ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/5026/20 Номер провадження 11-кп/814/923/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.07.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,-

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162, та у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

за участю: прокурора ОСОБА_9

в с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.07.2021 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання:

за ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки;

за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 70, п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК

України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш

суворого покарання більш суворим, остаточно призначено

ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6

постановлено обчислювати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку після набрання ним законної сили.

Прийнято відмову потерпілої ОСОБА_10 від її цивільного

позову до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та

моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення та

закрити провадження у справі в частині цивільного позову

ОСОБА_10 .

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави судові витрати

за проведення судової дактилоскопічної експертизи та в рішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 вчинив злочини за таких обставин. Так , 27.03.2020, близько 21:00 години, ОСОБА_6 , більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не видалося можливим, за адресою: АДРЕСА_2 , під час передачі ОСОБА_11 , який працює кур`єром з доставки замовлень у суші-барі «Банзай» товару замовниці ОСОБА_12 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, з мотиву ревнощів, сприймаючи ОСОБА_11 за колишнього співмешканця ОСОБА_13 , стоячи навпроти нього, ОСОБА_6 , наніс один удар кулаком правої руки в область носа ОСОБА_11 , тим самим умисно спричинив легкі тілесні ушкодження останньому , а саме: закриту травму носа у вигляді перелому носової кістки без зміщення з садном спинки носа, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 20.04.2020 приблизно о 01:30, ОСОБА_6 , з метою порушення конституційного права громадянина України на недоторканість житла чи іншого володіння, передбаченого ст. ЗО Конституції України та маючи умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла прибув до будинку АДРЕСА_3 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою проникнення до квартири, без дозволу та відома її власника, самовільно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, через вікно першого поверху незаконно проник в квартиру АДРЕСА_4 вказаного будинку, яка є місцем мешкання ОСОБА_10 , чим грубо порушив ст. ЗО Конституції України, якою кожному громадянину гарантується право на недоторканість житла.

Крім того, 20.04.2020 приблизно о 01:30, ОСОБА_6 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_5 , що є місцем мешкання ОСОБА_10 , реалізуючи свій раптово виниклий прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно та повторно, з метою особистого збагачення, користуючись тим, що потерпіла ОСОБА_10 спить, підійшов до неї та став знімати з пальця її правої руки каблучку із золота 585 проби, чистою масою золота 1,6 г, вартістю 1394,16 грн., від чого потерпіла ОСОБА_10 прокинулась та стала кричати. Тоді, ОСОБА_6 , розуміючи що його злочинні дії викриті потерпілою, усвідомлюючи відкритий характер своїх дій, вийшов за межі свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, та діючи з умислом, направленим на відкрите викрадення майна, закрив рот потерпілої своєю рукою, тим самим позбавив її можливості покликати на допомогу, а після чого наніс ОСОБА_10 декілька ударів кулаком в область губи з правого боку, декілька ударів кулаком в область носа, один удар кулаком в ліве око та удар долонею по лівому вуху, в результаті чого у потерпілої ОСОБА_10 мали місце забійна рана на слизовій верхньої губи праворуч, синці на лівій навколоочній ділянці, в ділянці носогубного трикутника праворуч, в ділянці підборіддя праворуч, які відповідно до висновку судової медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, тим самим застосував до неї насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Після чого, ОСОБА_6 , подолавши опір потерпілої ОСОБА_10 , зняв каблучку із золота з її пальця, тим самим відкрито заволодів нею, та, утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник і розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 майнову шкоду на вищевказану суму.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо нього змінити та звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком , застосувавши ст. 75 КК України , посилаючись при цьому на те , що він щиро кається , вину визнав повністю , сприяв розкриттю злочину та добровільно відшкодував спричинену шкоду. Посилається також обвинувачений на сімейний стан , наявність у нього на утриманні двох дітей та його позитивні характеристики.

До початку апеляційного перегляду , прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_14 від апеляційної скарги , поданої на вирок щодо ОСОБА_6 , відмовилася .

Позиція учасників судового провадження в судовому засіданні апеляційного суду

В судовому засіданні прокурор відмову від апеляційної скарги прокурора ОСОБА_14 підтримав , просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився , будучи належним чином повідомленим про час , день та місце судового засідання. Враховуючи , що апеляційний перегляд вироку здійснюється за його апеляційною скаргою в якій питання про погіршення становища не стоїть , колегія суддів вважає за можливе розглядати кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого.

Мотиви суду

Заслухавши суддю доповідача, пояснення прокурора , вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ст.404 ч.1 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Фактичні обставини по справі в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів відповідно до положень статті 404 КПК України. Провадження розглянуто в порядку статті 349 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів вважає не обґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого , який раніше був неодноразово засуджений , обставину , яка пом`якшує покарання - щире каяття , та обставину , яка його обтяжує рецидив злочинів та дійшов до обґрунтованого висновку , що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції без суспільства.

При цьому , призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень суд обрав найм`якіший спосіб призначення покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його суворість, про що йдеться в апеляції обвинуваченого , колегія суддів не знаходить.

Якихось нових обставин, що не були враховані судом першої інстанції, в апеляції не наводиться.

Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.

Підстав для застосування при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України з огляду на численні судимості , наявність тільки однієї пом`якшуючої покарання обставини , колегія суддів не вбачає.

Вирок суду відповідає приписам статті 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства колегією суддів не встановлено.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376,404,405,407,409,419 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення , а вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.07.2021 щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3 місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3