пішохода, який знаходився у горизонтальному положенні на проїзній частині при ближньому (22м.) та дальньому (52,3м.) світлі фар автомобілю ЗАЗ за умов, максимально наближених до умов, за яких настала ДТП, вихідні дані отримані внаслідок проведення вказаного слідчого експерименту були взяті за основу надання висновку експерта №1142-А;

- висновок експерта №1142-А від 05.12.2018 року, наданого в результаті проведення судової авто-технічної експертизи, для заданого комплексу вихідних даних, зазначеного в ухвалі про призначення судової експертизи, у даній дорожній ситуації водій автомобілю ЗАЗ 110309-42 ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.2, 12,9б та п.12.3 ПДР. При руху автомобілю ЗАЗ 110309-42 у даній дорожній ситуації з ввімкненим ближнім світлом фар, водій ОСОБА_7 діючи відповідно до вимог п.12.3 ПДР не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 , тому в діях ОСОБА_7 не вбачається невідповідності вимогам п.12.2 та п.12.3 ПДР , які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди. При руху автомобілю ЗАЗ 110309-42 у даній дорожній ситуації з ввімкненим дальнім світлом фар, водій ОСОБА_7 діючи відповідно до вимог п.12.3 ПДР мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 , тому в діях ОСОБА_7 вбачається невідповідності вимогам п.12.2 та п.12.3 ПДР, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди;

- допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_31 наданий ним висновок №1142-А від 05.12.2018 року підтримав в повному обсязі, зазначив, що при складанні висновку до уваги експертом були взяті вихідні дані з об`єктивних джерел, таких як протокол огляду місця події, схема ДТП, протокол слідчого експерименту та ін., при цьому покази ОСОБА_7 при наданні висновків до уваги не бралися. Відповідаючи на питання експерт відзначив, що в даному випадку при проведені експертизи він надав оцінку діям водія виходячи з положень п.12.2, 12.3 та 12.9 (б), які зазначені в експертизі, при цьому ним не досліджувалися дії водія ОСОБА_7 у відповідності до п.12.1 ПДР, оскільки в дорожній ситуації, що склалася використовувати є недоцільним, тому що даний пункт на практиці застосовується у разі руху автомобіля в складних дорожніх умовах, у умовах недостатньої видимості та у разі виїзду авто за межі проїжджої частини, натрапляння на перешкоду за межами проїжджої частин (огорожа, стовпчики та ін.), однак в даному випадку застосовується поняття «темна пора доби», тому експертом було розглянуто саме п.12.2 ПДР.

Дослідивши всі докази в сукупності, суд 1-ої інстанції прийшов до того висновку, що відповідно до матеріалів справи та встановлених у судовому засіданні обставин справи, встановити, з яким світлом фар рухався ОСОБА_7 в ході судового розгляду не виявилося можливим, тому враховуючи вищевказаний висновок експерта №1142-А, суд не може констатувати, що обвинуваченим ОСОБА_7 було дотримано чи знехтувано вимогами правил п.12.3 ПДР, які вказані в обвинувальному акті, однак враховуючи, що перешкод, які б мали місце для увімкнення дальнього світла фар (наприклад двосторонній рух дороги де трапилося ДТП) у обвинуваченого не було, враховуючи темну пору доби та умови недостатньої видимості останній повинен був бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, тобто обрати таке освітлення автомобільних фар, які б дозволили йому вчасно виявити перешкоду (зреагувати на зміну дорожньої обстановки) на дорозі та уникнути зіткнення з нею, тобто в даному випадку має місце недотримання п.2,3 б ПДР, відповідно до яких ОСОБА_7 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.

При цьому, суд 1-ої інстанції зазначив, що покладає в основу судового рішення покази свідків лише частково та приймає в якості належних і допустимих доказів в частині хронології подій 08.09.2018 року, які відбувалися по вул. Соборній в смт. Ширяєве, де мала місця ДТП, оскільки жоден з вищевказаних свідків безпосередній очевидцем події не був, разом з тим сукупність показів свідків підтверджують факт наїзду автомобілю «ЗАЗ 110309-42», д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_10 .

