КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/4281/2022 Суддя - доповідач ОСОБА_2
Суддя - доповідач ОСОБА_2 Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

29 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2022,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2022 обрано обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 06.01.2023 включно.
Визначено обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 300(трьохсот) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 744300(сімсот сорок чотири тисяч триста) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Святошинського районного суду м. Києва, після внесення якої ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.
На підставі ч.5 ст.194 КПК України покладено на обвинуваченого у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати до Святошинського районного суду м. Києва із встановленою періодичністю; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до Святошинського районного суду м. Києва свій паспорт(паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну невиконання яких, тягне можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Визначено строк дії ухвали - до 06.01.2023 включно.
Суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, те що на даний час залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), і на це вказують такі обставини, як суспільно небезпечний характер протиправних дій, в яких він обвинувачується і щодо яких органами досудового розслідування висунута обґрунтована підозра (обвинувачення). Крім того, існує велика ймовірність того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні під час судового провадження іншим чином, зокрема, незаконно впливати на свідків, які на даний час не допитані судом.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд знайшов правові підстави для визначення ОСОБА_6 заставу 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на думку суду є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених п.п.1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2022, якою обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 06.01.2023 включно та обрати йому запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що прокурором взагалі не обґрунтовано клопотання про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. А посилання прокурора про вплив на потерпілих та свідків, знищення доказів і матеріалів справи, а також інші ризики, взагалі нічим не підтверджується і є фантазією прокурора.
Також апелянт вказує, що з 12.03.2022, а саме після закінчення запобіжного заходу у виді тримання під вартою, він прибув до місця своєї реєстрації та постійного місця проживання, став на облік до військкомату та був мобілізований до 66-го батальйону ЗСУ, про що були зроблені відповідні відмітки у його військовому білеті. Після цього його захисником було повідомлено про цей факт суд першої інстанції з наданням відповідних копій та оригіналів документів. Також звертає увагу, що ніяких нових злочинів у період з 12.03.2022 по 08.11.2022 вчинено не було.
Крім цього, апелянт зазначає, що посилання прокурора на те, що він взагалі не служить в ЗСУ та його документи з «мокрими» печатками, були куплені, це взагалі абсурд та спростовуються будь-яким запитом до військкомату.
Також апелянт, при зміні запобіжного заходу, просить врахувати, те що він проживає разом з матір`ю, якій 82 роки, вона є інвалідом І групи із захворюванням «Паркінсон» і його перебування під вартою унеможливлює догляд за нею, оскільки його дружина з малолітньою дочкою -2020 року народження виїхали до Німеччини.

Апеляційна скаргаобвинуваченого ОСОБА_6 не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0006423 від 21.07.2017 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч.3 ст. 289 КК України.

08.11.2022 в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема те, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають значення для встановлення обставин, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які на даний час не допитані судом, а більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти цим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінкуобвинуваченого.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2022 обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 06.01.2023 включно з визначенням застави.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали судом першої інстанції при вирішенні питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке обрання можливе.

Так, судом першої інстанції були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, прирозгляді питання доцільності обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, дані про його особу, міцність соціальних зв`язків, його майновий стан, стан здоров`я та обґрунтовано встановив, що на даний час існують обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність стороною обвинувачення наявності ризиків переховування від суду та перешкоджанню встановленню істини у кримінальному провадженні іншим чином, зокрема, незаконним впливом на свідків, то вони є безпідставними з огляду на наступне.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який офіційного джерела доходу не має, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, такий ризик існує і виправдовує його тримання під вартою.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Що стосується ризиків, передбачених п. 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого перешкоджанню встановленню істини у кримінальному провадженні під час судового провадження іншим чином, зокрема, незаконним впливом на свідків, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке наразі триває і свідки ще не допитані та обґрунтованість висунутого щодо ОСОБА_6 обвинувачення перевіряється судом першої інстанції, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню та впливати на свідків, з метою зміни ними показань.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він проживає разом з матір`ю, яка є інвалідом І групи із захворюванням «Паркінсона» і потребує догляду, а його дружина з малолітньою донькою виїхали до Німеччини, хоч і вказує про наявність соціальних зв`язків, однак, на даному етапі провадження не може слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Те, що, як зазначає обвинувачений у період з 12.03.2022 по 08.11.2022 нових злочинів він не вчиняв, став на облік до військкомату та був мобілізований, у сукупності з усіма обставини, які враховані судом першої інстанції при обрані запобіжного заходу, не є достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, а також не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , не зможе здійснити дії, передбачені п.1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, як зазначає сам обвинувачений в апеляційній скарзі, він проживає вдома з хворою матір`ю, яка потребує його допомоги, а тому посилання ОСОБА_6 на те, що він на даний час проходить службу в ЗСУ, колегія суддів вважає непереконливими. Окрім того, жодних документально підтверджених даних про те, що ОСОБА_6 проходить службу в ЗСУ апеляційна скарга та долучені до неї матеріали не містить, не встановлено таких обставин і судом першої інстанції при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого про недоведеність стороною обвинувачення ризиків, які можуть свідчити про те, що обвинувачений може знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та інших, колегія суддів до уваги не бере, оскільки такі ризики судом першої інстанції встановлені не були.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, які в сукупності з даними про особу обвинуваченого підтверджують на даному етапі провадження, потребу в застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність встановлених судом першої інстанції ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.
Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, у виді домашнього арешту в нічний час, як про це просить обвинувачений, має забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2022, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 06.01.2023 включно та визначено заставу у розмірі 300 (трьохсот) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 744300 (сімсот сорок чотири тисяч триста) гривень, з покладенням відповідних обов`язків на підставі ч.5 ст.194 КПК України без змін
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4