ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/183/23 Справа № 205/978/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 та прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_13 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , -

ВСТАНОВИЛА:

цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останні рази:

- 25.03.2016 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 3 ст. 185, ст. ст. 75, 76 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі з випробувальним терміном на 1 рік 6 місяців;

- 14.03.2017 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. 05.03.2020 року звільнився з Торецької ВК Донецької області у зв`язку з відбуттям покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Початок строку покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня його фактичного затримання у даному кримінальному провадженні, тобто з 28 грудня 2020 року.

Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обрану ОСОБА_8 , залишено без змін до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:

- 05 липня 2018 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. 19.12.2019 року Вільнянським районним судом Запорізької області на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково звільнений на невідбутий строк 5 місяців 24 дні,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Початок строку покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня його фактичного затримання у даному кримінальному провадженні, тобто з 28 грудня 2020 року.

Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обрану ОСОБА_7 , залишено без змін до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньо-технічною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, без реєстрації, без постійного місця проживання, раніше судимого:

- 13.12.2000 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 107, ст. 93 п. «Ж, І», ст. 42 КК України (1960 року) до 15 років позбавлення волі. 26.12.2014 року звільнений з Суходольської ВК Луганської області по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Початок строку покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Вирішено долю судових витрат та речових доказів.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні наступного.

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у невстановлені місці, дату та час вступили між собою у попередню змову, спрямовану на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), групою осіб, що належить ОСОБА_12 , поєднаного з проникненням у інше приміщення, а саме до будівлі господарського призначення, яка розташована на території домоволодіння АДРЕСА_4 .

Реалізуючи кримінально - протиправний намір, спрямований на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, діючи узгоджено, із корисливих мотивів та особистої зацікавленості, приблизно о 09 годині 20 хвилин 24.11.2020 року, згідно умов попередньої змови, ОСОБА_8 стояв поблизу території домоволодіння АДРЕСА_4 , та спостерігав, щоб дії ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не були помічені оточуючими, які в цей момент, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, проникли на територію вказаного домоволодіння, де постійно проживає ОСОБА_12 .

Після цього, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9 шляхом зламу замку за допомогою невстановленого предмету, яким були обладнані вхідні двері, проникли до будівлі господарського призначення, яка розташована на території вказаного домоволодіння, тим самим проникли до іншого приміщення, де знаходилось майно ОСОБА_12 .

Продовжуючи кримінально - протиправну діяльність, знаходячись у вказаному місці та час, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 почали складати до мішків майно, яке належить потерпілому ОСОБА_12 , а саме: пральну машинку фірми «Electrolux», вартістю 12 917 грн., двадцять пляшок горілки «Русская» 40 %, які матеріальної цінності для потерпілого не представляють, металобрухт та перфоратор, які матеріальної цінності для потерпілого не представляють.

Однак, дії ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , під час вчинення крадіжки на території вказаного домоволодіння, були викриті свідком ОСОБА_14 . Проте, усвідомлюючи, що їх дії викриті вказаним свідком, вони продовжили скоювати кримінальне правопорушення.

Діючи умисно, усвідомлюючи, що їх кримінально - протиправна діяльність була викрита та мала відкритий характер, співучасники кримінального правопорушення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , доводячи свій спільний кримінально-протиправний намір до кінця, утримуючи викрадене майно, втекли з місця події.

Після чого, співучасники кримінального правопорушення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розпорядились викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми противоправними діями майнову шкоду потерпілому ОСОБА_12 у сумі 12 917 гривень.

В апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 просить вирок щодо ОСОБА_8 , - скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що в суді не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення.

Вважає, що ОСОБА_8 не є суб`єктом злочину, так як він його не вчиняв, винним себе не визнав, а його невинуватість підтверджується фактичними доказами по справі.

На думку захисника, судом проігноровані усі докази невинуватості ОСОБА_8 , допущено чисельні порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного, несправедливого та протиправного рішення.

Вказує, що суд посилається на доказ вини - протокол пред`явлення особи для впізнання від 29.12.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_15 на фотознімку, під номером два за сукупністю зовнішніх ознак впізнав чоловіка, який 24.11.2020 року здавав металобрухт. Згідно довідки дана особа є ОСОБА_8 . В ході судових дебатів в суді першої інстанції, він, як захисник ОСОБА_8 , вказав на недопустимість даного доказу та заявив відповідне клопотання про визнання його таким, оскільки порушено ст. ст. 223, 228 КПК України.

Захисник посилається, що в ході допиту свідка ОСОБА_15 , останній повідомив, що спочатку до нього прийшов дільничний, який повідомив про те, що сталася крадіжка і також показав йому на телефоні фотокартки осіб, які начеб-то були причетні до даного правопорушення серед яких був і ОСОБА_8 . Впізнання проводилося пізніше і йому перед впізнанням знову спочатку на телефоні працівники правоохоронних органів показали фотокартки осіб. Вважає, що вказаний протокол впізнання є недопустимим доказом.

Зауважує, що необхідно звернути увагу на покази ОСОБА_15 , які відображені у вироку. Суд у вироку вказав, що даний свідок повідомив, що обвинувачені близько року тому приходили здавати металобрухт. На думку захисника, суд фактично взяв дані покази з матеріалів досудового слідства, адже в ході допиту в суді, даний свідок повідомив зовсім інше, так він вказав, що не бачив та не міг бачити, що обвинувачені приносили до металобрухту якісь частини пральної машини, адже в його посадові обов`язки не входить приймати метал від осіб. Про те, що дані особи могли принести дані деталі до металобрухту йому повідомив дільничний, коли безпосередньо і показав йому фотокартки даних осіб на телефоні. Вважає, що покази даного свідка не можуть бути покладені в обґрунтування причетності ОСОБА_8 до вчиненого правопорушення.

Стосовно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15.12.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 впізнав чоловіка, якого бачив 24.11.2020 року на території домоволодіння АДРЕСА_4 , зазначивши, що це особа ОСОБА_8 , вважаючи даний доказ недопустимим.

Крім цього захисник вважає, що судом не вказано підстави стосовно неврахування показів обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , стосовно того, що саме вони вдвох перебували на території домоволодіння, а ОСОБА_8 нічого не знав та вони його не повідомляли про те, що вони взяли речі потерпілого. Вважає, що матеріали справи не містять жодних обґрунтованих доказів поза розумним сумнівом про участь ОСОБА_8 у скроєні грабежу.

- прокурор просить вказаний вирок змінити, у зв`язку з незастосуванням закону, який підлягав застосуванню, та виключити із мотивувальної частини вироку як письмові докази витяги з ЄРДР за №№ 0002050 та 0000106.

В іншій частині вирок прокурор просить залишити без змін.

Посилається, що відповідно до норм ст. 84 КПК України витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань не є доказом у кримінальному провадженні.

Вирок щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ніким з учасників судового розгляду оскаржено не було.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 просив залишити без задоволення, обвинувачених та адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які кожен окремо підтримали апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 та просили її задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції ухвалюючи вищевказаний вирок, в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 про те, що оскаржуваний вирок слід скасувати та закрити кримінальне провадження, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Колегія суддів в ході апеляційного розгляду з`ясувала, що оскаржуваний вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши їх у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно.

Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, ретельно обґрунтувавши своє рішення.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, підтверджена наступними доказами:

-послідовними поясненнями потерпілого ОСОБА_12 про те, що близько 07 год. 00 хв. 24.11.2020 року він поїхав з дому, де проживає по АДРЕСА_4 на центральний ринок «Озерка», оскільки там підробляє вантажником. Приблизно о 11 год. 00 хв. до нього на ринку підійшла сусідка ОСОБА_16 , та повідомила, що в нього в дворі знаходяться крадії, які виносять з двору його майно, її син ОСОБА_17 зняв подію на телефон. В 17 год. 00 хв. він приїхав додому та виявив, що двері в сарай були зірвані та зникло майно, а саме: ящик з горілкою, пральна машинка, інструменти та різний металобрухт. Після цього він відразу зателефонував на 102, та приїхали поліцейські. Надалі він, ОСОБА_12 , разом з поліцейськими пішов до ОСОБА_18 , син якої бачив, як невідомі чоловіки крали речі в нього з двору, та зняв на відео обставини крадіжки. Крім того, потерпілий ОСОБА_12 зазначив, що з обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не знайомий, раніше їх не бачив та категорично заперечив, що ОСОБА_9 він винаймав на роботу;

- поясненнями свідка ОСОБА_14 про те, що він проживає за адресою: АДРЕСА_4 та має спільне подвір`я з ОСОБА_12 24.11.2020 року вранці він вийшов зі свого будинку та побачив, як в сараї його сусіда ОСОБА_12 , перебувають два раніше незнайомих чоловіка, яких він у судовому засіданні визначив як ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . Підійшовши до чоловіків та запитав, що вони роблять та останні відповіли, що ніби-то допомагають виносити комусь речі. Після чого, він зняв дані обставини на мобільний телефон та зателефонував матері ОСОБА_19 . Внизу вулиц він побачив, як троє чоловіків, двох з яких він бачив біля сараю, з мішками в руках, почали тікати. Надалі, він, ОСОБА_14 , зміг зупинити одного чоловіка, яким виявився ОСОБА_7 , який був з драбиною та дитячим самокатом, а двом чоловікам, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вдалося втекти. Після чого він сказав ОСОБА_7 повернути речі до двору, що той зробив. При цьому, ОСОБА_14 зазначив, що ОСОБА_8 він не бачив у дворі, але бачив, як останній з мішками в руках почав тікати;

- поясненнями свідка ОСОБА_15 , що він працює на пункті прийому металобрухту по АДРЕСА_5 та близько року тому, точної дати назвати не може, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 приходили здавати металобрухт. Зазначив, що з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 візуально знайомий, оскільки вони періодично приходили здавати металобрухт на пункт прийому де він працював.

Отже, поясненнями потерпілого та свідків, які повністю узгоджуються між собою, чітко підтверджується факт вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Будь-яких підстав не довіряти показам потерпілого та свідків, - не вбачається, оскільки вони є послідовними та узгоджуються в деталях з іншими доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поведінка ОСОБА_8 , яка проявилася у тому, що останній за встановлених судом обставин, утримуючи у руках мішки з викраденим майном, намагався втекти від свідка ОСОБА_14 , вказує на обізнаність останнього про незаконне походження майна, яке належало потерпілому ОСОБА_12 , та у відсутності жодних сумнівів у тому, що обвинувачений ОСОБА_8 брав участь у попередній змові з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 щодо викрадення майна з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_12 , і, відповідно, виконував відведену йому роль у реалізації спільного умислу, направленого на викрадення майна потерпілого.

Крім цього, винуватість ОСОБА_8 у фактично скоєному також підтверджена дослідженими письмовими доказами у справі:

- протоколом огляду від 24.11.2020 року з фото-таблицею до нього, відповідно до якого було проведено огляд території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , в ході якого було виявлено, що двері до одного з приміщень господарської будівлі на території домоволодіння мають ознаки пошкодження. Також оглядом прибудинкової території поблизу входу до іншого приміщення вказаної господарської будівлі потерпілим ОСОБА_12 вказано на місце звідки було викрадене його майно;

- висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи №5453-20 від 17.12.2020 року з додатком, відповідно до якого станом на 24.11.2020 року ринкова вартість пральної машинки фірми «Electrolux» EWT 1366НGW становить 12 917 грн.;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 15.12.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 на фотознімку під номером два за сукупністю зовнішніх ознак (загальними рисами обличчя, формою очей, формою носу, формою губ) впізнав чоловіка, якого бачив 24.11.2020 року на території домоволодіння АДРЕСА_4 . Згідно довідки до протоколу на фотознімку під номером два зображений ОСОБА_8 ;

- протоколом перегляду відеозапису від 15.12.2020 року, відповідно до якого при відкриванні відео файлу «ІМG_2065.МОV» було встановлено, що події на відео відбуваються на подвір`ї будинку, на задньому плані мається залізний паркан. Біля будівлі з відкритими дверима знаходяться два чоловіка, чоловік (№1) на вигляд 40-50 років, з сідою бородою, одягнутий в шапку орного кольору з сірими полосами, куртку та штани чорного кольору, кросівки світлого кольору, та чоловік (№2) на вигляд 30-35 років, одягнутий в шапку чорного кольору з сірими полосами, куртку чорного кольору, штани сірого кольору, чоботи чорного кольору. Чоловік № 1 тримає у руках наповнений білий мішок, чоловік № 2 складає якість предмети до будівлі, при цьому чоловік № 1 спілкується (що саме говорить не чутно), з особою, яка знімає відео;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 29.12.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_15 на фотознімку під номером два за сукупністю зовнішніх ознак (загальними рисами обличчя, формою очей, формою носу, формою губ) впізнав чоловіка, який 24.11.2020 року здавав металобрухт. Згідно довідки до протоколу на фотознімку під номером два зображений ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо невизнання вини та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження були вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності умисних дій, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення отримано в порядку, визначеному КПК України. Вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, та не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Доводи захисника ОСОБА_10 про те, що протоколи пред`явлення особи для впізнання від 15.12.2020 року та 29.12.2020 року є недопустимими доказами, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Положення кримінального процесуального закону дозволяють за необхідності, провести впізнання за фотознімками з додержанням вимог, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 228 КПК України.

Згідно з ч. 7 ст. 228 КПК України фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Так, відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання від 15.12.2020 року та 29.12.2020 року, зазначені свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 впізнали ОСОБА_8 .

Колегія суддів зазначає, що пред`явлення особи для впізнання за фотознімками проведено з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, а вказані протоколи за результатами проведення даних слідчій дій відповідають вимогам чинного законодавства.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї провини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та твердження сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження його вини, колегія суддів вважає намаганням уникнути відповідальності за вчинене.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України відповідає обставинам, з`ясованим судом, встановленим під час кримінального провадження, підтверджений ретельно перевіреними у судовому засіданні і детально наведеними у вироку доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 та закриття кримінального провадження відносно нього не вбачається.

Що стосується апеляційних вимог прокурора, колегія суддів зазначає таке.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги прокурора, допущене судом першої інстанції суттєве порушення полягає у посиланні як на докази у кримінальному провадженні на витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002050 та №0000106.

На думку колегії суддів, вказане посилання певним чином заслуговує на увагу, однак воно жодним чином не вплинуло на висновки суду про подію кримінального правопорушення, доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення та правильність кваліфікації суспільно небезпечного діяння, що й не заперечується прокурором в апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає, що самі по собі зазначені в апеляції прокурора обставини жодним чином не потягли за собою негативних наслідків, які слугують безумовними підставами для втручання у вирок шляхом його зміни, у зв`язку з чим апеляційні вимоги прокурора є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирок за змістом є належно вмотивованим, обґрунтованим та законним.

Істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування або зміни судового рішення, під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги, - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 та прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_13 , - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, - в той самий строк, з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4