КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та ДУ «Київський слідчий ізолятор», матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 27 липня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27 липня 2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на 60 діб, тобто до 24 вересня 2022 року включно.

Таке рішення суд, взявши до уваги тяжкість висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, мотивував тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для застосування до обвинуваченого даного запобіжного заходу не зникли, тому продовження тримання ОСОБА_6 під вартою є виправданим, оскільки у даному випадку наявність конкретного суспільного інтересу щодо вирішення справи про вчинення суспільно небезпечних діянь превалює над принципом поваги до свободи особистості.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, а також такою, що прийнята з істотним порушенням вимог процесуального закону, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та змінити запобіжний захід ОСОБА_6 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем його проживання або на особисте зобов`язання.

______________________________________________________________
Справа №11-кп/824/3119/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1 .
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, обґрунтовуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався виключно тим, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, перешкоджати іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення, проте судом не зазначено, які саме ризики збереглися або не зменшилися, та прокурором не доведено відсутність зменшення ризиків, в тому числі такого як можливість перешкоджання обвинуваченим судовому провадженню іншим чином, а відтак, суд фактично не дослідив заявлене клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не навів в ухвалі будь-яких доводів прокурора про відсутність зменшення ризиків.

Поряд з цим, із матеріалів справи вбачається, що потерпілі у даному кримінальному провадженні жодних претензій до обвинуваченою не мають, обвинувачений раніше не судимий, до іншого виду відповідальності не притягався, має постійне місце проживання на території м. Чорноморськ Одеської області, а також має міцні соціальні зв`язки за місцем свого проживання, оскільки має на утриманні батьків пенсійного віку та малолітню доньку.
До того ж місцевим судом допитані всі законні представники, а також двоє із трьох заявлених стороною обвинувачення свідків, які дали суперечливі та взаємовиключні один одному показання, що вказує на ту обставину, що на них і не потрібно здійснювати вплив аби дати суперечливі показання. При цьому прокурор у судовому засіданні відмовилась від допиту інших свідків обвинувачення та судом досліджені майже всі докази.
Тому вважає, що вказане свідчить про обвинуваченого як особу, яка не є небезпечною для суспільства, що істотно знижує ризик заявлений стороною обвинувачення в частині можливості впливу на потерпілих та свідків, які вже допитані у судовому засіданні.
Що стосується ризику можливості вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, то їх запобігання можливе і без утримання обвинуваченого під вартою з огляду на наявність офіційного місця реєстрації та можливості слідкування за пересуванням за допомогою електронного засобу контролю та контролю з боку органів Національної поліції України.
Крім того, зазначає, що зі змісту клопотань про продовження запобіжного заходу у вигляді триманим під вартою стороною обвинувачення вже вкотре наголошується, що на утриманні обвинуваченого не перебувають малолітні діти, хоча обвинувачення достовірно обізнане про протилежне, оскільки матеріали справи містять копію свідоцтва про народження дитини, що є безпідставним та необґрунтованим, спрямованим на збільшення ймовірності продовження дії запобіжного заходу, що не має нічого спільного із законністю дій органів прокуратури.
Разом з тим, продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою унеможливить виконання обвинуваченим свого батьківського обов`язку щодо утримання своєї малолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та фактично призведе до погіршення якості її життя через незабезпечення її необхідними умовами для повноцінного зростання в дусі поваги до суспільства та Батьківщини в цілому.

Також з аналізу оскаржуваної ухвали не вбачається про посилання прокурором на виклад обставин, які б свідчили про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, позаяк матеріали справи навпаки свідчать про відсутність заявлених прокурором ризиків, а відтак, достатньою мірою застосування запобіжного заходу в рамках даного кримінального провадження є цілодобовий домашній арешт або особисте зобов`язання.
Тому вважає, що ризики, відповідно до ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні відсутні, а фактична ідентичність оскаржуваної ухвали та попередніх ухвал про продовження тримання під вартою вказує на формальне ставлення місцевим судом до обов`язку вирішення питання про доцільність тримання обвинуваченого під вартою.
Окрім цього, зазначає, що призначення судового засідання на 27.07.2022 року із захисником не узгоджено, що обумовило неможливість його прибуття, при цьому обвинувачений участі у судовому засіданні не приймав, клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою захиснику не вручалось, що свідчить про порушення судом права обвинуваченого на захист, оскільки не було з`ясовано думку обвинуваченого щодо реалізації його права на захист за участю адвоката та розглянуто питання про продовження запобіжного заходу взагалі без участі обвинуваченого та захисника.

Таким чином, під час розгляду справи у суді допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що є підставою для скасування такого рішення.

Також захисник ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, як пропущений з поважних причин, посилаючись на те, що копія повного тексту оскаржуваної ухвали обвинуваченим не була отримана взагалі, а захисником отримана лише 04.08.2022 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону та враховуючи, що захисник ОСОБА_7 повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, від якого надійшла заява про розгляд його апеляційної скарги за його відсутності, а також зважаючи на скорочені терміни розгляду таких апеляційних скарг, апеляційний розгляд здійснено без участі захисника ОСОБА_7 , лише за участі прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 , які не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду, зокрема, про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З матеріалів провадження вбачається, що оскаржувана ухвала була постановлена 27 липня 2022 року, а її повний текст проголошено 29 липня 2022 року. При цьому в матеріалах провадження відсутні відомості про направлення учасникам провадження копії ухвали від 27 липня 2022 року, а зі змісту апеляційної скарги слідує, що захисник ОСОБА_7 копію цього судового рішення отримав особисто лише 04 серпня 2022 року, та 08 серпня 2022 року, на електронну пошту суду апеляційної інстанції, подав апеляційну скаргу.
Оскільки виготовлення обґрунтованої апеляційної скарги потребує ознайомлення зі змістом оскарженого рішення, не довіряти твердженням захисника про отримання його копії 04 серпня 2022 року не має підстав, а тому колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження в даному випадку захисником ОСОБА_7 пропущений із поважних причин і підлягає поновленню.
Що стосується апеляційних вимог захисника ОСОБА_7 , то колегія суддів враховує наступне.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Обухівського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000587 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що мотивовано наявністю таких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду, його незаконного впливу на потерпілих та свідків, котрі не допитані в суді, та вчинення іншого кримінального правопорушення, суд, взявши до уваги тяжкість висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним існуючим ризикам, які слугували підставою для застосування до обвинуваченого даного запобіжного заходу та не зникли, тому продовження тримання ОСОБА_6 під вартою є виправданим, оскільки у даному випадку наявність конкретного суспільного інтересу щодо вирішення справи про вчинення суспільно небезпечних діянь превалює над принципом поваги до свободи особистості.
З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Враховуючи характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні двох тяжких злочинів проти власності, один з яких вчинено відносно малолітніх та неповнолітніх дітей, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у їх вчиненні, а також, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який на момент вчинення інкримінованих йому діянь не мав постійного місця мешкання, а проживав у недобудові, не працював, не одружений, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, та вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи на те, що ОСОБА_6 , маючи статус підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та під час застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави, відповідно до висунутого обвинувачення, через нетривалий проміжок часу вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається захисник ОСОБА_7 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Що стосується посилань захисника ОСОБА_7 на те, що судом допитані всі законні представники, а також двоє із трьох заявлених стороною обвинувачення свідків, які дали суперечливі та взаємовиключні один одному показання, при цьому, прокурор у судовому засіданні відмовилась від допиту інших свідків обвинувачення, та судом досліджені майже всі докази, що свідчить про обвинуваченого як особу, яка не є небезпечною для суспільства, що істотно знижує ризик заявлений стороною обвинувачення в частині можливості впливу на потерпілих та свідків, то вони не заслуговують на увагу, оскільки прокурор має право заявити про допит свідків на будь-якій стадії судового розгляду, відповідно до визначеного судом обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядку їх дослідження.

Також не можуть бути прийняті до уваги і твердження захисника про можливість застосування до ОСОБА_6 інших альтернативних запобіжних заходів, оскільки, з огляду на відсутність у нього сім`ї, постійного місця проживання та роботи і, відповідно, його майновий стан, лише відсутність жодних претензій з боку потерпілих до обвинуваченого, наявність зареєстрованого місця проживання в іншому регіоні, а також батьків пенсійного віку та малолітньої дитини, не дають підстав вважати, що обвинувачений має такі міцні соціальні зв`язки та утриманців, які б могли слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про порушення судом права обвинуваченого на захист, оскільки не було з`ясовано думку обвинуваченого щодо реалізації його права на захист за участю адвоката та розглянуто питання про продовження запобіжного заходу взагалі без участі обвинуваченого та захисника, то вони не свідчать про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та не є безумовною підставою для скасування судового рішення, оскільки, відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а так як строк дії ухвали суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою спливав, а розглянути відповідне клопотання в установленому цим Кодексом порядку, зокрема за участю обвинуваченого, не виявилось можливим через відсутність технічної можливості вийти на відеоконференцзв`язок з приміщення ДУ «Київський слідчий ізолятор», то виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331, ч. 6 ст. 615 КПК України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд першої інстанції прийшов до висновку про вирішення заявленого прокурором клопотання за відсутності обвинуваченого, у зв`язку з тим, що судове провадження не може бути завершене до спливу продовженого судом строку тримання обвинуваченого під вартою.

З зазначених вище підстав, невручення захиснику відповідного клопотання прокурора, так само, як і вирішення відповідного питання без участі захисника, не може служити підтвердженням істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та безумовною підставою для скасування судового рішення, зокрема через проведення судового засідання за відсутності захисника, з урахуванням тієї обставини, що надані суду апеляційної інстанції матеріали, в тому числі апеляційна скарга захисника, не містять будь-яких даних про те, що участь захисника в даному кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст. 52 КПК України, є обов`язковою.
Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Обухівського районного суду Київської області від 27 липня 2022 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Поновити захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Обухівського районного суду Київської області від 27 липня 2022 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 27 липня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на 60 діб, тобто до 24 вересня 2022 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3