УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року

м. Київ

справа № 646/3390/20

провадження № 51-198ск23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, яка брала учать у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанції, на вирок Ленінського районного суду

м. Полтави від 14 жовтня 2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду

від 30 листопада 2022 року щодо ОСОБА_4 .

Вироком Ленінського районного суду м Полтави від 14 жовтня 2022 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку с. Провалля Свердловського району Луганської області, жительку АДРЕСА_1 , таку, що не має судимостей,

засуджено: за ч. 3 ст. 149 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією всього майна.

Постановлено на підставі ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII (далі - Закон № 838-VIII) зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк її попереднього ув`язнення з 26 серпня 2019 року (з часу затримання) до набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За вироком ОСОБА_4 визнано винною та засуджено за те, що вона у період часу з березня по травень 2013 року, у м Харкові та у м. Бєлгороді РФ у складі організованої групи неодноразово вчиняла торгівлю людьми, а так само вербувала, переміщала, одержувала осіб жіночої статі, з метою їх сексуальної експлуатації, з використанням обману та уразливого стану потерпілих.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 30 листопада 2022 рокуапеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 - без зміни.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень як незаконних й необґрунтованих, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та про призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що судові інстанції безпідставно застосували до ОСОБА_4 положення ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону

№ 838-VIII, оскільки її було затримано 26 серпня 2019 року у період дії ч. 5

ст. 72 КК у редакції Закону України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII (далі - Закон № 2046-VIII). На думку прокурора ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 2046-VIII має застосовуватися стосовно періодів попереднього ув`язнення, які мали місце починаючи з 21 червня 2017 року, незалежно від того, коли було вчинено кримінальне правопорушення. Стверджує, що апеляційний суд не дав належної оцінки доводам апеляційної скарги сторони обвинувачення з цього приводу та безпідставно залишив її без задоволення. Вважає ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши додані до скарги копії вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити на таких підставах.

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

За правилами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Висновків судових інстанцій щодо доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину, правильність кваліфікації її дій та призначене покарання прокурор у касаційній скарзі не оспорює.

Що стосується його доводів про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону

№ 838-VIII при зарахуванні ОСОБА_4 строку попереднього ув`язнення у строк покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 29 серпня 2018 року (справа

№ 663/537/17, провадження № 13-31кс18) звернула увагу на те, що норма ч. 5 ст. 72 КК України про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є нормою матеріального кримінального права, а не кримінального процесуального права. Ця норма за своєю суттю та цілями не виконує функцію вирішення процесуальних питань, а є складовою частиною інституту призначення покарання, який, у свою чергу, є одним з кримінально-правових інститутів, передбачених у розділі ХІ Загальної частини КК України;

- зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є кримінально-правовим наслідком діяння в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України, який впливає на становище особи за ст. 5 КК України (поліпшує або погіршує його);

- Закон № 838-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки передбачає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

- Закон № 2046-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки вводить (повертає) коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

- вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено у ч. 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону.

Згідно правового висновку Великої Палати щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК (п. 104): якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).

Ураховуючи те, що ОСОБА_4 вчинила інкримінований їй злочин у період часу з березня по травень 2013 року, тобто до 23 грудня 2015 року, при зарахуванні строку попереднього ув`язнення у строк покарання, до неї правильно застосовані положення ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838-VIII.

Апеляційний суд, здійснюючи апеляційний розгляд скарги прокурора з цього приводу, правильно залишив її без задоволення, належним чином мотивувавши свій висновок. Вважати рішення суду апеляційної інстанції таким, що не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, немає підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Оскільки з наведених у касаційній скарзі прокурора мотивів убачається, що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою.

Беручи до уваги наведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 14 жовтня

2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3