1Справа № 335/3503/22 1-кп/335/292/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

адвоката - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000150 від 03 травня 2022 року за обвинуваченням:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має вищу освіту, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, який проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді помічника начальника медичної служби, у військовому званні капітана медичної служби, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИВ :

26.02.2022 року ОСОБА_4 призвано на військову службу за мобілізацією до Збройних Сил України.

Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 №43 від 26.02.2022 року ОСОБА_4 призначений на посаду помічника начальника медичної служби в/ч НОМЕР_1 , зарахований до списків особового складу, та поставлений на всі види забезпечення.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_6 від 14.03.2022 року № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указу Президента України від 18.04.2022 року №259/2022 продовжено дію воєнного стану із 05 годин 30 хвилин 25.04.2022 року на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_6 від 17.05.2022 № 341/2022, який затверджено Верховною Радою України продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно зі ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Так, 04 квітня 2022 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, помічник начальника медичної служби в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у зв`язку із небажанням подальшого проходження військової служби, в умовах воєнного стану, перебуваючи в місці несення служби військової частини НОМЕР_1 , що по АДРЕСА_2 , розуміючи відсутність будь-яких законних підстав залишення розташування місця несення служби НОМЕР_1 , самовільно залишив місце несення служби, з метою ухилитися від військової служби, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, та був відсутній до 14 годин 36 хвилин 14 червня 2022 року, коли був затриманий співробітниками ДБР у порядку ст.208 КПК України.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, не визнав та пояснив, що раніше проходив військову службу. Після початку військової агресії в лютому 2022 року добровільно з`явився в ІНФОРМАЦІЯ_3 та був призваний до Збройних сил України. За направленням прибув до військової частини НОМЕР_1 , був призначений на посаду помічника начальника медичної служби, мав військове звання «капітан». Підпорядковувався начальнику медичної служби ОСОБА_7 . В середині березня 2022 року за його наказом виїздив з метою перевірки до військових підрозділів, що перебувають на лінії бойового зіткнення неподалік м. Оріхів Запорізької області, де перебував два тижні, після чого повернувся до місця служби. На початку квітня 2022 року разом з ОСОБА_7 по справам виїздили до м. Дніпро. Після цього, до військової частини приїздили працівники поліції з приводу отримання ним зброї при її роздачі в м. Запоріжжя. З цього приводу був доставлений до відділу поліції, де надав свої пояснення. Наступного дня командир частини направив до психолога для бесіди, після якої усно сказав пройти експертизу в двотижневий строк. Вважає себе нормальною людиною, а медичне обстеження проходив коли поступав на службу. Оскільки в той час проходив судовий розгляд про його виселення з квартири, проживав у свого товариша, але адресу нікому не повідомляв. В 20-х числах квітня 2022 року з волонтерами виїздив до м. Оріхів з метою забрати свою форму, але автомобіль потрапив під обстріл, та він отримав забій грудної клітини, з приводу чого звертався до 5 міської лікарні, де пройшов рентген, від госпіталізації відмовився, а медичну допомогу надавав собі сам. Рапорт з цього приводу не складав та не подавав. Стверджує, що з військової частини з ним ніхто на зв`язок не виходив. Приблизно через 2 тижні приїздив до місця служби, але його не пропустили на КПП, так як він не знав пароль, а зателефонувати нікому не міг, так як втратив телефон. В наступному в ході конфлікту з невідомими отримав тілесні ушкодження, але до органів поліції з цього приводу не звертався. 31.05.2022 року під час судового засідання в Хортицькому районному суді м. Запоріжжя сестра викликала поліцію, через перебування в розшуку. У відділі поліції надав свої пояснення. З`явившись на виклик слідчого, був затриманий у цьому кримінальному провадженні. Стверджує, що наміру дезертирувати не мав, хотів служити, Військовий Устав знає, наказ командира не оскаржував, до лікарів психіатрів за допомогою не звертався. В судових дебатах ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, висловив своє каяття, просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в ході судового розгляду наступними доказами:

-показами свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні пояснив, що перебуває на посаді начальника відділу персоналу в/ч НОМЕР_1 . Пам`ятає, що ОСОБА_4 прибув до військової частини спочатку як доброволець, потім подав заяву і був прийнятий до ВСУ на посаду помічника начальника медичної служби. 04.04.2022 року від начальника медичної служби майора ОСОБА_7 надійшов рапорт про відсутність ОСОБА_4 за місцем служби. Будь-яких рапортів від самого ОСОБА_4 до відділу персоналу військової частини не надходило. Надати характеристику ОСОБА_4 не може, оскільки безпосередньо з ним не контактував.

