Справа № 454/1510/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/282/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою прокурора Сокальського відділу Червоноградської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 20 січня 2022 року відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

з участю прокурорів ОСОБА_11 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

захисника - адвоката ОСОБА_13 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,-

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1

визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 296 КК України у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення (злочину).

ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 121 КК України у зв`язку із недоведеністю того, що ним вчинено дане кримінальне правопорушення (злочин).

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1

визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 296 КК України у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення (злочину).

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_1

визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 296 КК України у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення (злочину).

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_1

визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 296 КК України у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення (злочину).

Відповідно до вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються в тому, що вони, за попередньою змовою групою осіб 22 березня 2015 року близько 16.30 год. в приміщенні магазину «Белзького СТ» в с. Хлівчани, Сокальського району (на даний час Червоноградського району) Львівської області (далі по тексту с. Хлівчани), демонструючи явну неповагу до існуючих правил поведінки в суспільстві, бажаючи показати їх перевагу, фізичну силу та самоствердитися за рахунок приниження інших осіб, безпричинно, явно з хуліганських спонукань, використовуючи надуманий привід, почали безпідставно словесно ображати ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , висловлюючись при цьому в їх адресу нецензурною лайкою та ненормативною лексикою, спровокувавши, таким чином, конфлікт, після чого, з метою спричинення тілесних ушкоджень, вивели ОСОБА_14 та ОСОБА_12 на вулицю, де шарпали ОСОБА_12 за верхній одяг та ОСОБА_7 умисно наніс ОСОБА_12 один удар кулаком в обличчя, а ОСОБА_8 - наніс ОСОБА_14 удари по тілу.

Зазначеними хуліганськими діями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було грубо порушено громадський порядок, вказані дії виконувались ними умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжувалися особливою зухвалістю, яка виразилася в насильстві над потерпілим, спричиненні останньому тілесних ушкоджень. Насильство тривало та наполегливо протягом тридцяти хвилин не припинялося, також, було порушено громадський порядок та нормальний відпочинок громадян.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 22 березня 2015 року близько 17.00 год. в с. Хлівчани, маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , умисно наніс останньому один удар в голову, внаслідок чого потерпілий впав на задню частину тіла та вдарився потилицею об поверхню землі, в результаті чого отримав тілесні ушкодження у виді черепно-мозкової травми, яка проявилася забоєм головного мозку важкого ступеня, епідуральним крововиливом в тім`яно-скроневій частці зліва, переломом скроневої кістки зліва, садном в потиличній ділянці голови та рани на правій щоці, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент утворення.

В апеляційній скарзі прокурор Сокальського відділу Червоноградської окружної прокуратури ОСОБА_6 покликається на те, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню, у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що всупереч висновкам суду, зібраними доказами доведено пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч.1 ст. 121 КК України.

Наголошує, що суд надав перевагу показанням обвинуваченого щодо нанесення удару потерпілому нібито в праву сторону та залишив поза увагою фактичні дані, отримані у передбаченому законом порядку, без відповідної мотивації. Інших об`єктивних даних, окрім показань обвинуваченого, в ході судового розгляду не здобуто.

Акцентує, що обвинувачений ОСОБА_7 (та інші обвинувачені) в судовому засіданні не заперечував нанесення удару ОСОБА_12 в голову, однак зазначив, що удар наносив правою рукою у праву сторону щелепи, а згідно показань потерпілого ОСОБА_12 , від удару він упав та втратив свідомість, а коли отямився, його боліла ліва сторона голови, хоча при запитанні, в яку частину голови йому було нанесено удар, він відповів, що не пам`ятає, а оскільки всі обвинувачені відшкодували йому шкоду в грошовому еквіваленті за операцію, то він ні до кого претензій не має.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_14 (які безпосередньо бачили як ОСОБА_7 наносив ОСОБА_12 удар) суду повідомили, що удар був нанесений в обличчя, а в яку сторону вони не пригадують (оскільки допит в судовому засіданні проводився через значний період часу), а інші свідки взагалі не пригадували як та куди був нанесений удар.

Крім цього, апелянт зазначає, що із слідчих експериментів, проведених за участі підозрюваних, в тому числі ОСОБА_7 , вбачається, що після конфлікту, який виник між обвинуваченими і потерпілим у приміщенні магазину та в подальшому, продовжився на вулиці перед магазином, ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_12 удар кулаком в голову, після чого останній впав на землю та втратив свідомість.

Наголошує, що в своїх допитах експерти, при взаємному розташуванні обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_12 обличчям до обличчя, обвинувачений міг завдати удар кулаком правої руки в ліву скроневу ділянку голови потерпілого, оскільки завдання удару обвинуваченим правою рокую в праву частину голови потерпілого - потребувало б іншого їхнього розташування.

