Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/267/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.11.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючого ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження (Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000813 від 05.08.2018 року) відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 04 серпня 2018 року близько 20 години керуючи мотоциклом марки «XGJ - 125-3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п.2.3 Правил дорожнього руху України, згідно якого "Для забезпечення безпеки руху водій зобов`язаний": б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; г) під час руху на мотоциклі і мопеді бути застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів, перевозив пасажира ОСОБА_6 , 1990 року народження, без мотошолома, рухаючись зі швидкістю 30 км/год. по правій смузі руху на ділянці проїжджої частини вул. Туряниці в с. Тросник Виноградівського району в напрямку вул. Українська с. Тросник Виноградівського району, де навпроти будинку № 37, пасажир ОСОБА_6 , який знаходився на пасажирському місці мотоциклу позаду водія, не втримавши рівноваги впав з мотоцикла на дорожнє покриття.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажир мотоцикла ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забійної рани лівої лобно-тім`яної ділянки голови, забою головного мозку та відкритого лінійного перелому лобно-тім`яної ділянки зліва, які згідно висновку експерта №123 від 23.08.2018 року є небезпечними для життя у момент їх отримання і за цією ознакою у відповідності з п. 2.1.1/а «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

За вказаних обставин, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся. Завдану потерпілому шкоду відшкодував повністю ще на стадії досудового розслідування. Пояснив, що дійсно 04.08.2018 року він керував мотоциклом в с. Тросник, підвозив ОСОБА_6 , який був без мотошолома. ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Під час руху, ОСОБА_6 своєю ногою зачепив заднє колесо. Після чого він впав та отримав тілесні ушкодження. Помітивши у потерпілого травму голови він відвіз його додому та одразу зателефонував знайомому для того, щоб той відвіз його у лікарню. За час перебування ОСОБА_6 у лікарні він оплатив йому лікування.

Крім визнання обвинуваченим вини, його вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 підвозив його на мотоциклі. По дорозі він засунув ногу в заднє колесо, впав та отримав ушкодження голови, оскільки був без мотошолома. Вважає себе винуватим у дорожньо-транспортній пригоді. Одразу у лікарню їхати він відмовився, тоді ОСОБА_4 відвіз його додому. У лікарні знаходився близько тижня. ОСОБА_4 оплатив йому лікування, жодних претензій до нього не має.

Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні підтверджується:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 05.08.2018 року, схемою до нього та фототаблицями, якими зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.п. 8-17);

- висновком експерта №123 від 23.08.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забійної рани лівої лобно-тім`яної ділянки голови, забою головного мозку та відкритого лінійного перелому лобно-тім`яної ділянки зліва, які згідно висновку експерта №123 від 23.08.2018 року є небезпечними для життя у момент їх отримання і за цією ознакою у відповідності з п. 2.1.1/а «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження та знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 04.08.2018 року (т.1 а.п. 31-32);

- висновком експерта № 1011 від 29.11.2018 року, відповідно до якого з технічної точки зору причиною даної дорожньо-транспортної пригоди - стали дії водія мотоцикла ОСОБА_4 , який з порушенням вимоги пункту п.2.3 (г) Правил дорожнього руху України - «Під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів» перевозив пасажира без мотошолома (а.п. 47-48 т1.);

- висновком експертів за результатами комісійної автотехнічної експертизи № 7775/20-52 від 31.08.2020 року стверджено про те, що дії пасажира мотоцикла ОСОБА_6 регламентувалися вимогам п. 5.2 б), г) ПДР; якщо прийняти за достовірні відомості про обставини, які передували настанню пригоди, то однією з технічних причин настання дорожньо-трансопортної пригоди могли стати дії пасажира ОСОБА_6 , які призвели до втрати у водія ОСОБА_4 можливості безпечного керування транспортним засобом (а.с. 129-134 т.2).

Досліджені в судовому засіданні докази суд визнає належними, допустимими, достовірними, які отримані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, в матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні дані які б свідчили про те, що ці докази здобуті з істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

При викладених обставинах, судом встановлено, що мало місце діяння у вчиненні якого ОСОБА_4 обвинувачується, це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Обвинувачений винний у вчиненні цього кримінального правопорушення та підлягає покаранню за його вчинення, оскільки такий ним вчинено у стані осудності.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає - щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, надання потерпілому допомоги безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами (ч. 2 ст. 50 КК України). Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п.3 ч. 1 ст. 65 КК України). Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 65 КК України).

Пунктами 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації і транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснюється, що при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим з необережності. Відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжке.

Обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, за місцем проживання характеризується виключно позитивно (відповідальний, спокійний, врівноважений, користується авторитетом в односельчан, бере активну участь в соціально-економічному розвитку населених пунктів), до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України не притягався (т. 1 а.п. 21, 49, 50, 52, 5392, 93, 85, 96).

Виходячи із встановлених обставин, критичного відношення обвинуваченого до скоєного, готовність нести покарання за свої дії, а також сукупність допущених порушень Правил дорожнього руху України як обвинуваченим, так і пасажиром, призвели до дорожньо-транспортної пригоди. Наявність пом`якшуючих покарання обставин істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, належну процесуальну поведінку під час досудового розслідування та судового розгляду, позитивну посткримінальну поведінку, враховуючи мету покарання, суд погоджується із твердженням сторони обвинувачення про наявність правових підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, на підставі ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, визначеному ст. 286 КК України (в редакції станом на 04.08.2018 року), яке є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення необережного кримінального правопорушення, пов`язаного з експлуатацією транспортного засобу, дані про те, що останній системно порушував Правила дорожнього руху України судом не встановлено, у зв`язку з чим суд не застосовує до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, процесуальні витрати на залучення експерта та проведення судових експертиз слід стягнути з обвинуваченого на користь держави (а.п. 37, 46 т.1, а.п. 129 т.2).

На підставі ст. 100 КПК України речовий доказ: мотоцикл марки «XGJ - 125-3», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_4 слід залишити йому як володільцю (а.п. 23, 67 т.1).

Керуючись ст.ст. 370, 371, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши йому покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 5100 гривень.

Процесуальні витрати за проведені судові автотехнічні експертизи: № 1010 від 28.11.2018 року в сумі 2145 гривень, №1011 від 29.11.2018 року в сумі 1430 гривень, № 7775/20-52 від 31.08.2020 року в сумі 7354,80 гривень стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь держави (а.п. 37, 46 т.1, а.п. 129 т.2).

Речові докази: мотоцикл марки «XGJ - 125-3», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_4 залишити йому як володільцю (а.п. 23, 67 т.1).

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

ГоловуючийОСОБА_1