Натомість, суд 1-ої інстанції визнав недопустимим доказом протокол огляду транспортного засобу від 09.09.2018 року, який був підписаний ОСОБА_7 в якості свідка, та відмовив у визнанні недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту, проведеного 09.09.2018 року за участю ОСОБА_7 , вказавши, що відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту та відеозапису до нього, ОСОБА_7 відмовився від участі в даному експерименті, при цьому ст.240 КПК України вказує, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, дана стаття не містить заборони проведення слідчого експерименту без участі підозрюваного чи інших осіб. В даному випадку дані зібрані під час його проведення стосуються лише встановлення конкретної відстані видимості пішохода, який знаходився у горизонтальному положенні на проїзній частині при ближньому (22м.) та дальньому (52,3м.) світлі фар автомобілю ЗАЗ за умов, максимально наближених до умов, за яких настала ДТП, вихідні дані отримані внаслідок проведення вказаного слідчого експерименту були взяті за основу надання висновку експерта №1142-А, на який захисник обвинуваченого посилався як на доказ невинуватості обвинуваченого. Інші підстави, які б могли слугувати причиною визнання даного слідчого експерименту недопустимим доказом судом не встановлено.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частина 3 зазначеної статті Конвенції передбачає, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

... (c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.»

Суд, також, обґрунтовуючи свій висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, послався на його показання, а саме, при первісному допиті обвинуваченого, ОСОБА_7 у своїх показах вину визнав частково, в частині того, що керуючи автомобілем «ЗАЗ 110309-42», д/н НОМЕР_1 08.09.2018 року та рухаючись по вул. Соробній в смт. Ширяєве він відчув, що щось переїхав, отже факт наїзду ним на перешкоду на дорозі автомобілем був. Пояснив, що 08.09.2018 року у нього був день народження, однак алкогольних напоїв він не вживав, його друзі пили горілку, а він безалкогольне пиво. Ввечері 08.09.2018 року, він підвіз додому свого товариша, потім заїхав до магазину «Мінімаркет», де продавцем працював ОСОБА_32 , купив каву, сигарети та поїхав додому. Цивільний позов визнав в повному обсязі. Надалі змінив покази, вказав, що наїхав на потерпілого не він. Вказав, що в той вечір також був у магазині в ОСОБА_25 , бачив там свідка ОСОБА_33 , ОСОБА_34 та ще одного чоловіка, який сидів з ними, він його не знав, потім це виявився потерпілий. В даний магазин з ним приїхало два товариша. Безалкогольне пиво він вживав у товариша вдома, приблизно 4 пляшки.

При повторному допиті обвинувачений ОСОБА_7 показав суду, що приблизно 06.09.2018 року він придбав у ОСОБА_35 автомобіль ЗАЗ білого кольору, при купівлі авто, останнє на повну технічну справність перевірено не було, однак всі системи працювали справно. Також зазначив, що має водійське посвідчення з 2011 року, та є відкрита категорія для керування легковим автомобілем. Також показав, що 08.09.2018 року він алкогольні напої не вживав, ввечері, приблизно біля 22:00 годин, він під`їхав до магазину «Мінімаркет», біля якого стояв автомобіль Мазда синього кольору, він зайшов всередину, взяв каву та через п`ять хвилин покинув магазин, сів у своє авто ЗАЗ білого кольору та поїхав по односторонній дорозі в напрямку на північ. Коли від`їжджав від магазину, то ОСОБА_36 синього кольору ще знаходилася там. Коли він рухався по вул. Соборній в смт. Ширяєве, яка є дорогою з одностороннім рухом, то жодних людей не бачив, при цьому їхав на ближньому світлі фар, жодних наїздів не відчув. Направляючись додому, він біля будинку ОСОБА_37 побачив свого знайомого ОСОБА_38 , зупинився, поспілкувався з ним хвилин 5 та останній повідомив йому, що десь там когось переїхали. Він повернувся до місця, де відбулася ДТП, бачив там швидку допомогу та багато людей, а також помітив, що на дорозі щось чи хтось лежить. Через короткий проміжок часу він поїхав додому, а вранці 09.09.2018 року його мати повідомила йому, що його шукають співробітники поліції. Приблизно о 06:30 годин до нього додому приїхав слідчий, з яким вони разом на його автомобілі ЗАЗ поїхали до відділку поліції, де був здійснений огляд його транспортного засобу. При цьому експерт брав зразки з автомобілю не біля поліції, а на «естокаді» за 1 км. від поліції. 09.09.2018 року він весь день провів у поліції, його допитували у якості свідка, возили до смт. Іванівка на освідування, він підписував усі документи які йому надавали, тому що він не розумів їх зміст. Також показав суду, що свій автомобіль він мив зранку 08.09.2018 року, жодна інша особа в цей день, окрім нього, ним не користувалася. Подряпини на машині були ще до його купівлі, однак чому була витерта частина бамперу на авто пояснити не може. Вказав, що вину не визнає в повному обсязі, нікого не бачив на дорозі та нікого не переїжджав. Зазначив, що ні з пам`яттю ні з психікою жодних проблем ніколи не мав.