Акцентує, що відповідно до висновку експерта № 023/2015 від 07 квітня 2015 року у ОСОБА_12 виявлено закриту черепно-мозкову травму, яка проявилася забоєм головного мозку важкого ступеня, епідуральним крововиливом в тім`яно-скроневій частці зліва, переломом скроневої кістки зліва, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент утворення, та в даному випадку утворилася від удару кулаком в ліву скроневу ділянку голови, а не від падіння з висоти власного зросту.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_16 роз`яснив висновок вищезазначеної експертизи та підтвердив, що у ОСОБА_12 виявлено закриту черепно-мозкову травму, яка проявилася забоєм головного мозку важкого ступеня, епідуральним крововиливом в тім`яно-скроневій частці зліва, переломом скроневої кістки зліва, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент утворення, та в даному випадку утворилася від удару кулаком в ліву скроневу ділянку голови, а не від падіння з висоти власного зросту. А рана на правій щоці потерпілого під час лікування нейрохірургом взагалі не згадувалась, бо така рана не відноситься до черепно-мозкової травми і рахувалась як подряпина, тому він навіть не врахував даної подряпини на щоці при проведенні експертизи.

Також зазначає, що згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 120 від 16 серпня 2019 року, на час проведення даної експертизи в потерпілого ОСОБА_12 закрита черепно-мозкова травма утворилась від дії тупого предмета з обмеженою поверхнею, а у даному випадку могла утворитись внаслідок удару кулаком в голову і не могла утворитись при падінні з висоти.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_17 роз`яснив вищевказаний висновок та зазначив, що забій головного мозку важкого ступеня, перелом скроневої кістки могли утворитись внаслідок удару кулаком в ліву скроневу ділянку голови і при взаємному розташуванні обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_12 обличчям до обличчя, обвинувачений міг завдати удар кулаком правої руки в ліву скроневу ділянку голови потерпілого.

Зазначає, що згідно показів свідків та батьків потерпілого ОСОБА_12 , більше ніяких ударів йому ніхто не завдавав, а отже, на переконання сторони обвинувачення, подряпина на правій щоці не могла бути наслідком вищеописаних подій, які відбулися із потерпілим, хоча сам потерпілий та його батьки не пригадували, звідки на правій щоці появилась подряпина.

Звертає увагу на те, що судом не враховано, що показання обвинуваченого про нанесення удару в праву частину голови не підтверджені іншими доказами, зокрема, висновками судово-медичних експертиз щодо механізму спричинення тяжкого тілесного ушкодження, а рана, виявлена на правій щоці потерпілого - не відноситься до черепно-мозкової травми та не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із спричиненим потерпілому тяжким тілесним ушкодженням.

Також зазначає, що у вироку суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 і ОСОБА_10 є склад кримінального правопорушення, передбачений ч.2 ст. 296 КК України.

Вважає рішення суду з цього приводу необґрунтованим та невмотивованим і таким, що суперечить вимогам ст. 370 КПК України.

Наголошує, що із показань свідків встановлено, що вони бачили як обвинувачені на вулиці біля магазину ображали потерпілого ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , шарпались за одяг і в подальшому, між ними виникла бійка.

Крім цього, вищенаведене також підтверджується протоколами слідчих експериментів від 28 травня 2015 року, проведених із підозрюваними ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

На думку апелянта, дії обвинувачених призвели до зриву нормальної роботи магазину і під час зазначених подій було порушено спокій не тільки потерпілого ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , а й інших присутніх громадян.

Також, покликається на те, що під час судового засідання судом було безпідставно відхилено клопотання прокурора про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Окрім цього акцентує, що 23 липня 2015 року проведено підготовче судове засідання без участі потерпілого ОСОБА_12 і в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що його належним чином було повідомлено про судове засідання.

Вважає, що слід допитати свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_14 , продавця магазину ОСОБА_14 , потерпілого ОСОБА_12 та дослідити протоколи слідчих експериментів від 28 травня 2015 року, проведених із підозрюваними ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; висновок експерта №023/2015 від 07 квітня 2015 року; висновок комісійної судово-медичної експертизи № 120 від 16 серпня 2019 року.

Просить скасувати вирок Сокальського районного суду Львівської області від 20 січня 2022 року та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_9 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням строком два роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Визнати винним ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_10 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Окрім цього, визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на три роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення потерпілого ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та виступ захисника - адвоката ОСОБА_13 про заперечення такої і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Суд має встановити фактичні обставини справи по кожному інкримінованому обвинуваченим діянню і дати відповідну оцінку доказам, які надав орган досудового розслідування.

При доказуванні обставин, які утворюють подію конкретного злочину, належить встановлювати передбачені нормою кримінального закону наслідки діяння для матеріальних складів та наявність між ними причинного зв`язку. Подія злочину розуміється як елемент об`єктивної сторони складу злочину, що відбувся у певному часі, місці та певним способом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що виправданим було пред`явлено обвинувачення у вчиненні двох окремих кримінальних правопорушень, які передбачені різними статтями КК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно виправданих за ч.2 ст. 296 КК України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та за ч.1 ст. 121 КК України ОСОБА_7 , не дотримався вимог кримінального процесуального закону, що призвело до невідповідності оскаржуваного судового рішення нормам ст. 370 КПК України.

Як вбачається з вироку, своє рішення про визнання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 296 КК України суд обґрунтував відсутністю в діях останніх ознак особливої зухвалості та хуліганського мотиву, а саме, явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою інкримінованого злочину, оскільки, зокрема, судом не встановлено, що під час конфлікту його учасниками вживалися образливі, нецензурні висловлювання або погрози, крім цього, у вироку зазначено, що під час вказаних подій не було порушено спокою присутніх громадян та їм не створено перешкод для відвідування магазину і не порушено роботу такого.

Вищенаведені обставини, на думку колегії суддів, підтверджують, що обвинувачені не мали на меті протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм та правил поведінки.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників, і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці охоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалося, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства.

Хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їхньою рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Так, допитані в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 та свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 і ОСОБА_23 , які були очевидцями подій, що відбувались 22 травня 2015 року, повідомили обставини нетривалого конфлікту,який полягав у словесній перепалці обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з ОСОБА_24 та потерпілим ОСОБА_12 , крім цього, відзначили особливості поведінки обвинувачених, що в даному конкретному випадку має значення для встановлення істини у справі.

Із показань зазначених свідків встановлено, що вони бачили як обвинувачені на вулиці біля магазину ображали ОСОБА_12 та ОСОБА_25 , шарпались за одяг і як в подальшому, між ними виникла бійка.

Крім цього, вищенаведене також підтверджується протоколами слідчих експериментів від 28 травня 2015 року, проведених із підозрюваними ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Отже, така поведінка обвинувачених привернула увагу сторонніх осіб - відвідувачів магазину, тобто, певним чином порушили спокій присутніх громадян та нормальну роботу магазину.

Відтак, колегія суддів вважає, що даючи правову оцінку діям обвинувачених, суд першої інстанції мав би з`ясувати, чи узгоджується така їх поведінка із загальноприйнятими правилами у суспільстві.

За таких обставин висновок про відсутність хуліганського мотиву та ознак особливої зухвалості у діях обвинувачених, на думку колегії суддів, є передчасним.

Крім цього, ОСОБА_7 обвинувачується у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_12 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Так, згідно пред`явленого обвинувачення, за встановлених у обвинувальному акті обставин, ОСОБА_7 умисно наніс ОСОБА_12 один удар в голову, внаслідок чого, потерпілий впав, вдарився потилицею об поверхню землі та отримав тілесні ушкодження.

Разом з тим, місцевий суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, походження та обставини отримання черепно-мозкової травми у виді лінійного перелому лівої скроневої кістки з крововиливом над твердою мозковою оболонкою тім`яно-скроневої частки зліва в потерпілого ОСОБА_12 і не встановлено та стороною обвинувачення не доведено спричинення такої травми обвинуваченим ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції покликається на висновок експерта № 023/2015 від 07 квітня 2015 року, відповідно до якого, при зверненні в лікувальний заклад в потерпілого ОСОБА_12 виявлено, окрім іншого, рану на правій щоці.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 120 від 16 серпня 2019 року, на час проведення даної експертизи в потерпілого, окрім іншого, виявлено рубець на підборідді справа.

Також, суд зазначив, що в судовому засіданні обвинувачені, потерпілий та свідки дали пояснення про те, що ОСОБА_7 наніс ОСОБА_12 лише один удар в праву сторону щелепи.

Однак, на переконання колегії суддів, місцевий суд не вжив всіх процесуальних заходів, в межах наданих законом повноважень, для встановлення істини у справі, оскільки надавши перевагу показанням обвинуваченого щодо нанесення удару потерпілому нібито в обличчя з правої сторони, залишив поза увагою інші фактичні дані, що не узгоджуються із висновками суду та суперечать версії подій сторони захисту, зокрема, щодо механізму спричинення закритої черепно-мозкової травми потерпілому і причинного зв`язку між діями ОСОБА_7 та наслідками у вигляді тяжкого тілесного ушкодження, діагностованого у ОСОБА_12 .

Відтак, дослідження судом першої інстанції обставин без надання належної оцінки доказам, які могли вплинути на висновки щодо фактичних обставин кримінального провадження, призвели до істотного порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.1 ст. 412 КПК України вирок місцевого суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, в ході якого необхідно дослідити доводи апеляційної скарги прокурора та усунути зазначене порушення кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Сокальського відділу Червоноградської окружної прокуратури ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 20 січня 2022 року відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .