ВИРОК

Іменем України

28.12.2022 року Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

провівши судове засідання у розгляді об`єднаних кримінальних проваджень внесених до ЄРДР за №0003187 від 28.10.2015 року, №0002846 від 03.10.2015 року та №0002824 від 26.10.2019 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, українця, непрацюючого, з середньою освітою, маючого на утримання малолітніх дітей, раніше судимого, востаннє:

вироком Залізничного районного суду м.Львова від 02 листопада 2021 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.186 КК України на підставі ст. 71 КК України у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.15- ч.2 ст.185, ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України

за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,- ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 16.10.2015 року, в період часу з 14.45 год. по 15.45 год., перебуваючи у приміщенні Франківської районної державної адміністрації Львівської міської ради, що по вул.Генерала Чупринки, 85 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), переслідуючи корисливі мотиви, шляхом вільного доступу, таємно, викрав з кабінету №200, який розміщений на другому поверсі вищезазначеної установи, мобільний телефон марки «НТС» моделі «PNО 7200», ще належить ОСОБА_5 , яким у подальшому користувався особисто.

Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_4 спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_5 на загальну суму 4182 гривень, що підтверджується висновком експерта ЛНД ЕКЦ МВС України №9/522 від 18.11.2015 року.

Крім цього, 16.11.2015 року, близько 15.20 год., ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу будинку №22 по вул. В. Великого у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), переслідуючи корисливі мотиви, шляхом вільного доступу, таємно, викрав велосипед марки «Skott», який знаходився поблизу входу до поштового відділення, за вищевказаною адресою. Вподальшому, ОСОБА_4 був затриманий працівниками поліції неподалік місця вчинення кримінального правопорушення.

Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_4 спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_6 на загальну суму 10778,80 гривень, що підтверджується висновком експерта ЛНД ЕКЦ МВС України №9/542 від 18.11.2015 року.

Крім того, ОСОБА_4 02.11.2015 року, в період часу з 13:30 год. по 13:45 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Банзай», що по вул..В.Великого у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), переслідуючи корисливі мотиви, шляхом вільного доступу, таємно, викрав мобільний телефон марки «Айфон», яким вподальшому користувався особисто. Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_4 спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_7 на загальну суму 4500 грн.

Окрім цього, 04.11.2015 року в період часу з 14:00 год. по 15:00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по вул.Симоненка, 5А у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), переслідуючи корисливі мотиви, шляхом вільного доступу, таємно, викрав мобільний телефон марки «Леново», який вподальшому продав поблизу ломбарду на вул.В.Великого у м.Львові, невідомій особі за 1 000 гривень.

Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_4 спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_8 на загальну суму 2 789 грн., що підтверджується наданою копією товарного чеку.

Крім того, ОСОБА_4 , 26.06.2019 року близько 12:50 год. ОСОБА_4 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись у торговому залі магазину №63 ТОВ «Альянс Маркет», що по вул.Кн.Ольги, 120 у м.Львові, таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії не були помічені іншими особами, викрав із холодильника матеріальні цінності, що перебувають на балансі ТОВ «Альянс Маркет», а саме: 8 пачок масла «Селянське Солодковершкове» торгової марки «Ферма», жирністю 73.0 %, вагою 200 гр., вартістю 33.90 грн., за одиницю товару, на загальну суму 271 грн. 20 коп., заховавши викрадене майно в особистий наплічний рюкзак.

В подальшому, ОСОБА_4 не оплативши вартості викраденого майна, пройшов зону торгових кас та намагався покинути приміщення магазину №63 ТОВ «Альянс Маркет», чим виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_4 був зупинений працівником охорони даного магазину.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннь визнав повністю, щиро розкаявся та надав пояснення аналогічні викладеним в обвинувальному акті. Просить суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та представник ТОВ «Альянс Маркет» подали на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 в судові засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду.

На підставі ст.55 КПК України та відповідно до ч.1 ст.325 КПК суд ухвалює рішення про проведення судового розгляду без потерпілих та представників.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється та наданими в судовому засіданні поясненнями.

З врахуванням вимог ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, враховуючи згоду учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані:

за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно;

за ч.1 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка);

за ч. 2 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Відповідно до вимог ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог ст.50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характеристику обвинуваченого та те, що останній на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, неодноразове притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, те, що в обвинуваченого на утриманні перебуває двоє дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 29.07.2014 року) та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 27.10.2015 року).

Обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання: судом не встановлено.

