ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.11.2022 року місто Львів
Франківський районний суд м. Львова у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним від 31 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001314 від 09.07.2020 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , німкені, громадянки Казахстану, уродженки Республіки Казахстан, з професійно-технічною освітою,працювала водієм тролейбуса тролейбусного депо ЛКП «Львівелектротранс»,проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час військовослужбовець ЗСУ за контрактом у в/ч НОМЕР_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України,
встановив:
відповідно до угоди про визнання винуватості від 31 серпня 2020 року, укладеної між прокурором Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 та підозрюваною ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , та обвинувального акту, ОСОБА_4 визнає себе винною та обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 08 липня 2020 року близько 15 год. 00 хв., керуючи технічно справним тролейбусом №556, тип «Шкода», заводський №11012, здійснюючи перевезення пасажирів по маршруту №23 від вул. Стрийська до вул. Ряшівська, проводячи посадку-висадку пасажирів на зупинці громадського транспорту вул. В. Великого, 26А, здійснюючи закривання дверей тролейбуса, якими затиснуло праву руку пішоходу ОСОБА_9 , та в подальшому при початку руху в сторону вул. Кульпарківська порушила вимоги Розділу 10 п.п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, які виразилися в тому, що вона, керуючи технічно-справним транспортним засобом, своїми діями створила загрозу безпеці дорожнього руху, перед початком руху не переконалася, що він буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_9 , котрий перебував поблизу тролейбуса. Внаслідок порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_9 відповідно до висновку судово-медичної експертизи отримав тупу поєднану травму тіла у вигляді множинних переломів кісток з ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до гострої внутрішньої кровотечі, набряку головного мозку з розвитком поліорганної недостатності і смерті.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 314 КПК, у підготовчому судовому засіданні суд, зокрема має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього кодексу.
В угоді про визнання винуватості визначено істотні обставини, які враховані прокурором при вирішенні питання про її укладення, а саме:
1) беззастережне визнання ОСОБА_4 , своєї винуватості в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні та сприянні розслідуванню кримінального провадження у з`ясуванні обставин кримінального правопорушення;
2) врахування особи обвинуваченої, який раніше не судима.
Згідно з угодою, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття. Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
Відповідно до укладеної угоди, ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі повідомленої їй підозри та зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість в обсязі висунутого обвинувачення у судовому провадженні.
На підставі наведеного вище, сторони угоди погодились запропонувати суду призначити ОСОБА_4 узгоджене основне покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробувальним терміном, та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ст.76 КК України.

Прокурор в судовому засіданні угоду підтримала, вказала на її відповідність вимогам КПК, добровільність укладення, належність кримінального правопорушення до числа тих, щодо яких законом передбачена можливість укладення угод про визнання винуватості, а також, що існують достатні фактичні дані для визнання обвинуваченою своєї винуватості у інкримінованому ій кримінальному правопорушенні, яка підтверджується сукупністю зібраних під час досудового розслідування доказів. Зазначила, що умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Потерпіла ОСОБА_6 надала згоду на укладення угоди про визнання винуватості із підозрюваною ОСОБА_4 та в судовому засіданні не заперечила проти затвердження судом угоди з погодженим сторонами угоди покарання у виді трьох років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України із звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком.
Потерпіла ОСОБА_10 надала згоду на укладення угоди про визнання винуватості із підозрюваною ОСОБА_4 та не заперечила проти покарання у виді трьох років позбавлення волі на підставі ст.75 КК України із звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком.
ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що в повному обсязі розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, зазначеним в угоді та обвинувальному акті, беззастережно визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та щиро розкаюється, просила суд затвердити угоду. Зазначила, що повністю усвідомлює вид покарання, призначення якого обумовлене угодою, а також інші заходи, що будуть застосовані до неї у разі її затвердження. Повідомила, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені в угоді.
Захисник в судовому засіданні просив затвердити укладену угоду, вказавши, що її умови відповідають вимогам законодавства, а її укладення є добровільним.
Відповідно до наведеного вище та обставин пред`явленого обвинувачення, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК, відповідно до ст.12 КК, відноситься до тяжкого злочину.
За п.1 ч. 4 ст. 469 КПК, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів без будь-яких умов.
Судом встановлено, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості від 31 серпня 2020 року є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені в угоді.
Не встановлено обставин, які б могли свідчити, що умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Укладена угода не має преюдиціального значення для кримінальних проваджень щодо будь-яких інших осіб.
Умови угоди відповідають інтересам суспільства, які полягають у своєчасному розкритті злочинів, а відтак затвердження угоди у даному провадженні забезпечить справедливе та в розумні строки вирішення кримінальної справи при мінімальних витратах державних ресурсів.
Встановлено, що сторонам угоди відомо та зрозуміло, що відповідно до вимог статті 473 КПК України наслідком укладення та затвердження даної угоди про визнання винуватості для прокурора і підозрюваного є обмеження їх права на оскарження вироку, згідно з положеннями частини 4 статті 394 та частини 3 статті 424 КПК України, а для підозрюваного - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 4 пункту 1 частини 4 статті 474 КПК України. В угоді сторонами обумовлено також і наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.
Суд вважає, що укладена угода відповідає нормам КК України та інтересам суспільства і в частині узгодженого покарання, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, є пропорційним та достатнім, сторони узгодили покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Згідно з частиною 5 статті 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
Питання призначення покарання суд вирішує також з урахуванням мети покарання, як такої, що включає не лише кару, а й виправлення засуджених, та запобігання вчиненню злочинів як засудженими, так і іншими особами, відповідно до норм статті 50 КК.
Відтак, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, що є виключно судовою дискрецією у кримінальному судочинстві і охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Судом не встановлено підстав для відмови в затвердженні даної угоди, передбачених частиною 7 статті 474 КПК, а тому, дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинуваченої про повне розуміння нею її процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили її погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого їй обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, беручи до уваги особу обвинуваченої, відсутність судимості, позитивну характеристику за місцем роботи, згідно з довідками на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність згоди потерпілих на укладення угоди, суд дійшов висновку про необхідність її затвердження, шляхом ухвалення вироку та призначення обвинуваченій узгодженої міри покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробувальним терміном та покладення обов`язків, передбачених п.п.1,2 ст.76 КК України.
Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.
Вирішити питання щодо речових доказів.
Процесуальні витрати на проведення експертиз сатягнути з обвинуваченої в користь держави.
Керуючись ст.ст.374, 468, 469, 472-475 КПК України , суд -
ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 31 серпня 2020 року, укладену між прокурором Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 та підозрюваною ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001314 від 09.07.2020.
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами кримінального провадження покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та призначити ій іспитовий строк тривалістю два роки.
Відповідно до ст.76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи, навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командарами військових частин.

Процесуальні витрати на проведення експертиз в сумі 7681,78 (Сім тисяч шістсот вісімдесят одна ) гривня 78 коп. стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 в користь держави.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_11 від 09.07.2020 на тролейбус №556, тип «Шкода», заводський номер 11012, технічний паспорт № НОМЕР_2 , який належить Львівському комунальному підприємству «Львівелектротранс» - скасувати.
Речовий доказ - тролейбус №556, тип "Шкода", заводський №11012, технічний паспорт № НОМЕР_2 , повернути власнику - ЛКП "Львівелектротранс".
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених статтею 394 КПК та з урахуванням обмежень, визначених частиною 2 статті 473 КПК.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Роз`яснити учасникам провадження, що згідно статті 476 КПК, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.
Роз`яснити, що умисне невиконання угоди засудженим є підставою для притягнення особи до відповідальності за статтею 389-1 КК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1