Справа № 372/261/23
Провадження 1-кс-97/23
ухвала

Іменем України

01 лютого 2023 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області клопотання старшого слідчого слідчого відділу Обухівського районного управління поліції головного управління Національної поліції в Київській області про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

На розгляд слідчого судді Обухівського районного суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого слідчого відділу Обухівського районного управління поліції головного управління Національної поліції в Київській про арешт майна ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000207, за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 191 КК України.

Так, в клопотанні слідчий вказує на те, що слідчим відділом Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області проводиться досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні №0000150 від 17.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, про те що службовими особами комунальних підприємств Обухівського району Київської області після проведення публічних закупівель та укладення договору на поставку нафтопродуктів, безпідставно внесено зміни до вказаних договорів, без належного обґрунтування, та збільшено закупівельні ціни на нафтопродукти і дистиляти, що призвело до проведення подальших закупівель по завищеним цінам, в тому числі щодо розтрати 03.11.2021 службовими особами КП «Миронівка-благоустрій» Миронівської міської ради Київської області, коштів місцевого бюджету Миронівської міської ради на загальну суму 112 432,77 гривень.

27.12.2022 начальнику КП «Миронівка-благоустрій» ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

19.01.2023 прокурором (процесуальним керівником у провадженні № 0000150), в порядку передбаченому ст. 217 КПК України виділено факт кримінального правопорушення щодо підозрюваного ОСОБА_3 в окреме кримінальне провадження №0000207, за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 191 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до статуту комунального підприємства «Миронівка-благоустрій» (нова редакція), затвердженого рішенням Миронівської міської ради №771-21-VII від 20.12.2019, комунальне підприємство «Миронівка-благоустрій» (далі по тексту Підприємство) є юридичною особою, що здійснює свою господарську діяльність на засадах повної самостійності, діє на принципах повного господарського розрахунку, веде бухгалтерський облік, статистичну звітність у порядку, встановленому законодавством України, набула майнових та особистих немайнових прав, несе відповідні обов`язки, укладає угоди (договори, контракти) з юридичними та фізичними особами у встановленому законодавством порядку, виступає позивачем та відповідачем у суді від свого імені, має закріплене майно, поточний та інші рахунки в установах банків, казначейства, печатки з власним найменуванням, штампи, затверджені в установленому порядку, фірмовий знак чи знак обслуговування, бланки з власними реквізитами та інші атрибути, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

03.01.2012 Розпорядженням №2 виданого Миронівським міським головою ОСОБА_4 «Про звільнення з посади начальника КП «Миронівка-благоустрій» та призначення на посаду начальника КП «Миронівка Благоустрій» ОСОБА_3 », з 03.01.2012 на посаду начальника КП «Миронівка-благоустрій» Миронівської міської ради, за контрактом призначений ОСОБА_3 .

Відповідно до контракту начальника КП «Миронівка-благоустрій» Миронівської міської ради Київської області ОСОБА_3 , укладеного 03.01.2017 з Миронівським міським головою ОСОБА_4 , визначено:

1.1. за цим контрактом керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його діяльність, ефективне використання і зберігання закріпленого за підприємством майна, а орган управління майном зобов`язується створювати необхідні умови для роботи керівника, сплачувати йому грошову винагороду та надавати соціально-побутові блага;

1.3. керівник, який уклав цей контракт, є повноправним представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, зобов`язань підприємства, передбачених актами законодавства, статутом підприємства, інших нормативних документів;

1.4. керівник діє на принципах єдиноначальності;

2.9. керівник має право діяти від імені підприємства, представляти його на всіх підприємствах, в установах і організаціях; укладати господарські і інші договори, не заборонені законодавством; користуватись правом розпоряджатись коштами підприємства; вирішувати інші питання, віднесені законодавством, органом управління комунальним майном, статутом підприємства і цим контрактом до компетенції керівника.

Згідно статі 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (контракт).

Таким чином, ОСОБА_3 , виконуючи обов`язки начальника КП «Миронівка-благоустрій», Миронівської міської ради Обухівського району Київської області, наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, тим самим в розумінні ст. 18 КК України являється службовою особою.

Відповідно до вимог статей 8, 19, 68 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25 грудня 2015 року № 922- VIII, договір про закупівлю повинен бути укладеним відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Статтею 638 Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 № 435-ІV передбачено наступне:

1. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

2. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Однак, в порушення вищевказаних норм законодавства, начальник КП «Миронівка - благоустрій» ОСОБА_3 , будучи службовою особою, всупереч вимогам вище вказаного законодавства, внаслідок документально не обґрунтованого умисного збільшення ціни товарів (Нафти і дистиляти, код Єдиного закупівельного словника ДК 021:2015:09130000-9, бензину марки А-92, дизельного палива та газу) по договору №197 від 01.06.2021 укладеного із ТОВ «Черкаси-Оіл», шляхом безпідставного внесення змін до додаткових угод по договору №197, в порушення ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», збільшив закупівельні ціни на нафтопродукти і дистиляти, що призвело до проведення подальших закупівель по завищеним цінам, чим вчинив кримінальне правопорушення проти власності, а саме розтрату грошових коштів КП «Миронівка-благоустрій» на загальну суму 112 432,77 грн.,

19.01.2023 у кримінальному провадженні процесуальним керівником заступником керівника Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_5 , в межах досудового розслідування даного кримінального провадження, в порядку ст. 36, 128 КПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», в інтересах потерпілого Миронівської міської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_3 заявлено цивільний позов, про стягнення на користь Миронівської міської ради Обухівського району Київської області шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, у розмірі 112 432,77 гривень.

Старший слідчий слідчого відділу Обухівського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області в судове засідання не з`явився, в клопотанні просив розглянути його без участі слідчого та прокурора, вимоги клопотання підтримує в повному обсязі, також просив не здійснювати фіксацію судового засідання за допомогою технічних засобів.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи, що сторони в судове засідання не з`явилися, на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши матеріали справи, вважаю клопотання таким, що не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що слідчим відділом Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області проводиться досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні №0000150 від 17.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, про те що службовими особами комунальних підприємств Обухівського району Київської області після проведення публічних закупівель та укладення договору на поставку нафтопродуктів, безпідставно внесено зміни до вказаних договорів, без належного обґрунтування, та збільшено закупівельні ціни на нафтопродукти і дистиляти, що призвело до проведення подальших закупівель по завищеним цінам, в тому числі щодо розтрати 03.11.2021 службовими особами КП «Миронівка-благоустрій» Миронівської міської ради Київської області, коштів місцевого бюджету Миронівської міської ради на загальну суму 112 432,77 гривень.

27.12.2022 начальнику КП «Миронівка-благоустрій» ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

19.01.2023 прокурором (процесуальним керівником у провадженні № 0000150), в порядку передбаченому ст. 217 КПК України виділено факт кримінального правопорушення щодо підозрюваного ОСОБА_3 в окреме кримінальне провадження №0000207, за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 191 КК України.

19.01.2023 у кримінальному провадженні процесуальним керівником заступником керівника Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_5 , в межах досудового розслідування даного кримінального провадження, в порядку ст. 36, 128 КПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», в інтересах потерпілого Миронівської міської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_3 заявлено цивільний позов, про стягнення на користь Миронівської міської ради Обухівського району Київської області шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, у розмірі 112 432,77 гривень.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України. Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Старший слідчий слідчого відділу Обухівського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою забезпечення цивільного позову.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Згідно п. 5 ч. 1,2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин у слідчого судді відсутні законні підстави для задоволенню клопотання, оскільки слідчим не доведено розумність та співмірність обмеження права власності, а саме відсутність вартості майна на яке необхідно накласти арешт для визначення співмірності позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.171,172,173 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволені клопотання старшого слідчого слідчого відділу Обухівського районного управління поліції головного управління Національної поліції в Київській області про арешт майна, відмовити повністю.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1