-показами свідка ОСОБА_9 , який пояснив суду, що перебуває на посаді начальника медичної служби в/ч НОМЕР_1 . В лютому 2022 року наказом командира частини ОСОБА_4 призначений на посаду помічника начальника медичної служби. Він був військовослужбовцем ЗСУ та мав військова звання «капітан». Будь-яких довідок від лікаря психіатра від нього ніхто не вимагав. В період проходження служби у нього було відрядження до підрозділу, що розташований на лінії бойових дій. Після повернення, на початку квітня 2022 року ОСОБА_4 не з`явився на службу. На телефонні дзвінки він не відповідав. Про небажання проходити службу ОСОБА_4 йому не говорив. Були здійснені виїзди за місцем його проживання, але його там не було. В наступному на службу він так і не з`явився. З цього приводу було проведено службове розслідування, яке за наказом командира здійснювали інші військовослужбовці.

-показами свідка ОСОБА_10 , яка пояснила суду, що є рідною сестрою ОСОБА_4 . Між ними складні взаємовідносини через спір з приводу виселення з квартири, який розглядався Хортицьким районним судом м. Запоріжжя. Про стан його здоров`я їй нічого не відомо. Наприкінці лютого 2022 року ОСОБА_4 перестав з`являтись за місцем проживання. Через деякий час приїхав у формі військовослужбовця з автоматом та гранатами. Був факт вчинення ним домашнього насилля. Періодично з`являвся вдома та у сусідів, брав якісь речі і щось залишав. Ще через деякий час приїхав у цивільній формі одягу і відразу кудись пішов. Після цього приїздили працівники поліції, які повідомили, що розшукують брата, який залишив військову частину. На судові засідання він приходив, інші люди говорили, що його бачили на вулицях міста, але на запит адвоката до військової частини відповіли, що він там відсутній.

Окрім показань свідків, винуватість ОСОБА_4 у фактично скоєному кримінальному правопорушенні за встановлених судом обставин, повністю підтверджується письмовими доказами, які були досліджені під час судового розгляду, а саме:

-фактичними даними, відображеними в Повідомленні про кримінальне правопорушення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 101/782 від 20.04.2022 року стосовно ОСОБА_4 (а.с.40-41);

-Доповіддю № 781 від 08.04.2022 року командира військової частини НОМЕР_1 про самовільне залишення військової частини військовослужбовцем ОСОБА_4 (а.с.42-43);

-Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 42 від 06.04.2022 року «Про призначення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини капітаном ОСОБА_4 » (а.с.44-45);

-матеріалами ІНФОРМАЦІЯ_2 про виконання доручення службового розслідування щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_4 (а.с.51-53);

-Актом службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_4 (а.с.47-50);

-пояснювальними записками начальника медичної служби ОСОБА_7 від 05.04.2022 року та ТВО медпункта в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_11 від 06.04.2022 року (а.с.54-55);

-Витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 32 від 24.04.2022 року «Про результати проведення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини військовослужбовцем» (а.с.57);

-Витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 72 від 05.04.2022 року «Про зняття з продовольчого забезпечення і призупинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_4 через самовільне залишення військової частини» (а.с.58);

-Витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 43 від 26.02.2022 року «Про призначення ОСОБА_4 на посаду помічника начальника медичної частини НОМЕР_1 та зарахування до списків особового складу та на всі види забезпечення», згідно якого з 26.02.2022 року вважати ОСОБА_4 таким що посаду та справи прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.с.60);

-Медичною характеристикою на ОСОБА_4 від 31.05.2022 року, згідно якої він «практично здоровий» (а.с.61);

-Довідкою військової частини НОМЕР_2 від 11.06.2022 року, згідно якої ОСОБА_4 у період часу з 04.04.2022 року по 06.06.2022 року на стаціонарному лікуванні не перебував (а.с.82);

-Довідкою військової частини НОМЕР_3 від 14.06.2022 року, згідно якої ОСОБА_4 у період часу з 04.04.2022 року за медичною допомогою не звертався (а.с.84);

-Довідкою ФОП « ОСОБА_12 » від17.06.2022 року № 13/22, згідно якої ОСОБА_4 задекларований з лікарем ОСОБА_12 з 14.09.2021 року та в період з 04.04.2022 року по 06.06.2022 року за медичною допомогою не звертався (а.с.105);

-Довідкою КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР від 28.04.2022 року, згідно якої ОСОБА_4 звертався за медичною допомогою з забійною раною голови, алкогольне сп`яніння, зі слів де відбулося травмування, дату, час та обставини не пам`ятає, рекомендоване подальше амбулаторне лікування (а.с.108).

Таким чином, оцінивши всі досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 є доведеною.

Суд критично ставиться до показів обвинуваченого ОСОБА_4 , який не визнав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки в матеріалах справи наявні докази, що підтверджують в його діях порушення Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та Дисциплінарного статуту Збройних сил України.

Його версія спростовується показами свідків, допитаних в судовому засіданні, письмовими доказами дослідженими в судовому засіданні, а невизнання ним своєї вини є способом юридичного захисту з метою уникнення покарання за вчинений злочин.

Оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_4 у сукупності з іншими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, суд вважає, що його твердження про те, що він не вчиняв кримінального правопорушення, не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Крім того, звертають на себе увагу і інші факти невідповідності показів обвинуваченого ОСОБА_4 фактичним обставинам справи.

Так, він стверджував, що звертався до медичних закладів для проходження лікування.

Однак, згідно даних, наданих медичними установами, це твердження повністю спростовується.

Таким чином, покази обвинуваченого ОСОБА_4 , надані ним в судовому засіданні не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються іншими доказами, дослідженими судом, а тому не можуть бути прийняті в основу висновків при постановленні вироку суду.

При цьому, показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 є послідовними та незмінними, повністю узгоджуються між собою та з іншими доказами, протоколами слідчих дій, тому суд вважає їх правдивими, що відображають повно та об`єктивно обставини вчинення злочину.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом.

У суду немає сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань свідків, оскільки ці покази узгоджуються між собою, є логічними та послідовними, а також не суперечать іншим, дослідженим в судовому засіданні, письмовим доказам, що дає змогу суду визнати їх правдивими та такими, що можуть бути покладені в основу вироку для встановлення винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки підстав для обмов обвинуваченого, судом не установлено.

Оцінивши зібрані та досліджені в ході судового розгляду докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 є доведеною, його дії суд кваліфікує за ч.4 ст.408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Так, з 24.02.2022 року і на теперішній час в України діє воєнний стан.

Законодавством України на цей період встановлено ряд заборон, обмежень та посилення юридичної відповідальності за певні категорії правопорушень. Це стосується не лише цивільних громадян, а й військовослужбовців, на яких покладено обов`язок оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

До кримінальних правопорушень, вчинюваних військовослужбовцями від час воєнного стану слід віднести, зокрема, дезертирство, яке є одним із найтяжчих і одним із найбільш небезпечних військових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КК України, дезертирство - це самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу в разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.

Об`єктом дезертирства є встановлений порядок проходження військової служби. Здійснюючи дезертирство, суб`єкт намагається зовсім виключити себе із цих правовідносин, тобто усунутися від порядку військової служби.

З об`єктивної сторони дезертирство полягає у діях або бездіяльності, які мають дві відповідні форми: 1) самовільне залишення військової частини або місця служби; 2) нез`явлення на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу. У першій формі дезертирство є закінченим злочином з моменту, коли суб`єкт фактично залишив розташування військової частини (місця служби), а у другій - коли він не з`явився в частину (до місця служби) в установлений строк.

Фактичний термін відсутності військовослужбовця в місці служби при дезертирстві може не перевищувати навіть і однієї доби, але це має значення лише для призначення покарання.

Від злочину, передбаченого ст. 407 КК України, злочин, передбачений ст. 408 КК України, відрізняється в основному за своєю суб`єктивною стороною.

Обов`язковою ознакою дезертирства є мета: військовослужбовець має намір ухилятися від військової служби протягом не трьох діб, місяця, двох місяців тощо, тобто не тимчасово, а ухилитися від військової служби взагалі, назавжди. При цьому військовослужбовець може заявляти про свій намір ухилитися від військової служби взагалі або ухилятися від неї протягом невизначеного часу (наприклад, доки його не затримають).

Для наявності складу дезертирства немає значення, в який момент у особи виник намір ухилитися від служби - безпосередньо в момент самовільного залишення частини або вже в період незаконного перебування за її межами. Коли військовослужбовець після самовільного залишення частини приймає рішення ухилитися від військової служби, його дії слід кваліфікувати як дезертирство, оскільки будь-яке за способом самовільне залишення частини може виступати і способом дезертирства, а отже, поглинається останнім і не утворює множинності злочинів.

Згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 01.12.2022 року у справі №297/2178/21, кваліфікуючими ознаками дезертирства є вчинення його із зброєю або за попередньою змовою групою осіб; вчинення в умовах особливого періоду, крім воєнного стану; вчинення в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці.

Доводи сторони захисту щодо невірного відмежування органом досудового розслідування складу кримінального правопорушення за ст.408 КК України від подібного складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною ст. 407 КК України, перевірялися судом і не знайшли свого підтвердження, оскільки в ході судового розгляду кримінального провадження судом встановлено достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 усвідомлював, що незаконно залишає місце служби з метою повного ухилення від виконання обов`язків щодо військової служби, з безперервним ігноруванням обов`язків щодо військової служби, тобто діяв з прямим умислом на це, виходячи із такого.

Так, здійснюючи дезертирство, військовослужбовець протиправно припиняє несення військової служби, намагаючись взагалі виключити себе із сфери військовослужбових відносин без наміру повернутися до виконання обов`язків військової служби.

Закінченим злочин вважається з моменту, коли суб`єкт залишив військову частину або місце служби, а також не з`явився вчасно до частини з метою ухилення від військової служби. Дезертирство - триваючий злочин. Воно триває доти, поки не буде припинено внаслідок дії самого винного (наприклад, його явки з повинною), або настання подій, що перешкоджають його вчиненню (наприклад, затримання) і є діянням, яке пов`язано з безперервним ігноруванням обов`язків щодо військової служби.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується тільки прямим умислом, що поєднаний із спеціальною метою ухилитися від подальшої служби, адже винний має усвідомлювати, що незаконно залишає частину, інше місце служби або не з`являється в строк на службу з метою повного ухилення від виконання обов`язків щодо військової служби.

Мета - обов`язкова ознака дезертирства. Наявність цієї мети - необхідна умова для кваліфікації дій винного за ст. 408 КК України і за цією ознакою дезертирство відрізняється від самовільного залишення частини або нез`явлення на службу.

Дезертирство в окремих випадках збігається за усіма об`єктивними ознаками зі складом самовільного залишення військової частини або місця служби, від злочину, передбаченого ст. 407 КК (Самовільне залишення військової частини або місця служби), злочин, передбачений ст. 408 КК, відрізняється в основному за своєю суб`єктивною стороною і відмежування досліджуваних діянь проходить за ознаками суб`єктивної сторони, що і є їх основною відмінністю.

3 суб`єктивної сторони самовільне залишення військової частини характеризується у цілому умисною формою вини. Умисел може бути як прямим, так і непрямим. Також кримінальне правопорушення може бути вчинено з необережності (злочинна самовпевненість або злочинна недбалість). Мета та мотиви вчинення самовільного залишення військової частини можуть бути різними. Дезертирство з цього боку має свої особливості. Це кримінальне правопорушення завжди вчиняється із прямим умислом. Також обов`язковою умовою те, що військовослужбовець має на меті не тимчасово ухилитися від проходження військової служби, намагаючись взагалі виключити себе із сфери військовослужбових відносин.

Отже, мета, як самовільного залишення військової частини, так і дезертирства одна - ухилитися від військової служби, тобто особа повинна діяти з прямим умислом і цей умисел має бути доведений в суді.

Таким чином, в умовах воєнного стану, самовільне залишення військової частини та дезертирство можна відрізнити за умови визначення органами досудового розслідування мети вчинення кримінального правопорушення або доведення наявності обставин, що є характерними лише для дезертирства, а саме: вчинення військовослужбовцем до моменту дезертирства іншого злочину, за який він притягується чи може бути притягнутий до кримінальної відповідальності; знищення чи викидання ним військової форми і військового квитка, підроблення документів чи проживання на нелегальному становищі; працевлаштування в місцях, не пов`язаних з військовою службою; часта зміна місця проживання; злочинна діяльність під час дезертирства; спроба виїхати за кордон, невжиття жодних заходів до повернення у військову частину тощо.

Як вже зазначалося, під час здійснення цього злочину військовослужбовець припиняє несення військової служби, не маючи на те законних підстав, намагаючись повністю позбавитися військово-службових правовідносин. А в разі самовільного залишення частини або місця служби мета особи - тимчасово припинити виконання обов`язків щодо військової служби та через певний термін повернутися в частину для подальшого проходження військової служби.

Цей злочин набуває закінченого характеру в момент залишення місця служби з намірами ухилитися від несення військової служби з метою виключення таких правовідносин зі свого життя.

Як зазначалося Верховним Судом у постанові від 01.12.2022 року для наявності складу дезертирства немає значення, в який момент у особи виник намір ухилитися від служби - безпосередньо в момент самовільного залишення частини або вже в період незаконного знаходження за її межами. Коли військовослужбовець після самовільного залишення частини приймає рішення ухилитися від військової служби, його дії повинні кваліфікуватись як дезертирство, оскільки будь-яке за способом самовільне залишення частини може виступати і способом дезертирства, а отже поглинається останнім і не утворює множинності злочинів.

Наприклад, військовослужбовець самовільно залишив військову частину з наміром бути відсутнім упродовж певного часу, а потім повернутися до виконання своїх службових обов`язків. Проте в подальшому він вирішує не повертатися на службу й зовсім ухилитися від неї. У цьому разі його дії підлягають кваліфікації як дезертирство. У цих випадках один менш тяжкий злочин проти порядку проходження військової служби переростає в інший - тяжчий, що кваліфікується за ч. 1 ст. 408 КК України.

Мотиви дезертирства можуть бути різними і для кваліфікації значення не мають.

На думку суду, сукупність вищенаведених доказів у їх взаємозв`язку, безпосередньо досліджених під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, поза розумним сумнівом свідчить про наявність у діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 408 КК України, а саме дезертирства, тобто самовільного залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Так, дії та суб`єктивне ставлення до свого військового обов`язку ОСОБА_4 безпосередньо свідчать про те, що він мав намір ухилитися від військової служби не тимчасово, а взагалі, жодного наміру повертатися до місця служби не мав, хоча мав таку об`єктивну можливість протягом тривалого часу, безперервно ігнорував обов`язки щодо військової служби. При цьому для наявності складу дезертирства немає значення, в який момент у ОСОБА_4 виник намір ухилитися від служби - безпосередньо в момент самовільного залишення частини або вже в період незаконного перебування за її межами.

При визначенні ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст.65 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", та враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального злочину, який відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких, обставини справи, особу обвинуваченого, який свою провину визнав, одружений, раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем реєстрації, його сімейне і матеріальне становище, а також поведінку після скоєного злочину.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинувачуваного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 4 статі 408 КК України, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, на підставі ст. 54 КК України суд, з урахуванням вчинення ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину в умовах воєнного стану, під час несення військової служби, вважає за доцільне позбавити його військового звання «капітан».

Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та являлись передумовою для застосування до обвинуваченого ст.ст.69, 75 КК України, судом не встановлено.

Саме таке покарання на думку суду буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.

Суд вважає, що призначення такого покарання ОСОБА_4 буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), що випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено, речові докази та судові витрати відсутні, арешт на майно не накладався.

14.06.2022 року ОСОБА_4 був затриманий як особа підозрювана у вчиненні злочину, про що слідчим складено відповідний протокол (а.с.88-92).

Згідно Висновку щодо результатів медичного огляду № 2776 від 14.06.2022 року, на час освідування ОСОБА_4 знаходився в стані алкогольного сп`яніння (а.с.93).

16.06.2022 року ухвалою слідчого судді щодо ОСОБА_4 на досудовому слідстві було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в наступному неодноразово продовжувався слідчим суддею та судом.

Керуючись ст. ст. 368, 369-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

На підставі ст. 54 Кримінального кодексу України позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військового звання «капітан».

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обраховувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 14.06.2022 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_4 період знаходження в місцях попереднього ув`язнення з часу затримання 14.06.2022 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення їй копії вироку, до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Орджонікідзевського

районного суду м. Запоріжжя: ОСОБА_1