Частина 1 статті 59 Конституції України передбачає, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст. 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Згідно матеріалів кримінального провадження, а саме витягу з ЄРДР №0000328, 09.09.2018 року до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України з наступною фабулою: 08.09.2018 року біля 23:00 години до Ширяївського ВІ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 08.09.2018 року біля 22:46 години в смт. Ширяєве Одеської області по вул. Соборній, навпроти будинку за N° 120 виявлено труп мешканця АДРЕСА_2 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з тілесними ушкодженнями у вигляді рублених ран голови та ссадин тулуба, характерних для ДТП. Під час досудового розслідування встановлено, що , що 08.09.2018 року біля 23 години ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 110309-42», д/н НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , після чого з місця пригоди зник, а ОСОБА_10 загинув на місці ДТП (Т.1 а.п. 157). Витяг з ЄРДР №0000328 складений станом на 22.10.2018 року

09.09.2018 року прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_39 винесені постанови про відібрання у ОСОБА_7 біологічних зразків для проведення експертизи. В даній постанові прокурором, окрім викладення фактичних обставин провадження, вказано, що в ході проведення першочергових слідчих дій встановлено підозрювану особу ОСОБА_7 (Т.2 а.п. 233, 234).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 1997 року «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина», передбачено, що згідно з ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. У зв`язку з цим, судам, при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими орган досудового слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчинені злочину, отримані відповідно до норм КПК України.

Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.

Відповідно до ч.12 ст. 214 КПК України якщо на момент порушення кримінальної справи встановлено особу, яка вчинила діяння, що містить ознаки злочину, кримінальне провадження має бути відкрите щодо цієї особи.

З огляду на вказані вище встановлені обставини, будучи достеменно обізнаним про те, що ОСОБА_7 може бути причетним до ДТП, що сталась, від якої наступила смерть потерпілого ОСОБА_10 , в порушення зазначеної норми закону, відомості до ЄРДР внесені по факту вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України.

Натомість, при наданні оцінки та визнанні допустимими доказами висновку експерта №1191-А від 21.11.2018 року, висновку експерта №1142-А від 05.12.2018 року, суд 1-ої інстанції не звернув уваги на істотне порушення прав ОСОБА_7 , допущених на стадії досудового розслідування, що було безумовною підставою для визнання вказаних доказів недопустимими.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, а також даних, які містяться в реєстрі судових рішень, на стадії досудового розслідування кримінального провадження №0000328 від 09.09.2018 року були призначені експертизи, а також застосовані заходи забезпечення кримінального провадження.

Так, ухвалою слідчого судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 08.10.2018 року (справа №518/1297/18) було задоволено клопотання слідчого СВ Ширяївського ВП Роздільнянського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_40 про призначення експертизи. Згідно мотивувальної частини ухвали, встановлені наступні фактичні обставини справи: «08.09.2018 року до Ширяївського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області надійшло телефонне повідомлення зі служби «102», про те, що 08.09.2018 року близько 22:46 години на проїжджій частині дороги, що в АДРЕСА_4 , виявлено труп мешканця АДРЕСА_2 , - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з тілесними ушкодженнями у вигляді рублених ран голови та ссадна тулуба, характерні для ДТП. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №51 від 09.09.2018 року смерть настала в результаті механічних переломів ребер, шоку. Слідством встановлено, що водій автомобілю ЗАЗ 110307-42 державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 переднім лівим колесом здійснив переїзд пішохода ОСОБА_10 , який перебував у горизонтальному положенні (лежа)» (Т.1 а.п. 246-247).

Також, в ухвалі слідчого судді зазначені вихідні дані, якими, зокрема, є показання ОСОБА_7 . Такі вихідні дані вказані і у висновку експерта №1142-А від 05.12.2018 року, наданого в результаті проведення судової авто-технічної експертизи (Т. 2 а.п. 40-44).

Таким чином, апеляційний суд критично оцінює пояснення експерта ОСОБА_41 , допитаного у судовому засіданні суду 1-ої інстанції, який наданий ним висновок №1142-А від 05.12.2018 року підтримав в повному обсязі, зазначив, що при складанні висновку до уваги експертом були взяті вихідні дані з об`єктивних джерел, таких як протокол огляду місця події, схема ДТП, протокол слідчого експерименту та ін., при цьому покази ОСОБА_7 при наданні висновків до уваги не бралися, оскільки вони суперечать описовій частині висновку та вихідним даним, наданим слідчим та встановленим слідчим суддею.

Окрім того, ухвалою слідчого судді Ананьївського районного суду Одеської області від 26.10.2018 року було задоволено клопотання слідчого СВ Ширяївського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області старшого про надання доручення експертам Одеського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України на проведення судової авто-технічної експертизи з дослідження технічного стану легкового автомобіля марки «ЗАЗ 110307-42», д/з НОМЕР_1 . У вказані ухвалі також зазначені вказані вище обставини вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_7 .

На підставі вказаної ухвали слідчого судді проведено дослідження та складений висновок експерта №1191-А від 21.11.2018 року (Т.2 а.п. 26-31).

Також, на підставі ухвали слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.10.2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Ширяївського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_40 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню № 0000328 від 09.09.2018 року, за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та накладений арешт на тимчасово вилучене під час проведення огляду майно, в тому числі, на автомобіль ЗАЗ (білого кольору) 10307-42, легковий комбі, державний номерний знак НОМЕР_1 .

У мотивувальні частині вказаної ухвали зазначено: «відповідно до заяви ОСОБА_7 від 09.09.2018 року встановлено, що він добровільно видав свій автомобіль ЗАЗ білого кольору р/н НОМЕР_1 для досліджень працівникам поліції. На підставі протоколу огляду транспортного засобу від 09.09.2018 року встановлено, що з вказаного автомобілю були взяті змиви з поверхні нижньої частини переднього бамперу та металевої защити двигуна для проведення досліджень та експертизи».

Так, стаття 87 КПК України відносить до недопустимих також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. Правову позицію з вказаного питання сформовано Верховним Судом України на підставі постанови від 09 червня 2016 року №5-360кс15, відповідно до якої суд зобов`язаний визнати істотними порушення прав людини і основоположних свобод діяння з отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий, прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд враховує, що характерною особливістю показань свідка є те, що вони належать до предмета підозри чи обвинувачення інших осіб. Його показання повинні стосуватися не власних інтересів, а інтересів підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого. Показання, отримані від особи, яка фактично підозрюється у вчиненні злочину чи кримінального проступку і допитувалася щодо фактів і обставин їх вчинення як свідок із попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання чи за відмову давання показань, не мають доказової сили. Це випливає із суттєвих відмінностей процесуального положення і порядку допиту свідка і підозрюваного (обвинуваченого). Свідок зобов`язаний давати показання під загрозою кримінальної відповідальності, а підозрюваний вправі відмовитися від дачі показань. За загальним юридичним правилом ніхто не може бути свідком у своїй справі. Тому свідком може бути особа, яка не є підозрюваним або обвинуваченим. У тих випадках, коли особа допитувалася як свідок, а в подальшому набула статусу підозрюваного або обвинуваченого, попередні показання як свідка втрачають властивості доказів, оскільки були отримані із неналежного процесуального джерела.

З цих підстав також підлягає визнанню недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 09.09.2018 року та відеозапису до нього, від участі у якому ОСОБА_7 перебуваючи в статусі свідка відмовився, оскільки на той час ОСОБА_7 фактично вже був встановлений як особа, причетна до вчинення злочину, слідчий експеримент відбувався за допомогою його автомобілю «ЗАЗ 110309-42», д/н НОМЕР_1 .

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що обставини, викладені в ухвалах слідчих суддів, які слугували підставами для призначення у провадженні експертиз, стосувались саме прав ОСОБА_7 , який на той час не мав жодного статусу у кримінальному провадженні, його визнавальні показання не могли бути покладеними в основу вихідних даних, а також викладені у мотивувальній частині ухвал у якості встановлених обставин провадження.

Відповідно до п. 70 рішення ЄСПЛ «Меріт проти України» (Заява № 66561/01) ..... Суд нагадує, що у кримінальних справах перебіг «розумного строку», про який ідеться в п. 1 ст.і 6 Конвенції, починається з моменту, коли особу «обвинувачено»; це може трапитися до того, як справа надійшла до суду першої інстанції (див., наприклад, згадуване рішення у справі «Девеєр проти Бельгії», с. 22, п. 42), тобто з дня арешту, дати, коли особу, про яку йдеться, було офіційно повідомлено, що його буде обвинувачено, чи з дати, коли розпочалося досудове слідство (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany) від 27 червня 1968 року, серія A, № 7, с. 2627, п. 19; рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії» (Neumeister v. Austria) , ухвалене того самого дня, серія A, № 8, с.41, п. 18, та рішення у справі «Рінґайзен проти Австрії» (Ringeisen v. Austria), від 16 липня 1971 року, серія A, № 13, с. 45, п. 110). «Обвинувачення» для цілей п.1 ст. 6 може бути визначено як «офіційне повідомлення особі компетентним органом, в якому стверджується, що вона вчинила злочин», визначення, яке також відповідає перевірці того, чи «на становище підозрюваного це значно вплинуло» (див. згадуване вище рішення у справі «Девеєр проти Бельгії», с. 24, п. 46; рішення у справі «Фоті та інші проти Італії» (Foti and Others v. Italy) від 10 грудня 1982 року, серія A, № 56, п. 52). Що стосується закінчення «строку», в кримінальних справах період, на який поширюється дія п. 1 ст. 6, охоплює все провадження, про яке йдеться, включаючи апеляційне провадження (див. рішення у справі «Кеніґ проти Німеччини» ( Konig v.Germany) від 28 червня 1978 року, серія A, № 27, с. 33, п. 98).

Зазначені обставини свідчать про те, що фактично досудове розслідування по зазначеній кримінальній справі з моменту внесення відомостей до ЄРДР 09.09.2018 року проводилось відносно встановленої особи - ОСОБА_7 , який до моменту оголошення йому про підозру 12.02.2019 року був позбавлений можливості реалізувати своє право на захист.

Апеляційний суд враховує, що фактично, з моменту оголошення ОСОБА_7 про підозру 12.02.2019 року до вручення йому обвинувального акту 27.02.2019 року згідно матеріалів досудового розслідування, в ці два тижні жодних слідчих дій проведено не було, а фактично все розслідування відбувалось до 12.02.2019 року, в той час коли він не мав відповідного процесуального статусу підозрюваного чи обвинуваченого, не міг заявляти відповідні клопотання слідчому та здійснювати свій захист. Таким чином, ОСОБА_7 не маючи статусу підозрюваного або обвинуваченого, штучно та фактично був позбавлений права поставити питання перед експертами, заявити їм відвід, що порушувало його законне право на захист.

Вказаний висновок апеляційного суду також підтверджується характеризуючими матеріалами на ОСОБА_7 (Т.1 а.п. 224-231), які збирались слідчим в грудні 2018 року до набуття ОСОБА_7 статусу підозрюваного та обвинуваченого.

Натомість, ОСОБА_7 , який є інвалідом 3-ої групи, був представлений захисником лише на стадії судового розгляду з 23.04.2019 року (Т.1 а.п. 48-49).

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене: 4) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Враховуючи, що фактично кримінальне провадження розпочато 09.09.2018 відносно ОСОБА_7 та досудове розслідування проводилося відносно нього, то воно повинно було бути закінчено 09.11.2018 р., або продовжено прокурором у встановленому законом порядку. Разом з тим, досудове розслідування по зазначеному кримінальному провадженню у встановлений законом двомісячний строк завершено не було, та зазначений термін не було продовжено прокурором.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину . Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що органи досудового розслідування з моменту внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, а саме з 09.09.2018 р. до моменту оголошення ОСОБА_7 про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а саме 12.02.2019 р. штучно створили умови, якими, в порушення ст. 59 Конституції України, ст. 20 КПК України, ч.3 п.с) ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» фактично позбавили його права на захист, тому всі докази, які були отримані органом досудового розслідування в зазначений період часу, в тому числі проведений слідчий експеримент та його участі та висновки експертиз, є недопустимими.

У відповідності зі ст. 87 КПК України, докази, отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, є недопустимими.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема такі як порушення права на захист.

В свою чергу суд першої інстанції вимог кримінального процесуального закону не дотримався, та постановив вирок, який підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України передбачає, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом 1-ої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом 1-ої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції від учасників судового провадження не надходило клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, тому апеляційний суд, позбавлений права, за власної ініціативи, викликати для допиту додаткових свідків, призначити по справі додаткову або повторну експертизу, доручити органу досудового розслідування проведення певних слідчих (розшукових) дій.

Натомість, протокол огляду трупа від 09.09.2018 року та висновок експерта №51 від 09.10.2018 року, згідно яких смерть ОСОБА_10 знаходиться в прямому зв`язку з закритою травмою тулубу у вигляді множинних переломів ребер, розривів легенів та правої долі печінки і наступила від шоку є належними та допустимими доказами, оскільки при їх отриманні не встановлено порушень вимог КПК України, встановлюють факт та причини смерті потерпілого, однак не являються доказами винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину.

Показання потерпілої та свідків, допитаних судом 1-ої інстанції, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.09.2018 року, поза розумним сумнівом, не доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину.

Крім того, висновок судової авто-технічної експертизи №1142-А від 05.12.2018 року, на який посилається суд 1-ої інстанції у вироку, не доводить вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та не спростовує його версію подій, адже у висновку вказано, що при руху автомобілю ЗАЗ 110309-42 у даній дорожній ситуації з ввімкненим ближнім світлом фар, водій ОСОБА_7 діючи відповідно до вимог п.12.3 ПДР не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 , тому в діях ОСОБА_7 не вбачається невідповідності вимогам п.12.2 та п.12.3 ПДР, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди. При руху автомобілю ЗАЗ 110309-42 у даній дорожній ситуації з ввімкненим дальнім світлом фар, водій ОСОБА_7 діючи відповідно до вимог п.12.3 ПДР мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 , тому в діях ОСОБА_7 вбачається невідповідності вимогам п.12.2 та п.12.3 ПДР, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди. Тоді, як ОСОБА_7 не звинувачується у тому, що він повинен був їхати лише з ввімкненим дальнім світлом фар на цій ділянці місцевості.

Окрім того, апеляційний суд вважає, що судом 1-ої інстанції була допущена неповнота судового розгляду та він проведений з обвинувальним ухилом, оскільки жодним чином не була перевірена версія ОСОБА_7 з урахуванням допитаних свідків щодо можливого вчинення злочину, іншою особою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо судом не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання. Згідно з вимогами ст. 417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває провадження.

Таким чином, в ході судового розгляду стороною обвинувачення не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, фактичне все досудове розслідування та обвинувачення було побудовано на підставі його первинних визнавальних показань, отриманих у непроцесуальний спосіб з порушенням права на захист, на підставі чого апеляційний суд вважає, що його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувальний вирок із врахуванням ч.3 ст. 373 КПК України не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Із врахуванням наданих сторонами кримінального провадження доказів, створення судом необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, апеляційний суд тлумачить всі сумніви на користь обвинуваченого і приходить до висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_42 поза розумним сумнівом у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, що є підставою для скасування вироку суду та закриття провадження.

На підстав ч.3 ст.129 КПК України цивільний позов ОСОБА_9 підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.6 Конвенції Про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 6, 19, 32, 62 Конституції України, ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Іванівського районного суду Одеської області від 01.12.2021 року, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України скасувати.

Кримінальне провадження № 0000328 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України закрити в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпані можливості їх отримання.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.10.2018 року на пакет №1 з фрагментами волосся, на пакет №2 зі змивами з автомобіля, на пакет №3 з речами трупа ОСОБА_10 (сорочка, брюки, шкарпетки, труси, кросівки), автомобіль ЗАЗ білого кольору 10307-42, легковий комбі, державний номерний знак НОМЕР_1 скасувати.

Речові докази, а саме: пакет №1 з фрагментами волосся, та пакет №2 зі змивами з автомобіля знищити.

Речові докази пакет №3 з речами трупа ОСОБА_10 (сорочка, брюки, шкарпетки, труси, кросівки) повернути ОСОБА_9 .

Речові докази - автомобіль ЗАЗ білого кольору 10307-42, легковий комбі, державний номерний знак НОМЕР_1 повернути законному володільцю.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз у розмірі 4290,00 грн. віднести на рахунок держави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4