Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 511/2299/22

Номер провадження: 1-кп/511/197/22

20 грудня 2022 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Роздільна Одеської області кримінальне провадження №0000168 від 13.06.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - с. Бринівка, Роздільнянського району, Одеської області, місце проживання - АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою середньою освітою, не одруженого, працюючого пастухом, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України,

сторони та учасники кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

захисник - ОСОБА_5 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

потерпілий - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

31.07.2022 року приблизно о 10:00 годині ОСОБА_3 знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 спільно зі своїм рідним братом ОСОБА_6 , де разом вживали алкогольні напої. Під час спільного вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виник конфлікт на фоні не вирішених побутових взаємовідносин. В цей час у ОСОБА_3 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, виник раптовий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-УІІІ, зокрема п.3 ч.1 ст.1 Закону визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

31 липня 2022 року біля 10 години 10 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з мотиву помсти, наніс один удар ножом в ліву половину грудної клітини ОСОБА_6 , спричинивши останньому небезпечне для життя в момент заподіяння проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні лівої половини грудної клітки, яке відповідно до п.п.2.1.1, п.2.1.2., п.2.1.3 «й» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, кваліфіковане як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав себе повністю, щиро розкаявся в скоєному та розповів про обставини вчинення злочину, зокрема розповів, що дійсно зранку вони разом з братом, з яким проживають разом в батьківський хаті, вжили горілки та посварились із-за грошей - хто більше потратив на придбання продуктів харчування. Тоді він вихватив з рук брата ніж, яким той різав цибулю, та умисно наніс брату один удар ножом в ліву половину грудної клітини. Потім злякався, побіг до фельдшера, який проживає по сусідству за допомогою, а той вже викликав швидку та поліцію. Просив суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю підтвердив обставини вчинення відносно нього злочину його братом ОСОБА_3 , викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що брата давно вибачив, претензій до нього не має, цивільний позов заявляти не бажає, просить призначити ОСОБА_3 не суворе покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч.3 ст.349 КПК України і наслідки обмеження обсягу дослідження доказів.

У зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини в скоєні кримінального правопорушення, визнання ним кваліфікації його дій та доказів, на які посилався орган досудового розслідування, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються та дослідження зібраних у кримінальному провадженні доказів було обмежене допитом обвинуваченим, потерпілого, показання яких відповідають фактичним обставинам справи і ними не оспорюються та дослідженням документів, що характеризують обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також їм зрозуміло, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст..65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При обранні покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.65 КК України суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який задовільно характеризується, працює по найму пастухом, утриманців не має, раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також суд враховує пом`якшуючі та обтяжуючу обставини.

Так, відповідно до ст.66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст.67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням всіх обставин у справі, даних, що характеризують особу обвинуваченого, думки потерпілого про призначення не суворого покарання, пом`якшуючих та обтяжуючої покарання обставин, відповідно до загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, суд вважає можливим призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ст. 121 ч.1 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Підстав для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не має. Цивільний позов не заявлений. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Процесуальні витрати відсутні.

За вимогами ч. 4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчих суддів під час досудового розслідування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1 п.1, п.2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 - не обирати.

Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлений.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 01.08.2022 року на пластикову пляшку з червоною етикеткою з написом «Coca Cola» з прозорою рідиною невідомого походження, ніж розкладний, склянку, футболку чоловічу сірого кольору, чоловічі джинсові шорти сірого кольору, вилучені під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 .

Речовий доказ, який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0000168 від 13.06.2021 року, а саме: флеш-носій марки T@G об`ємом пам`яті 16 ГБ після набрання вироком законної сили залишити в матеріалах кримінального провадження №0000168 від 13.06.2021 року.

Речові докази, які зберігаються в камері схову Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області: пластикова пляшка з червоною етикеткою з написом «Coca Cola» з прозорою рідиною невідомого походження, ніж розкладний, склянка, футболка чоловіча сірого кольору, чоловічі джинсові шорти сірого кольору, після набрання вироком законної сили - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1