справа №176/1362/20
провадження №1-кп/176/28/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Жовті Води, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Попельнасте Олександрійського району Кіровоградської області, громадянина України, освіта середня, працюючого водієм у ДП «СхідГЗК», одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 січня 2020 року за №0000035,

за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , представника цивільних позивачів - адвоката ОСОБА_6 , представника цивільного відповідача ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

14.01.2020 року, приблизно о 17.30 годин, в темний час доби, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ГАЗ 3302-14», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 23.01.2019 належить на праві власності ДП «Східний ГЗК», рухався по вул. Заводська зі сторони вул. Залізничної у напрямку вул. Першотравнева у м. Жовті Води Дніпропетровської області, зі швидкістю приблизно 49 км/год., ближче до правого краю проїзної частини.

У процесі руху, водій ОСОБА_3 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка, порушуючи вимоги п.п. 4.4., 4.7., 4.14 (а) Правил дорожнього руху України, перетинала проїзну частину вул. Заводська поза межами пішохідного переходу зліва направо відносно руху автомобіля «ГАЗ 3302-14», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості керованого автомобіля, аж до його зупинки, в результаті чого на проїзній частині дороги вул. Заводська в м. Жовті Води в районі зупинки АЗС «АНТАЛ» скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 передньою лівою частиною автомобіля «ГАЗ 3302-14». Остання від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці ДТП.

Своїми діями водій автомобіля «ГАЗ 3302-14», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 12.3. Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

Порушення вимог п. 12.3. Правил Дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходиться у причинному зв`язку з характером настання дорожньо- транспортної події, внаслідок якої ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, у вигляді: крововиливу в м`яких тканини лівої тім`яної області та завушної області голови; закритого перелому кісток основи черепу, який починається з луски скроневої кістки, проходить по передній поверхні піраміди скроневої кістки, перетинає тіло клиноподібної кістки, продовжується на передню поверхню піраміди правої скроневої кістки та поступово затухаючий на лусці правої скроневої кістки з субдуральним і розповсюдженими дифузними субарахноїдальними травматичними крововиливами; синець на задній поверхні середньої і нижньої третин лівого стегна і крововиливи в підшкірно-жирової клітковині в проекції цього синця; синець на задній поверхні середньої і нижньої третин правого стегна і крововиливи в підшкірно-жирової клітковині в проекції цього синця;

Всі наявні тілесні ушкодження виникли в умовах дорожньо-транспортної пригоди при зіткненні потерпілого з рухомим автомобілем. При судово - токсикологічному дослідженні крові та сечі трупа виявлений етиловий спирт у концентрації 2,51 проміллє у крові та 3,59 проміллє у сечі, що стосовно до живих осіб відповідати сильному алкогольному сп`янінню.

Всі наявні тілесні ушкодження перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_8 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , о 17:42 год., на місці пригоди, від тілесних ушкоджень у вигляді: закритої тупої черепно-мозкової травми: закритий перелом кісток основи черепу з субдуральним і розповсюдженими субарахноїдальними травматичними крововиливами та дислокацією стовбурових структур.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю, щиро розкаявся. Дав суду показання про те, що 14.01.2020 року у вечірній час, він, перебуваючи за кермом автомобіля «ГАЗ 3302-14», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ДП «СхідГЗК», рухався по вулиці вул. Заводська зі сторони вул. Залізничної у напрямку вул. Першотравнева у м. Жовті Води Дніпропетровської області, зі швидкістю приблизно 49 км/год., ближче до правого краю проїзної частини. В районі зупинку АЗС «Антал» він не помітив як раптово на проїзну частину дороги вийшла жінка. Він не встиг загальмувати та зреагувати, скоїв наїзд на жінку автомобілем. В результаті наїзду жінка померла. Просив не позбавляти його волі, не позбавляти його права керування, оскільки його робота професійна діяльність пов`язана з наявністю водійського посвідчення. Окрім того, його дружина хвора на тяжку хворобу, її необхідно постійно відвозити до лікарні.

Обвинувачений подав суду заяву про розгляд кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України. Зазначив, що не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, просив не досліджувати докази сторони обвинувачення, не допитувати свідків та потерпілих. Зазначив, що наслідки обмеження апеляційного оскарження вироку суду йому зрозумілі. Його позиція в цьому є добровільною.

Захисник в судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного, також просив проводити розгляд кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувати в подальшому докази сторони обвинувачення.

Представник цивільних позивачів в судовому засіданні не заперечував щодо розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України. Не оспорює фактичні обставини кримінального провадження. Підтримав позовні вимоги за обставин викладених у позові, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також стягнути з відповідача на користь позивачів, з кожного окремо по 22 000 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Представник цивільного відповідача в судовому засіданні також не заперечувала щодо розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України. Позовні вимоги не визнала. Просила у задоволені позову відмовити, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Суд з`ясував, що позиція учасників щодо розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України є добровільною. Наслідки обмеження апеляційного оскарження вироку суду учасникам судового провадження роз`яснені та зрозумілі.

Жоден учасник судового провадження не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, не оспорюють докази сторони обвинувачення щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення. Всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин кримінального правопорушення.

