ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадж. №11-сс/807/18/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 25 січня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 січня 2022 року, якою задоволено клопотання дізнавача СД Бердянського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 про арешт майна від 03.11.2021 року у кримінальному провадженні №0001106 від 28.10.2021 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, 03.11.2021 року до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання дізнавача СД Бердянського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Бердянської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 28.10.2021 року за № 0001106, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.249 КК України, а саме оглянутих 27.10.2021 року речових доказів, а саме сітки зябрової, довжиною 100 м та висотою 1 м, 21 одиницю піленгаса та 1 одиницю оселедця, із забороною власнику та фактичному володільцю ОСОБА_6 та будь якій іншій фізичній або юридичній особі, права на відчуження, розпорядження та користування ними.

Прокурор з метою в подальшому призначення експертизи на предмет визначення істотності спричиненої рибному господарству шкоди, а також збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні, просив накласти арешт на вилучені у ОСОБА_6 рибу і сітку.

Ухвалою слідчого суддіБердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 січня 2022 року задоволено клопотання дізнавача СД Бердянського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 про арешт майна від 03.11.2021 року у кримінальному провадженні №0001106 від 28.10.2021 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

Накладено арешт на сітку зяброву, довжиною 100 м та висотою 1 м, 21 одиницю піленгаса та 1 одиницю оселедця, із забороною власнику та фактичному володільцю ОСОБА_6 та будь якій іншій фізичній або юридичній особі, права на відчуження, розпорядження та користування ними.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку, що арешт необхідно накласти з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні №0001106 від 28.10.2021 року.

В апеляційній скарзі власника майна, не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою слідчого судді вважає її незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування доводів зазначає, що в цьому кримінальному провадженні на час звернення до слідчого судді відсутні підозрювані, відповідно майно, на яке слідчий просив накласти арешт, вважається майном третьої особи, а тому з клопотанням про його арешт, відповідно до ст.64-2 КПК України повинен звертатися виключно прокурор.

Вказує, що клопотання про арешт майна було подано до суду після спливу 24 годинного строку, передбаченого КПК України для подачі відповідних клопотань.

Крім того, в клопотанні слідчого відсутні підстави та мета для накладення арешту на майно відповідно до вимог ст.170 КПК України.

Також зазначає, що його заяви про відвід в порушення КПК не розглянуті, до автоматизованої системи для розподілу суддів не передані, що є грубим порушенням КПК України.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та власник майна ОСОБА_6 не з`явились, апеляційний суд неодноразово здійснював заходи, скеровані на повідомлення ОСОБА_6 , який проживає на тимчасово окупованій території, однак через розпочату 24.02.2022 року військову агресію проти України доставка поштових відправлень на тимчасово окуповані території України не здійснюється. Про час і дату судового засідання відповідно до ч.1 ст.12-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» ОСОБА_6 був повідомлений заздалегідь, шляхом розміщення оголошення на сайті Запорізького апеляційного суду. З опублікування такого оголошення ОСОБА_6 вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутністю прокурора та власника майна ОСОБА_6 , що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до положень ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2, ч.3 ст.170 КПК України метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів (у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу); спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характер щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У вищевказаному клопотанні дізнавача про накладення арешту на майно, відповідно до вимог ст.171 КПК України, зазначені: підстава і мета, відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, вид майна, що належить арештувати, до клопотання додані документи та інші матеріали, якими обґрунтовані доводи клопотання.

На думку колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, зазначене в клопотанні дізнавача, дотримався вимог, передбачених ст.ст.172, 173 КПК України, дослідив додані до клопотання матеріали кримінального провадження, врахував правову підставу для арешту майна та інші обставини кримінального провадження.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області перебувало кримінальне провадження за № 0001106, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.10.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

04.09.2021 за участі начальника відділення ДШС ВПС м. Бердянськ ОСОБА_9 , інспектора з охорони ПЗФ 1 категорії ОСОБА_10 , інспектора сектору ПДнВ Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 , дізнавачем СД Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 проведено огляд місця події - ділянки місцевості за адресою Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Макарова, географічні координати 46.713035, 36.824779, в ході якого виявлено сітку зяброву, довжиною 100 м та висотою 1 м, 21 одиницю піленгаса та 1 одиницю оселедця, які вилучено інспектором з охорони ПЗФ 1 категорії, згідно адміністративного протоколу № 000374 від 27.10.2021.

Посилаючись на те, що вилучене майно є речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою його збереження, дізнавач просив накласти на нього арешт.

Отже, метою для накладення арешту на вилучено майно дізнавач зазначав саме збереження речових доказів.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання дізнавача, перевірив зазначені в ньому обставини та встановив, що існує ризик відчуження, знищення, приховання майна, що підлягає арешту.

Відповідно до ухвали слідчого судді арешт на зазначене в ухвалі майно накладений на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України, а саме з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому, слід зауважити, що відповідно до вимог ч.3 ст.170 КПК України арешт може бути накладений на майно будь-якої особи за достатності підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у ст.98 КПК України, тобто є речовим доказом по кримінальному провадженню.

Обставини виявлення зябрової сітки і риби та кваліфікація внесеного до ЄРДР кримінального правопорушення засвідчують наявність підстав та розумних підозр вважати, що зазначене у клопотанні дізнавача майно є речовими доказами, що перелічені у ст.98 КПК України, як такі, що можуть бути використані в якості доказу факту чи обставин, що встановлюється під час даного кримінального провадження.

З цього приводу слід додатково зауважити, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.249 КК України віднесене до злочинів проти довкілля, в розслідуванні яких вилучене під час огляду місця події майно має першочергове значення.

На думку судової колегії, беручи до уваги обставини, які є предметом перевірки у даному кримінальному провадженні, встановлено, що у разі перебування вилученого майна у їх власника об`єктивно існує ризик його відчуження або знищення, що суттєво ускладнить досудове розслідування та може призвести до його недієвості.

Враховуючи те, що досудове розслідування розпочато за ч.1 ст.249 КК України та у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що тимчасово вилучене під час огляду місця події майно, а саме сітка зяброва, довжиною 100 м та висотою 1 м, 21 одиниця піленгаса та 1 одиниця оселедця вочевидь відповідають ознакам речових доказів, визначених ст.98 КПК України, є предметом та знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а тому для забезпечення кримінального провадження та виконання завдань у запобіганні можливості позбутися вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, колегія суддів приходить до висновку про необхідність накладення арешту на зазначене у клопотанні майно для забезпечення кримінального провадження та виконання завдань у вигляді досягнення дієвості цього провадження.

Не накладення арешту на зазначене майно, з урахуванням його специфіки, може призвести до можливості його приховування, знищення, відчуження, що унеможливить проведення слідчим повного та об`єктивного досудового розслідування по кримінальному провадженню.

Наведені обставини беззаперечно обґрунтовують мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а саме визначену п.1 ч.2 ст.170 КПК України, як збереження речового доказу.

Судова колегія погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України, та слідчий суддя накладав арешт на майно за наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України, з урахуванням ризиків щодо вилученого майна.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про недодержання дізнавачем вимог ст.170 КПК України, та відсутність у суду правових підстав для накладення арешту колегія суддів вважає безпідставними.

Апеляційна інстанція також не погоджується з твердженнями власника майна про те, що арешт не може бути накладено на майно, власником якого є ОСОБА_6 через те, що у кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, оскільки арешт на майно, яке визнано речовим доказом може бути накладено не лише на майно, яке належить виключно учасникам кримінального провадження, а на майно, яке належить будь-якій фізичній або юридичній особі, що відповідає вимогам ч.3 ст.170 КПК України.

При цьому, арешт майна з підстав, передбачених ч.2 ст.170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Посилання апелянта на те, що з клопотанням про арешт майна третьої особи повинен звертатись до суду виключно прокурор, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначене у клопотанні дізнавача майно було вилучено працівниками поліції під час огляду місця події, тобто є тимчасово вилученим майном, та відповідно до ст.171 КПК України з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна має право звернутись слідчий або прокурор.

Щодо доводів апелянта про те, що його заяви про відвід слідчого судді в порушення вимог КПК України не були розглянуті, то колегія суддів також вважає їх безпідставними, оскільки в наданих матеріалах наявна ухвала слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.11.2021 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_6 про відвід судді ОСОБА_1 (а.п.39). В подальшому ОСОБА_6 ще двічі звертався з аналогічними заявами про відвід судді ОСОБА_1 , які були залишені без розгляду.

Отже, підстав стверджувати про незаконний склад суду не має.

За змістом розглянутого клопотання, судова колегія переконана, що обставини провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

В даному провадженні дотриманий принцип співмірності застосованого заходу забезпечення кримінального провадження та прав власника майна.

Крім того, у випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст.28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст.174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно є такою, що відповідає вимогам ст.ст.170-173 КПК України та підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 січня 2022 року, якою задоволено клопотання дізнавача СД Бердянського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001106 від 28.10.2021 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.249 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4