Справа № 638/9852/21
Провадження № 1-кп/638/665/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова виділене та об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, неофіційно працюючого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, а саме: 18.06.2009 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України - з іспитовим строком 2 роки; 22.07.2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ст. 70 ст. 71 КК України, до 4 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 28.11.2013 року за постановою Жовтневого районного суду м. Харкова з Холодногірської ВК №18 на підставі ст. 81 КК України звільнений умовно достроково, не відбутий строк 1 рік 3 місяці 19 днів.; 30.04.2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 186, ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з застосуванням ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк попереднього тримання під вартою з 05.02.2015 року; - 31.08.2015 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. В силу ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складеного покарання і покарання по вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.04.2015 року до 7 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 08.04.2021 року з Харківської ВК №43, по ухвалі Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.03.2021 року на підставі ст. 81 КК України, звільнений умовно-достроково, не відбутий строк 3 місяці 14 днів.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

30.05.2021 року, близько 03 години 30 хвилин, ОСОБА_4 разом з невстановленою особою, пересуваючись по вул. Сумській м. Харкова, помітили ОСОБА_5 та по прямували за нею по іншу сторону вулиці. Побачивши, що потерпіла прямує в бік ст. метрополітену «Університет», ОСОБА_4 та невстановлена особа перетнули проїжджу частину дороги в бік потерпілої, де в них виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, маючи спільний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, за рахунок чужого майна, розуміючи протиправність своїх умисних дій, упевнившись та скориставшись тим, що ніхто не зможе їм завадити, ОСОБА_4 попередньо домовившись з невстановленою особою, перебігли дорогу поблизу буд. АДРЕСА_2 та ОСОБА_4 підбіг до потерпілої ОСОБА_5 і обхопив її двома руками ззаду, а невстановлена особа розуміючи, що йому нічого не може завадити відкрито заволодів сумкою ОСОБА_5 , в якій знаходилися її мобільний телефон «Xiaomi Redmi GA», вартість якого згідно висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи становить 1500 грн., IQOS 3, вартість якого згідно висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи становить 1599 грн., особисті речі та документи.

В подальшому ОСОБА_4 та невстановлена особа викраденим майном розпорядились на свій власний розсуд, чим заподіяли ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3099 грн.

Крім того, 15.01.2022 приблизно о 18 год. 30 хв., точний час не встановлено, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , побачив раніше незнайому йому потерпілу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та в цей момент у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_4 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою незаконного власного збагачення, прослідував за потерпілою ОСОБА_6 , яка зайшла до під`їзду №3 будинку АДРЕСА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_4 перебуваючи у під`їзді №3 будинку АДРЕСА_4 , на сходинах між 1 та 2 поверхами, підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_6 , своєю лівою рукою схопив її за обличчя, прикриваючи рот, а правою рукою за тулуб, тим самим подолав опір потерпілої ОСОБА_6 , та потребував віддати йому грошові кошти, на що остання, переживаючи за своє життя та здоров`я, дістала з сумки, яка знаходилась у неї в руках, грошові кошти у сумі 2050 грн. та передала ОСОБА_4 .

Після чого, ОСОБА_4 утримуючи при собі вищевказані грошові кошти, зник з місця вчинення злочину, розпорядившись ними на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 2050 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, події яких мали місце 30.05.2021 року та 15.01.2022 року, визнав повністю та підтвердив обставини час, місце, механізм вчинення ним кримінальних правопорушень. Обвинувачений у суді зазначив про те, що він розумів, що скоював злочини, та щиро розкаявся у їх вчинені.

За таких обставин справи, згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у скоєні ним кримінальних правопорушень, та кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст.186 КК України, оскільки він скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 в п.43 ЄСПЛ підкреслив:» Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами. Обвинувачений раніше неодноразово судимий за скоєння умисних корисливих кримінальних правопорушень, судимість за які не знята та не погашена у встановлений законом порядку, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має місце реєстрації та постійне місце мешкання.

Також суд бере до уваги письмову заяву потерпілої ОСОБА_5 , яка вказала, що обвинувачений ОСОБА_4 відшкодував матеріальну та моральну шкоду та вона не має претензій.

При вирішенні питання про вид та міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття та визнає цю обставину, відповідно до ст.66 КК України, такою, що пом`якшує його покарання. Обставин, що обтяжують покарання останнього, які передбачені ст. 67 КК України, судом не визнано.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги позицію прокурора, потерпілих, а також обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковані його дії.

Враховуючи дані про особу винного, а також те, що, відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, не має за мету спричинити фізичні страждання або принизити людську гідність.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 31.08.2015 року засуджений Октябрським районним судом м. Полтави за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. В силу ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання та вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.04.2015 року у виді позбавлення волі строком на сім років три місяці з конфіскацією всього належного йому майна. В подальшому звільнений 08.04.2021 року з Харківської ВК №43, по ухвалі Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.03.2021 року на підставі ст. 81 КК України, звільнений умовно-достроково, не відбутий строк 3 місяці 14 днів.

Тому, призначає покарання із застосуванням ч.ч. 1, 4 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, визначивши остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком до покарання, призначеного за новим вироком.

Саме таке покарання, на переконання суду, є необхідним та достатнім, виконає мету призначеного покарання та буде найбільш сприятливим для перевиховання ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

З урахуванням належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового провадження, відсутності клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільні позови по справі не заявлені.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Відповідно до положень ч.4 ст. 174 КПК України суд вирішує питання про скасування арешту майна.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374, 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 31.08.2015 року у виді 3 (трьох) місяців 14 днів позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 4 (чотирьох) років 1(одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання та взяття під варту.

Скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.06.2021 року про арешт майна.

Речові докази:

жіночу сумку «Paris Classic» чорного кольору та гаманець чорно-былого кольору - вважати повернутими власнику ОСОБА_5 ;

DVD- диск DVD+R, 4,7 GB наданий ФОП « ОСОБА_7 », що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , на якому зафіксовано події 15.01.2022 року - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а для ОСОБА_4 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення ОСОБА_4 та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: