Провадження №1-кп/523/1562/22
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

27.12.2022 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , перекладача ОСОБА_5 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0000792 від 07 вересня 2022 року із звинувачення

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, утримує малолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України,

в с т а н о в и в:

12 жовтня 2021 року, 10 грудня 2021 року та 01 квітня 2022 року ОСОБА_7 було притягнуто до відповідальності, передбаченої ч.2 ст.173-2 КУАП, за вчинення, відповідно, 04 вересня 2021 року, 13 жовтня 2021 року та 15 січня 2022 року домашнього насильства відносно колишньої дружини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Шендриченко ОСОБА_8 , перебуваючи близько 22 години 00 хвилин 04 вересня 2022 року в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час словесного конфлікту, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, вчинив відносно ОСОБА_4 психологічне насильство у вигляді словесних образ, нецензурної лайки, приниження її гідності, внаслідок чого потерпіла, стала себе погано почувати, що призвело до тривожності, постійної втоми, розсіяності та інших постійних психологічних переживань.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненому не визнав та показав, що ініціатором домашніх конфліктів була його колишня дружина, яка, на його думку, обманом позбавила його належної частки в праві власності на житло, забрала правовстановлюючі щодо цього житла документи, добровільно разом із донькою залишила його, після чого періодично приходила до житла, де влаштовувала скандали та одночасно викликала правоохоронців. У зв`язку із викладеним він прямо називав її пройдисвітом і аферисткою, проте нецензурну лайку не вживав. Виявивши втрату документів, він врізав додатковий замок на вхідні двері, чим не давав змоги колишній дружині потрапити до житла, висуваючи умовою для протилежного повернення правовстановлюючих щодо цього житла документів.

Окрім того, обвинувачений вказує, що конфлікти виникали і після висловлених ним зауважень на адресу подружжя з приводу відсутності в квартирі елементарного порядку та домашнього затишку.

З випадками притягнень до адміністративної відповідальності за домашнє насильство він, без будь-яких конкретних пояснень, також не погоджується, заявляючи, що не був обізнаним з ходом та результатами цих судових розглядів. Обвинувачений також вважає, що його колишня дружина та допитані в суді свідки його оговорюють.

Незважаючи на викладене, вина ОСОБА_7 у вчиненому доводиться сукупністю наступних доказів.

Колишня дружина обвинуваченого - потерпіла ОСОБА_4 в суді показала, що погіршення особистих стосунків між нею та колишнім чоловіком відбулось декілька років назад, спочатку з приводу її незгоди із запропонованими обвинуваченим формами спільної інтимної близькості, згодом з приводу неодноразово допущених ним до неї словесних принижень і образ, в тому числі, в присутності їх малолітньої дитини, а також через відсутність у чоловіка постійної роботи. В переважних випадках це супроводжувалося розпочатими обвинуваченим конфліктами, скандалами, в ході чого він висловлювався в її адресу образливими словами, допускав нецезурну лайку, а інколи і застосовував фізичне насильство.

З показань потерпілої також вбачається, що з 15 січня минулого року вона разом із донькою була вимушена покинути житло, яке документально належить саме дитині, на що обвинувачений, ймовірно з метою помсти, врізав додатковий замок на двері, чим перешкодив доступу потерпілій та доньці не лише до цього житла, а й до належних їм речей, уникаючи спілкування та фактично переховуючись від них.

Будучи незгодною з виниклою ситуацією, намагаючись з`ясувати стосунки в безконфліктний спосіб, а також маючи потребу в доступі до власних речей, потерпіла разом з донькою неодноразово приходили до житла, стукали в зачинені двері, намагалися вмовити їх впустити, на що обвинувачений зазвичай адекватно не реагував, що в кінцевому рахунку призводило до викликів правоохоронців.

Напередодні 04 вересня цього року телефоном домовилися з обвинуваченим, що знову прийдуть до житла доньки за речами. У вечірній час 04 вересня він впустив їх додому, вкотре відмовився віддати особисті речі до тих пір, коли потерпіла не поверне йому правовстановлюючі документи на квартиру, на що остання вимушена була викликати правоохоронців. Реагуючи на виниклі обставини, ОСОБА_7 зачинив колишню дружину та доньку в квартирі, став ображати потерпілу нецензурною лайкою, принижувати словами її честь та гідність. Через деякий проміжок часу, дізнавшись, що поліція не прибуде на виклик через настання комендантської години, він випустив фактичних бранців із житла до вулиці, не дозволивши останнім забрати усі власні речі.

Потерпіла зазначила, що внаслідок систематичного психологічного насильства, яке вона зазнає від колишнього чоловіка, вона стала іншою, не впевненою в собі жінкою, що особливо негативно відобразилось як на її педагогічній роботі в школі, так і в особистому спілкуванні з донькою та людьми, які її оточують на роботі та в побуті.

Сусід свідок ОСОБА_9 в суді показала, що між обвинуваченим та потерпілою останній рік почали виникати гучні словесні скандали, або розмови у підвищеному тоні з боку обвинуваченого. Свідок безпосереднім очевидцем скандалів не була, лише чула у власній квартирі про їх існування, через стінку, та пояснила, що потерпілу така ситуація так достала, що та вимушена була піти з донькою із домівки. Разом з тим, свідок обізнана з фактами прибуття до сусідів правоохоронців та чула, як ОСОБА_7 , не допускаючи дружину до квартири, називав останню злодійкою та кричав, що та на цій житловій площі ніхто.

Виконавчий директор ОСББ свідок ОСОБА_10 в суді показав, що хоча очевидцем конфліктів в родині ОСОБА_11 він не був, але, в силу службових обов`язків, йому відомо, що до їх житла декілька разів викликалися правоохоронці з приводу не допуску обвинуваченим потерпілої до квартири.

Дільничний офіцер поліції свідок ОСОБА_12 в суді показав, що особисто розбирався в конфлікті між обвинуваченим та потерпілою та проводив з першою особою профілактичні бесіди, застерігаючи того від вчинення домашнього насильства. Свідок підтвердив факти притягнення ОСОБА_7 до відповідної адміністративної відповідальності, а також пояснив, що в ході збору доказів за останнім епізодом від 04 вересня 2022 року йому стало відомо, що обвинувачений вкотре висловлювався нецензурною лайкою на адресу колишньої дружини, а також не дозволяв їй та доньці забрати особисті речі із житла.

Керівник навчального закладу (місця роботи потерпілої) свідок ОСОБА_13 в суді показала, що потерпілу знає багато років як дуже відповідального вчителя, яка має гарні стосунки із усіма дітьми та дорослими. Деякий час тому свідок помітила, що її колега стала засмученою, не впевненою в собі, на що в особистій бесіді та повідомила, що в її родині виникли непорозуміння з чоловіком. Коли ж школа перейшла виключно на дистанційне навчання потерпіла попередила свідка, що не зможе виконувати педагогічні обов`язки, оскільки чоловік відібрав у неї ноутбук під умовою повернення якихось документів. Окрім того, потерпіла повідомила їй, що її чоловік не має постійної роботи, бере участь в комп`ютерних іграх чи фінансових пірамідах тощо. Так свідок зрозуміла, що потерпіла потребує допомоги правоохоронців.

Згідно постанов суддів Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2021 року, 10 грудня 2021 року та 01 квітня 2022 року в справах №523/17362/21, №523/1981/21, №523/2495/22, в кожній окремо, ОСОБА_7 було притягнуто до відповідальності, передбаченої ч.2 ст.173-2 КУАП, за вчинення, відповідно, 04 вересня 2021 року, 13 жовтня 2021 року та 15 січня 2022 року домашнього насильства відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_4 (а.с.46,48,50).

Як вбачається з графи письмових пояснень ОСОБА_7 в протоколах про його притягнення до адміністративної відповідальності, останній власноруч викладав записи такого змісту (далі рос. мовою): «Я сказал - воровка», «Я забрал то, что покупал и принадлежит мне», «Сменил замок в своей квартире» (а.с.45,47,49).

Надаючи аналіз дослідженим доказам, суд дійшов наступного.

Суд погоджується із доводом захисника про неможливість використання в якості доказу показань в суді малолітнього свідка доньки подружжя ОСОБА_11 малолітньої ОСОБА_14 , оскільки, всупереч вимог ст.354 КПК України, прокурором не було забезпечено участь в допиті педагога чи психолога. Також, оскільки законним представником малолітнього свідка є мати, яка одночасно має процесуальний статус потерпілої, тобто заінтересованої особи в результатах даного кримінального провадження, то існує і сумнів в об`єктивності отриманих показань доньки в суді без участі неупередженого педагога чи психолога.

Водночас, допитані в суді потерпіла та інші свідки дали в суді в цілому узгоджувальні показання про неприязнений характер стосунків, що на протязі останнього року склалися між обвинуваченим та його колишньою дружиною, в яких перша особа допускала вчинення психологічного насильства до потерпілої у вигляді словесних образ, нецензурної лайки, приниження гідності останньої особи та не допуску до житла.

Окрім того, сам обвинувачений, після роз`яснення судом про право не свідчити щодо себе особисто, показав про неодноразові власні висловлювання в адресу потерпілої, пов`язані із звинуваченням в крадіжці документів, що супроводжувалися образливими прізвиськами.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_13 в суді показали, що потерпіла внаслідок таких конфліктів фактично зазнавала постійних психологічних переживань, що безумовно, негативно впливало на її подальше повсякденне життя.

При цьому, всупереч доводу захисника, суд вважає, що відсутність експертного висновку щодо існування таких психологічних страждань, не перешкоджає вищевикладеним висновкам суду, оскільки їх наявність та спричинення потерпілій обвинуваченим, поза розумним сумнівом, доводяться сукупністю узгоджувальних показань в суді потерпілої та свідків.

Окрім того, судові рішення, оголошені в порядку судочинства в справах про адміністративні правопорушення, доводять, що з боку обвинуваченого неодноразово здійснювалися дії аналогічної спрямованості.

Про існування таких проваджень обвинувачений був достовірно ознайомлений, особисто підписував протоколи про адміністративні правопорушення, викладав в них письмові пояснення, а відтак, не прибуваючи до суду, не цікавлячись результатами їх розгляду та не оскаржуючи жодної із постанов суддів, ОСОБА_7 із вміненими діяннями фактично погоджувався.

Таким чином необхідно визнати, що невизнавальна частина показань обвинуваченого є лише його формою захисту проти висунутого обвинувачення, що спрямована виключно на бажанні уникнути відповідальності за вчинене.

З урахуванням викладеного суд визнає доведеним, що ОСОБА_7 , будучи притягнутим 12 жовтня 2021 року, 10 грудня 2021 року та 01 квітня 2022 року до відповідальності, передбаченої ч.2 ст.173-2 КУАП, за вчинення, відповідно, 04 вересня 2021 року, 13 жовтня 2021 року та 15 січня 2022 року домашнього насильства відносно колишньої дружини, ОСОБА_4 , перебуваючи близько 22 години 00 хвилин 04 вересня 2022 року в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час словесного конфлікту, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, вчинив відносно ОСОБА_4 психологічне насильство у вигляді словесних образ, нецензурної лайки, приниження її гідності, внаслідок чого потерпіла, стала себе погано почувати, що призвело до тривожності, постійної втоми, розсіяності та інших постійних психологічних переживань.

Зазначені дії суд кваліфікує за ст.126-1 КК України, як умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою перебував у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

При призначенні покарання обвинуваченому суд констатує про відсутність обставин, які б його пом`якшували чи обтяжували.

Крім того, при призначенні покарання суд враховує дані про перше притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, його посередню характеристику за місцем проживання, невизнавальну позицію в даному провадженні, а також не пред`явлення до обвинуваченого будь-яких вимог майнового характеру від потерпілої.

З урахуванням викладеного, позиції прокурора стосовно виду та розміру запропонованого покарання, а також висновку досудової доповіді про середні ризики повторного вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та небезпеки у суспільстві, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі, із встановленням іспитового строку, у зв`язку із чим, до нього необхідно застосувати положення ст.ст.75,76 КК України.

Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до пунктів 1-2 ч.1 ст.76 цього ж кодексу зобов`язати ОСОБА_15 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку в перекладі на російську мову.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.

Головуючий ОСОБА_1