Провадження № 1-о/752/3/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Голосіївського районного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 , з яким відео зв`язок,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про перегляд за виключними (нововиявленими) обставинами вироку Апеляційного суду м. Києва від 13.02.2002 року яким його засудженого за ст. 93 п.п. «ж», «з», «і» КК України до довічного позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду на розгляд Голосіївського районного суду м. Києва направлено для розгляду за підсудністю заяву ОСОБА_7 , про перегляд за виключними обставинами (у змісті заяви є також посилання на існування нововиявлених обставин) вироку Апеляційного суду м. Києва від 13.02.2002 року яким його засудженого за ст. 93 п.п. «ж», «з», «і» КК України до довічного позбавлення волі.

В обґрунтування зазначено, що вироком Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2002 року його було засуджено за статтею 93 п.п. "ж" "з" "і" КК України до довічного позбавлення волі.
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23 травня 2002 року вирок Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2002 року за статтею 93 п.п. "ж" "з" "і" КК України (ред.1960 p.), залишено без змін.
Строк відбування покарання згідно ухвали Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2002 року, рахується з 07 червня 2001 року.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 02 листопада 2018 року йому було зараховано строк попереднього ув`язнення з 07 червня 2001 року до 23 травня 2002 року, в строк відбування покарання за правилами передбаченими ст.72 КК України, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Таким чином строк відбування ним покарання даний час складає понад 20 (двадцять) років.
Рішенням у справі від 15 квітня 2021 року "Пятаченко та інші проти України"(заяви № 22851/20 та 2 інших, див. доданий список), з якою була об`єднана справа "Жовтенка проти України" (заява № 31778/20) Європейський Суд з прав людини встановив порушення Україною відносно нього статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція), у зв`язку з тим, що покарання у виді довічного позбавлення волі є покаранням без перспективи звільнення.
З огляду на встановлення Європейським Судом прав людини факту порушення Україною статті 3 Конвенції про захист прав і основних свобод (далі Конвенція), на підставі того, що покарання у вигляді довічного ув`язнення є покаранням без перспективи звільнення, з урахуванням того, що частина 2 статті 28 Конструкції України є тотожною статті 3 Конвенції, Конституційний Суд України вважає, що встановлене Кримінальним Кодексом України покарання у вигляді довічного позбавлення волі як покарання без перспективи звільнення є несумісним з Конституцією України.
Так, 16 вересня 2021 року Конституційний Суд України виніс рішення у справі №3-349/2018(4800/18,1328/19,3621/19,6/20), провадження №6-р(ІІ)2021, у якому зазначив, що довічне позбавлення волі особи без подальшої можливості її звільнення означає урівняння строку довічного позбавлення волі з позбавленням волі до завершення природного життя людини, а отже, заперечує не тільки мету покарання, а й саму сутність людської гідності, ставить під сумнів її абсолютний характер та становить порушення позитивного обов`язку держави захищати гідність людини, а отже, не відповідає Конституції України, а саме частині 1 статті 3; статті 23; частині 2 статті 28; частині 3 статті 63.
Таким чином виключними обставинами є факт встановлення у рішенні Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року, у справі №3-349/2018 (4800/18, 1328/19, 3621/19,6/20), провадження №6-р(ІІ)2021, про визнання такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частина перша статті 81, частина перша статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, та такими що суперечать частині 1 статті 3; статті 23; частині 2 статті 28; частині 3 статті 63 Конституції України.
Отже, призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі вироком Апеляційного суду міста Києва від 13.02.2001 року незаконним і неконституційним, а так підлягає негайному скасуванню і заміни на певний строк позбавлення волі, який згідно з положенням частини 2 статті 63 КК України не може перевищувати 15 років позбавлення волі.
Просить вирок Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2002 року, та ухвалу Верховного Суду України від 23 травня 2002 року відносно мене скасувати та призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі - замінити на певний строк, та звільнити мене від подальшого відбування показання порахувавши відбутий мною термін достатнім і пропорційним.
Прокурор відмітила, що немає підстав для задоволення заяви.
Захисник ОСОБА_6 , який був залучений ухвалою суду за заявою ОСОБА_8 , підтримав заяву засудженого.
Ознайомившись з змістом та мотивацією заяви, вислухавши міркування прокурора та думку захисника, колегія суддів прийшла до висновку, що заяву слід залишити без задоволення. До такого висновку суд прийшов з наступних підстав.
Так, згідно ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
2. Нововиявленими обставинами визнаються:
1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
3. Виключними обставинами визнаються:
1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи;
2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;
3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.
4. Обставини, передбачені пунктом 3 частини третьої цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили. Обставини, що стосуються зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, у разі неможливості ухвалення вироку можуть бути підтверджені постановою або ухвалою про закриття кримінального провадження, ухвалою про застосування примусових заходів медичного характеру.
5. Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами у разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час здійснення провадження, не допускається.
Тобто, законодавець чітко визначив, які саме обставини є нововиявленими та виключними.

Що стосується заяви засудженого ОСОБА_8 , питання які він піднімає не стосуються існування виключних або нововиявлених обставин, а лежать в площині вирішення питань, які пов`язані з виконанням вироку щодо нього, зокрема, що можливого застосування звільнення, оскільки, як відмічає засуджений, з визначеного судом довічного позбавлення волі, він уже відбув 20 років покарання.

Прийняття рішення Конституційним Судом України, про яке відмічає заявник, не є свідченням існування або виникнення виключних обставин, тобто правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, оскільки застосований судом вид та розмір покарання не був незаконним та не визнавався неконституційним, а лише свідчить про можливість, за наявності законодавчо визначених підстав, для вирішення питання щодо можливого звільнення від відбування покарання осіб, які уже відбули певний строк та які засуджені до довічного позбавлення волі, як в даному випадку.
Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність винесення ухвали про залишення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення.
Керуючись ст.ст. 459-467 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

заяву ОСОБА_7 , про перегляд за виключними обставинами (у змісті заяви є також посилання на існування нововиявлених обставин) вироку Апеляційного суду м. Києва від 13.02.2002 року, яким його засудженого за ст. 93 п.п. «ж», «з», «і» КК України до довічного позбавлення волі залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2