За вище вказаних обставин, суд постановив проводити розгляд кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України. Визнати недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, проти чого не заперечують учасники судового провадження, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку, суд, обмежується допитом обвинуваченого, дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, а також розглядом заявленого та прийнятого судом цивільного позову. Під час ухвалення вироку суду суд зобов`язаний розглянути цивільний позов. Невизнання цивільним відповідачем позовних вимог не є перешкодою для розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, оскільки суд в першу чергу розглядає кримінальне провадження, зокрема щодо кримінальної караності діяння.

Cуд приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого «поза розумним сумнівом» у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю.

Дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення є тяжким злочином.

Суд враховує особу обвинуваченого, який є людиною похилого віку, не є військовозобов`язаним.

На обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога у Комунальному некомерційному підприємстві «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради обвинувачений не перебуває. Зазначені обставини підтверджуються медичною довідкою.

За місцем проживання та роботи обвинувачений характеризується виключно з позитивної сторони, що підтверджується відповідними характеристиками.

Обвинувачений має на утриманні дружину похилого віку ОСОБА_9 , яка має онкологічне захворювання, потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги у придбання медичних препаратів.

Згідно досудової доповіді, складеної спеціалістом органу пробації слідує, що уповноважений орган пробації вважає, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі. У разі, якщо суд дійде висновку про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням пропонують додатково покласти на обвинуваченого обов`язок, визначений п.2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченому, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.67 КК України - не встановлено.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, його щире каяття, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини та статті, за якою кваліфіковані його дії, у виді позбавленні волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В той же час, суд вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, на підставі ст.75 КК України, оскільки обвинувачений раніше не судимий, є людиною похилого віку. Його виправлення можливе без реального відбуття покарання у виді позбавлення волі. Суд врахував також думку інших учасників судового провадження, які не заперечують щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком. Обвинувачений не становить суспільної небезпеки як для суспільства, так і для окремих громадян. Даний злочин не є умисним, а вчинено ним з необережності. За вище наведених обставин, суд вважає можливим не позбавляти права обвинуваченого керувати транспортними засобами. Окрім того, санкція частини та статті КК України, за якою кваліфіковані дії обвинуваченого, передбачає як позбавлення такого права так і без такого.

На адресу суду, 11.09.2020 року надійшов цивільний позов ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , діючий також в інтересах малолітнього ОСОБА_12 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину (а.с.п.45-51 том 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , діючи також в інтересах ОСОБА_12 звернулися з позовом до ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» як до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. /а.с.п.45-51 том 1/

Свої вимоги мотивують тим, що ОСОБА_10 є батьком загиблої, ОСОБА_11 її чоловіком, а ОСОБА_12 - сином. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе,що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.2,5 ст. 1187 ЦК України шкода,завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом , механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

«Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки).

В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, чоловіку загиблої було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок Відповідача, у розмірі та з підстав викладених нижче.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004р. (далі - Закон №1961-IV).

Згідно пункту 21.1. статті 21 Закону №1961-IV, в редакції чинній на дату ДТП: «З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування».

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «ГАЗ 3302-14» державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ "НАСК "ОРАНТА", відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №А06316614, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ (витяг додається).

Пунктом 1.3. статті 1 Закону №1961-IV, в редакції чинній на дату ДТП, визначено, що: «Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу».

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону №1961-IV, в редакції чинній на дату ДТП: «Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування».

Керуючись вищевказаними положеннями Закону №1961-IV, представник Позивача, 31.03.2020 року повідомив Страховика про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування.

Станом на сьогодні, рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування Страховиком не прийнято. Проте, на думку Позивача, розмір страхового відшкодування моральної шкоди, яку має здійснити Страховик у відповідності до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є недостатнім для повного відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, а тому позивачем прийнято рішення про стягнення решти суми моральної шкоди з відповідальної особи.

Верховний Суд України в п.3 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 (далі - Постанова № 4) визначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п.8 постанови від 01.03.2013р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу загиблого.

Отже, з вищевикладеного випливає, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст. 1166,1187 ЦК України, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди.

Статтею 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, а також замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

У даній справі, встановлено, що ДТП, внаслідок якої позивачу завдано шкоди, сталася за участю автомобіля «ГАЗ 3302-14» державний номерний знак НОМЕР_1 , який на час ДТП належав ДП "Східний ГЗК" .

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) або на підставі завдання, особи, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець або замовник.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця чи замовника, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року справа №6-108цс 13 та постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі №357/12491/18).

Згідно ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України: «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

«Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю» (ч.2 ст. 1168 ЦКУ).

Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділові репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Внаслідок загибелі дочки, ОСОБА_10 було завдано значну моральну шкоду, яка виразилась у тому, що Позивач втратив молоду дочку, яка була його опорою в житті та надією на допомогу в старості.

Внаслідок загибелі дружини і матері, ОСОБА_11 як чоловіку, та ОСОБА_12 - сину, незважаючи на те, що пройшов вже час, чоловік так і не змирився що він втратив дружину, дитина постійно ловить себе на думці про маму, та не може змиритися з тим, що її вже немає, що він залишився без матері. Також, покійна матір часто сниться сину, через що останній втратив нормальний, спокійний сон, часто просинається вночі, внаслідок чого погіршився стан здоров`я. Все це призводить до великих страждань, які не закінчаться ніколи, оскільки життєві ситуації, які трапляються в житті кожних дітей, так чи інакше пов`язані із потребою присутності батьків а особливо матері.

Отже, з урахуванням викладеного, глибини вже перенесених позивачами моральних страждань та тих нескінченних страждань, що будуть переслідувати Позивачів довготривалий час, перенесених ними моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у їх життєвих стосунках, часу та зусиль, які можливо хоч частково відновлять стан їх психологічного здоров`я, величину моральної шкоди Позивачі оцінюють у 650 000,00 гривень.

Проте, враховуючи частку моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок ПАТ "НАСК "Оранта" (56 676,00 грн.), то решта суми моральної шкоди завданої позивачам внаслідок смерті ОСОБА_8 в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, яка підлягає відшкодуванню за рахунок Відповідача, становить 593 324,00 (п`ятсот дев`яносто три тисячі триста двадцять чотири) гривні, а саме: 181 108.00 (сто вісімдесят одну тисячу сто вісім) гривень на користь ОСОБА_11 ; 281 108.00 (двісті вісімдесят одну тисячу сто вісім) гривень на користь ОСОБА_12 в інтересах якого діє ОСОБА_11 ; 131 108.00 (сто тридцять одну тисячу сто вісім) гривень на користь ОСОБА_10 .

Суд, розглядаючи цивільний позов, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Цивільними позивачами та представником доведено та обґрунтовано завдання позивачам моральної шкоди, внаслідок загибелі потерпілої ОСОБА_8 . Позивачами доведено, що останні зазнали непоправних душевних страждань внаслідок загибелі рідної людини. Суд враховує, те, що батько ОСОБА_10 втратив молоду доньку, чоловік втратив дружину, дитина залишилась без матері. Суд також враховує глибину моральних страждань цивільних позивачів, оскільки рідну людину вони повернути не можуть. Заявлений цивільними позивачами розмір відшкодування моральної шкоди є розумним і справедливим.

Разом з тим, згідно із законом України № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», стягнуті кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди є доходом, який підлягає оподаткуванню на час виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Оскільки сума стягнення з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь кожного цивільного позивача окремо моральної шкоди значно перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, як це передбачено законом, тому в даному випадку, підлягає стягненню моральна шкода, з урахуванням податків і зборів фізичних осіб.

Окрім того, представником цивільних позивачів заявлено вимогу про стягнення з цивільного відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 22 000 грн. на користь кожного цивільного позивача /загальний розмір таких витрат становить 44 000 грн./. Представником цивільних позивачів надано в підтвердження таких витрат детальний розрахунок робіт (наданих послуг) від 30.03.2023 року та додаток №2 до договорів про надання правової допомоги ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Із поданих документів слідує, що витрати за надання правової допомоги ОСОБА_10 становить 22 000 гр., ОСОБА_11 - 22 000 грн.

Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

За таких обставин,суд приходить до висновку про стягнення з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» витрат за надання правової допомоги на користь ОСОБА_10 - 22 000 грн., на користь ОСОБА_11 - 22 000 грн.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2020 року накладено арешт на транспортний засіб «ГАЗ 3302-14», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зазначена ухвала підлягає скасуванню.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2020 року до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Станом на день ухвалення вироку, строк дії запобіжного заходу вже закінчився.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз в загальному розмірі 8555,82 грн. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.128,368,369-371,373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 /п`ять/ років, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку 3 /три/ роки.

Відповідно до вимог п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, на ОСОБА_3 покласти наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , діючий також в інтересах малолітнього ОСОБА_12 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (ДП "СХІДГЗК") (Код ЄДРПОУ - 14309787) у відшкодування моральної шкоди 593 324,00 (п`ятсот дев`яносто три тисячі триста двадцять чотири) гривні, з яких та на користь:

-ОСОБА_11 181 108.00 (сто вісімдесят одну тисячу сто вісім) гривень моральної шкоди завданої смертю ОСОБА_8 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки з урахуванням податків з доходів фізичних осіб;

-ОСОБА_12 , в інтересах якого діє ОСОБА_11 281 108.00 (двісті вісімдесят одну тисячу сто вісім) гривень моральної шкоди завданої смертю ОСОБА_8 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки з урахуванням податків з доходів фізичних осіб;

-ОСОБА_10 131 108.00 (сто тридцять одну тисячу сто вісім) гривень моральної шкоди завданої смертю ОСОБА_8 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки з урахуванням податків з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» витрати за надання правової допомоги на користь ОСОБА_10 - 22 000 грн., на користь ОСОБА_11 - 22 000 грн.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в загальному розмірі 8555,82 грн.

Речові докази у кримінальному провадженні: транспортний засіб «ГАЗ 3302-14», реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути власнику ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат».

Скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2020 року про накладення арешту на транспортний засіб «ГАЗ 3302-14», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Повний текст вироку суду негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя