Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2178/22
Номер провадження 1-кп/711/173/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000617 від 10.04.2022 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мадяра, уродженця с.Золотарівка Лисичанського району Луганської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта неповна середня, неодруженого, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, непрацюючого, депутатом, інвалідом, учасником бойових дій чи ліквідатором аварії на ЧАЕС не являється, раніше не судимого:

1) 09.09.1994 Лубенським міським судом Полтавської області за ст.141 ч.2 КК України (в редакції 1960р.) до 6 років позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 20.06.1996;

2) 01.10.1997 Лохвицьким районним судом Полтавської області за ст.ст.117 ч.1, 141 ч.2, 42 КК України (в редакції 1960р.) до 3 років позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 12.06.2003;

3) 05.06.2006 Оржицьким районним судом Полтавської області за ст.122 ч.1, ст.185 ч.1, ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі. Умовно-достроково звільнений 22.09.2007, не відбутий термін 5 місяців 28 днів;

4) 18.03.2010 Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.186, ч.1 ст.309, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки;

5) 21.06.2012 Криничанським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.121, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі, згідно ст.ст.71, 78 КК України частково приєднано не відбуту частину за вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.03.2010 та визначено остаточне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі;

6) 19.11.2012 Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, згідно ч.4 ст.70 КК України частково приєднано не відбуту частину за вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21.06.2012 та визначено остаточне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 29.03.2016;

7) 31.01.2018 Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального право рушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

із участю в судовому розгляді:

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ :

До Придніпровського районного суду міста Черкаси із Черкаської обласної прокуратури надійшло кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000617 від 10.04.2022 року відносно ОСОБА_4 , 13.05.1971 обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Під час судового засідання прокурор заявила клопотання, щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком 60 днів. Оскільки 13.01.2023 року закінчується строк дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, але на даний час не закінчилися і продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: - п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від суду, так ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання з виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, під тягарем відповідальності за скоєний злочин, а також можливості бути засудженим до позбавлення волі на певний строк, може залишити місце свого проживання, таким чином переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також беручи до уваги, те, що останній намагаючись уникнути відповідальності за скоєне намагався зникнути з місця вчинення злочину; - п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків та потерпілого, у цьому ж кримінальному провадженні, а саме приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 проживає поряд з свідками, тому вказане дає прокурору достатні підстави вважати, що обвинувачений має можливість та буде впливати на свідків та потерпілого; - п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення, а саме враховуючи суспільну небезпечність вказаної категорії злочинів, зважаючи на те, що він на даний час згідно ст. 89 КК України має не зняту та не погашену судимість за вчинення тяжких злочинів. Крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України слід оцінити в сукупності всі обставини, а саме передбачені п. 4 ч. 1 ст. 178 КПК України - міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, а саме те, що на даний час ОСОБА_4 не одружений, не має сім`ї та місця праці, згідно п. 6 ч. 1 ст. 178 КПК України - репутацію обвинуваченого, який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Зважаючи на характер вчиненого злочину, а саме при яких обставинах, з якою зухвалістю, жорстокістю та цинізмом було скоєно злочинні дії проти потерпілого ОСОБА_6 , вважає, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 . Щодо стану свого здоров`я, на теперішній час, немає ніяких даних, про те, що ОСОБА_4 не може утримуватися в СІЗО. Крім цього, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, який спричинив загибель людини, вважає за необхідне застосувати положення ч. 4 ст. 183 КПК України та не визначати розмір застави у кримінальному провадженні. Хоча запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і є винятковим запобіжним заходом, але жоден інший із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, що визначені ст. 177 КПК України. Клопотання підтримала та просила задовольнити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , при вирішенні клопотання, щодо продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, зазначив, що на даний час ризики передбачені ст.177 КПК України перестали існувати. Крім того, при вирішенні клопотання просив врахувати той факт, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, а тому просив суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, а саме на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 , щодо клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього просив відмовити, підтримав думку захисника. Крім того просив суд врахувати наявність на утриманні двох дітей та просив суд змінити на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд прийшов до наступних висновків.

При вирішенні клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, то суд приходить до наступних висновків:

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст.178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до частин 1, 2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Судом встановлено, що підставою для продовження застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність ризиків, які дають достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи на волі матиме можливість перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, впливати на свідків та потерпілого, матиме змогу переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду, тому суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 строком на 60 днів, тобто до 06.03.2023 року включно.

Керуючись ст.ст.177,178, 331, ч.2 ст.334, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 06.03.2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом 5 діб з дня її оголошення.

Відповідно до ч.3 ст.395 КПК України для осіб які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено і проголошено 09.01.2023 року о 10 год.00 хв.

Головуючий: ОСОБА_1