Враховуючи викладені вище обставини та вимоги статтей 65, 68 КК України, дані про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_4 у межах санкцій статей за якими кваліфіковано вчиненені ним злочини у виді позбавлення волі. На думку суду, таке покарання буде достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо епізодів вчинених 16.10.2015 року, 16.11.2015 року, 02.11.2015 року та 04.11.2015 року та просив звільнити останнього від покарання за ч.1 та ч.2 ст.185 КК України, оскільки на день набрання чинності цим Законом в установленому законом порядку обвинувачений ОСОБА_4 має на утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та не був позбавлений батьківських прав відносно своїх дітей.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив задовольнити клопотання прокурора та звільнення його від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Як встановлено вимогами ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до вимог п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання особи, які визнанні винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами третьої групи.

Відповідно до ст. 10 зазначеного Закону України питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.

Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі з обов`язковим зазначенням цього в журналі судового засідання.

Згідно ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив злочини16.10.2015 року, 16.11.2015 року, 02.11.2015 року та 04.11.2015 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» (07.09.2017 року) і на зазначений день є особою, яка в установленому законом порядку не позбавлена батьківських прав та є батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 29.07.2014 року) та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 27.10.2015 року).

Таким чином, ОСОБА_4 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Клопотання про застосування положень про амністію ініціював сам засуджений, під час судового засідання наполягав на його задоволенні. Враховуючи вимоги, які викладені в ст. 10 Закону України «Про амністію в 2016 році», то суд зобов`язаний з`ясовувати наявність згоди на застосування цього акту саме у особи, щодо якої вирішується це питання. Надання ж згоди на за застосування положень законодавства про амністію з боку потерпілих не є обов`язковою.

Враховуючи, що ОСОБА_4 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію в 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом його в установленому законом порядку не позбавлено батьківських прав та він є батьком неповнолітньої доньки, кримінальне правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується не є тяжким або особливо тяжким, а також те, що Закон України «Про амністію в 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення останнього від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» задовольнити.

Судом роз`яснюється обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме, що в подальшому протягом десяти років до нього не може бути застосовано амністію.

Крім того, вироком Залізничного районного суду м. Львова 02 листопада 2021 року у справі №462/3281/18 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15- ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 15- ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Залізничного районного суду м. Львова від 25.06.2020 року за ч. 2 ст. 15-ч. 2 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі більш суворим за цим вироком призначено покарання ОСОБА_4 у виді чотирьох років позбавлення волі, зарахувавши обвинуваченому ОСОБА_4 в строк покарання повністю відбуте ним покарання у виді позбавлення волі на строк один рік за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 25.06.2020 року. Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання у виді чотирьох років позбавлення волі частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 15.03.2018 року та визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 залишено до вступу вироку в законну силу. Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 постановлено рахувати з 17.03.2021 року, тобто з моменту фактичного затримання, зарахувавши 1 (один) рік відбутого покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 25.06.2020 року.

Відтак суд приходить до переконання, що остаточне покарання в даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 слід призначити з урахуванням вимог ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначених за цим вироком та вироку Залізничного районного суду м. Львова 02 листопада 2021 року.

Долю речових доказів вирішити у відповідності вимог ст.100 КПК України: диски DVD-R, що зберігаються при матеріалах кримінального провадження зберігати при матеріалах справи.

У відповідності до вимог ст.124 КК України стягнути з ОСОБА_4 витрати на залучення експерта за проведення експертиз в сумі 613 грн. 80 коп. на користь держави.

Керуючись 100, 124, ч.3 ст.349, 368, 370, 373, 374, ч.15 ст. 615 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених: ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185 та ч.2 ст.15- ч.2 ст.185 КК України та призначити наступне покарання:

за ч.1 ст. 185 КК України - у виді 3 років обмеження волі;

за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

на підставі ч.1 ст. 70 КК України призначити покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання за ч.1 та ч.2 ст.185 КК України на підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році»;

за ч.2 ст.15- ч.2 ст.185 КК України ОСОБА_4 призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України призначити статочне покарання ОСОБА_4 за цим вироком та вироком Залізничного районного суду м.Львова від 02 листопада 2021 року шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 згідно вироку Залізничного районного суду м.Львова від 02 листопада 2021 року рахувати з 17.03.2021 року.

Долю речових доказів вирішити у відповідності вимог ст.100 КПК України: диски DVD-R, що зберігаються при матеріалах кримінального провадження зберігати при матеріалах справи.

Стягнути з ОСОБА_4 витрати на залучення експерта за проведення експертиз в сумі 613 (шістсот тринадцять гривень) грн. 80 коп. на користь держави.

На вирок може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з дотриманням вимог статті 394 КПК України.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1