ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3383/22 Справа № 214/4857/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

22 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції EASYCON)

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року по кримінальному провадженню внесеному в ЄРДР за № 0000168 від 26.05.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 грудня 2022 року включно.
Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвал суду скасувати та постановити нову, якою змінити обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з реальним позбавленням волі.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд задовольняючи клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 не дав правової оцінки на порушення норм закону у клопотанні прокурора, зокрема, клопотання прокурора подано з порушенням територіальної підсудності, оскільки орган досудового розслідування даного кримінального провадження знаходиться не в межах юрисдикції Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. За цих же підстав, можна стверджувати, що оскаржуване рішення про продовження строку тримання під вартою ухвалене незаконним складом суду, що є істотним порушенням вимог КПК України. Також клопотання не містить викладу обставин та матеріалів, що підтверджують ці обставини, відсутні посилання на ризики передбачені ст. 177 КПК України, обґрунтування неможливості запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Зауважує, що копія клопотання про продовження строку тримання під вартою, взагалі не надавалась обвинуваченому, тим самим прокурор порушив права, як обвинуваченого так і його захисника.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту вчиненого в умовах воєнного стану і надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.
ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженню затриманий 20 квітня 2022 року.
Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення в якому він обвинувачується, у зв`язку з чим прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегією суддів досліджено клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу, в якому належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення та виклад обставин на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність заявлених ризиків. Клопотання прокурора відповідає нормам передбаченим ст. 184 КПК України, а тому доводи захисника в цій частині не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді.

Щодо доводів апеляційної скарги про невручення копії клопотання обвинуваченому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, суд першої інстанції, мав обов`язок під час проведення підготовчого судового засідання вирішити питання щодо запобіжного заходу обвинуваченого ОСОБА_8 , незалежно від наявності клопотання прокурора та відповідно вручення такого клопотання обвинуваченому.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 .

За цих же підстав, не заслуговують на увагу твердження захисника про порушення правил підсудності клопотання. Також, колегія суддів зауважує, що питання про продовження строку тримання під вартою розглядається судом, за яким рахується обвинувачений, на час розгляду питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинувальний акт щодо нього, перебував в провадженні судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, крім того, судом першої інстанції постановлено ухвалу направлення обвинувального акту щодо ОСОБА_8 для визначення підсудності, вже після вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу, а тому суд першої інстанції не порушив вимоги діючого КПК України під час розгляду клопотання прокурора.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер скоєного кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, вік обвинуваченого, наявність ризику переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, шляхом перетину державного кордону, враховуючи, що ОСОБА_8 має паспорти та візи до інших країни, родинна останнього перебуває за межами України; наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або повернутися до співпраці з підрозділами збройних сил країни-агресора.
Отже суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у своєму рішенні від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Крім цього, вирішуючи питання необхідності продовження запобіжного заходу, слід виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як потерпілого, так і суспільства в цілому.
Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам, в тому числі вагомості наявних доказів, які вказують на обґрунтованість пред`явленого обвинувачення останньому, у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Таких обставин, як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, ставлення ОСОБА_8 до скоєного злочину, той факт, що останній займаючи відповідальну посаду, в період воєнного стану, порушив приписи Закону щодо додержання Конституції та законів України, не використовування депутатського мандата в особистих інтересах чи в корисливих цілях, керування у своїй діяльності та поведінці загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності, тощо.

Інші доводи захисника щодо встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у зазначеному кримінальному провадженні, суд першої інстанції буде вирішувати у нарадчій кімнаті, відповідно до вимог ст.368 КПК України, за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки під час судового розгляду доказів. При цьому, на даному етапі не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не надається оцінка доказам з точки зору їх допустимості та достатності для визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Враховуючи положення ч.1 ст.194 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором доведено, що жоден з альтернативних запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, на даний час не може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, передбаченим п.п. 1,4 ч. 1 ст.177 КПК України, тому обвинуваченому необхідно продовжити обрану міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
Наявність достатніх стримуючих факторів, у разі застосування до обвинуваченого менш суворих запобіжних заходів, а також наявність будь-яких застережень, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, суду не надано та стороною захисту не доведено.
На даний час, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу, не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає не переконливими доводи апеляційної скарги захисника щодо можливості зміни запобіжного заходу на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року по кримінальному провадженню внесеному в ЄРДР за № 0000168 від 26.05.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді