ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3329/22 Справа № 204/1281/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 вересня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000219, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України (в редакції Закону України від 18 лютого 2016 року), та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 вересня 2022 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України (в редакції Закону України від 18 лютого 2016 року), та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 було висунуто обвинувачення в тому, що ОСОБА_8 в невстановлений під час досудового розслідування час з метою отримання прибутку, переслідуючи корисливу мету, почав виконувати функції адміністратора грального закладу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: м.Дніпро, вул.Титова, буд. 20-а, яке було облаштоване гральним обладнанням, призначеним для проведення азартних ігор та іншим необхідним обладнанням для повноцінного функціонування вказаного закладу, в тому числі меблями.

До обов`язків ОСОБА_8 входило: слідкувати за правильністю виплати виграшів учасникам азартних ігор, надавати допомогу гравцям, слідкувати за наявністю на складі товарів побуту, напоїв та алкогольної продукції, забезпечувати облік доходів та видатків від протиправної діяльності.

Таким чином, ОСОБА_8 з невстановленого періоду часу по 20.48 год. 21 травня 2019 року, працюючи відповідно до встановленого графіку роботи закладу, діючи з корисливих мотивів, в порушення вимог ст.2 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» № 1334-VI від 15 травня 2009 року, з метою отримання незаконного прибутку, будучи адміністратором ігорного закладу «Лотомаркет», розташованого за адресою: м.Дніпро, вул.Титова, буд.20-а, розпочав діяльність, пов`язану з наданням можливості доступу до азартних ігор, при наступних обставинах.

21 травня 2019 року приблизно о 20:00 год. ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на організацію азартних ігор, з метою отримання незаконного прибутку здійснення діяльності, пов`язаної з проведенням і наданням можливості доступу до азартних ігор, перебуваючи у приміщенні ігорного залу «Лотомаркет», розташованого за адресою: м.Дніпро, вул.Титова, буд.20-а, організував проведення азартної гри ОСОБА_10 , прийнявши грошові кошти від гравця у готівковій формі, надавав останній доступ до гри на апараті для проведення азартних ігор із спеціалізованими іграми на основі ПЗ MEGA JACK, MultiGame v52-05, Gaminator, та, надавши вказівки по забезпеченню гри, надав можливість здійснювати азартну гру на гроші, результат якої повністю залежав від випадковості, тобто виконав усі дії, спрямовані на організацію та проведення азартної гри.

У той же день 21 травня 2019 року співробітниками правоохоронних органів у ході проведення санкціонованого на підставі ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2019 року обшуку в приміщенні ігорного закладу «Лотомаркет», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Титова, буд. 20-а, в якому ОСОБА_8 незаконно здійснював діяльність, пов`язану з організацією грального бізнесу та надання можливості доступу до азартних ігор, в період часу з 20:48 год. до 23:44 год. 21 травня 2019 року виявлено та вилучено апарати для проведення азартних ігор у кількості 8 шт., чим було викрито та припинено злочинну діяльність ОСОБА_8 .

Таким чином ОСОБА_8 , на переконання сторони обвинувачення, діючи умисно, в порушення вимог ст. 2 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» № 1334-VI від 15 травня 2009 року, з метою отримання прибутку від заняття забороненим видом господарської діяльності, здійснював діяльність, пов`язану з організацією можливості доступу до азартних ігор.

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 203-1 КК України (в редакції Закону України від 18 лютого 2016 року) за ознаками зайняття гральним бізнесом.

Виправдовуючи ОСОБА_8 суд першої інстанції в порядку ч. 1 ст. 89 КПК України з підстав, передбачених ч. 1 ст. 86, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України, визнав недопустимими доказами всі дані, які були встановлені (одержані) органом досудового розслідування під час досудового розслідування, оскільки в порушення вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 37, ст. 110 КПК України у даному кримінальному провадженні не було призначено (визначено) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, про що свідчить наявність в матеріалах кримінального провадження оригіналу постанови про призначення групи прокурорів, який не був підписаний керівником органу прокуратури. Також суду зазначив, що повідомлення про підозру було погоджене з прокурором, який не був наділений на це процесуальними повноваженнями, що у свою чергу свідчить про не набуття ОСОБА_8 відповідного процесуального статусу підозрюваного, а відтак і сам обвинувальний акт складено в кримінальному провадженні відносно особи, яка не набула, в силу положень КПК України, статусу підозрюваної особи, а тому за відсутності належного повідомлення особи про підозру, безґрунтовним і позбавленим правових підстав є наступне складання й самого обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 , а отже і здійснений на підставі такого обвинувального акту судовий розгляд в цьому провадженні. Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги показання обвинуваченого та свідків як докази сторони обвинувачення, оскільки останні, незважаючи на те, що отримані судом безпосередньо, отримані фактично за межами здійснення кримінального провадження, а відтак суд відкинув їх. Також суд звернув увагу, що доручення в порядку статті 290 КПК України (арк.провадження 155), яким прокурором ОСОБА_11 доручено старшому слідчому СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 повідомити підозрюваного ОСОБА_8 і його захисника про завершення досудового розслідування, надання доступу до матеріалів досудового розслідування №0000219 та необхідність відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, а також повідомлення, складене прокурором ОСОБА_11 , для передання підозрюваному ОСОБА_8 про завершення досудового розслідування не містить підпису прокурора, тобто слідчий в даному випадку діяв поза межами повноважень, що фактично призвело до відкриття матеріалів стороні захисту у спосіб, що порушує як вимоги КПК України, так і ст. 19 Конституції України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вказаний вирок скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що електронний цифровий підпис прирівнюється до власноручного підпису, при цьому першим заступником керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 було накладено на вказану постанову електронний цифровий підпис у ЄРДР та група прокурорів, вказана там, ідентична групі прокурорів, якими проводилось досудове розслідування та в подальшому приймались процесуальні рішення щодо закінчення досудового розслідування. Вказує, що суд не врахував позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 30 червня 2022 року у провадженні №51-4390.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурори підтримали вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення та просили її задовольнити в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

З положень ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та умотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим рішенням є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За вимогами ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Таким чином, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

У справі Kari-PekkaPietilainenv. Finland(Кари-Пека Питилайнен проти Фінляндії, рішення від 22 вересня 2009 року), у §33 Європейський суд зазначив, що право сторін надавати міркування по справі, які вони вважають такими, що стосуються справи, визначає відповідний обов`язок суду належним чином досліджувати всі доводи, представлені сторонами: Розділ 13 Застосування положень ст.6 Конвенції з прав людини 167 «...право на справедливий судовий розгляд, гарантоване за статтею 6 §1 Конвенції, охоплює, між іншим, право сторін у провадженні надавати доводи, які вони вважають такими, що стосуються їхньої справи. Оскільки призначення Конвенції гарантувати не права, які є теоретичними чи ілюзорними, а права, які є реальними та ефективними.., це право може розглядатись як ефективне лише, якщо заявник дійсно «заслуховується», тобто його доводи належним чином досліджуються судом. Стаття 6 §1 Конвенції покладає на суди обов`язок провести належне дослідження доводів, аргументів та доказів, представлених сторонами, без упередженості до їхньої оцінки або релевантності до їхнього рішення...».

Судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону при розгляді провадження та прийнятті судового рішення, а тому вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_8 за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 203-2 КК України, суд у вироку навів показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_13 , які вони давали в судовому засіданні, й дослідив письмові докази, покладені в основу обвинувачення.

Між тим цим доказам суд належної оцінки не надав, не навів у вироку переконливих мотивів чому він відкидає кожен з доказів обвинувачення окремо та у їх сукупності, внаслідок чого допустив неповноту судового розгляду.

Як слідує з оскарженого вироку, обгрунтовуючи висновок про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, суд в порушення вимог ст.ст. 94, 374 КПК України взагалі не надав належної оцінки всім зібраним у провадженні доказам з огляду на їх сукупність та взаємозв`язок, окремі з них взагалі залишив без оцінки.

Аналіз матеріалів кримінального провадження, протоколу судових засідань та ухваленого судового рішення свідчать про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам чинного законодавства провів судовий розгляд однобічно та неповно, оскільки не дослідив такі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного вирішення справи.

Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.

Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

З оскаржуваного вироку видно, що мотивуючи свої висновки про наявність підстав для виправдання ОСОБА_8 суд посилався, зокрема, на недопустимість всіх даних, які були встановлені (одержані) органом досудового розслідування під час досудового розслідування, оскільки в порушення вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 37, ст. 110 КПК України у даному кримінальному провадженні не було призначено (визначено) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, чи групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, про що свідчить наявність в матеріалах кримінального провадження оригіналу постанови про призначення групи прокурорів, який не був підписаний керівником органу прокуратури.

Вказаний висновок суду першої інстанції на переконання апеляційного суду є хибним і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 477/426/17 (провадження № 51-4963 кмо 20), постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами. Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах.

Так, в судовому засіданні суді апеляційної інстанції в ході розгляду апеляційної скарги прокурором із матеріалів наглядового провадження було надано оригінал постанови про призначення групи прокурорів від 02 лютого 2019 року, яка підписана першим заступником керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_14 , що, на думку прокурора, свідчить про те, що вказана постанова є чинною та уповноважує прокурорів Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_11 (як старшого групи прокурорів) та ОСОБА_15 на здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене та те, що факт підписання першим заступником керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 постанови про призначення групи прокурорів від 02 лютого 2019 року, за умови його підтвердження, може вплинути на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 , відповідні обставини, а саме законність повноважень прокурорів у кримінальному провадженні на проведення досудового розслідування та збирання доказів, потребували ретельної перевірки, що не було зроблено судом першої інстанції належним чином.

За викладених обставин суд першої інстанції також прийшов до передчасного висновку про не набуття ОСОБА_8 процесуального статусу підозрюваного та складання обвинувального акту в кримінальному провадженні відносно особи, яка не набула, в силу положень КПК України, статусу підозрюваної особи.

Крім того, суд першої інстанції виправдовуючи ОСОБА_8 зазначив, що відкриття матеріалів провадження стороні захисту було здійснено у спосіб, що порушує вимоги КПК України, оскільки доручення в порядку статті 290 КПК України, яким прокурором ОСОБА_11 доручено старшому слідчому СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 повідомити підозрюваного ОСОБА_8 і його захисника про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування №0000219, необхідність відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів, надання доступу до матеріалів досудового розслідування, а також повідомлення, складене прокурором ОСОБА_11 , для передання підозрюваному ОСОБА_8 про завершення досудового розслідування не містить підпису прокурора.

Разом з тим всі учасники судового розгляду зацікавлені у встановленні найбільш доцільного і ефективного порядку дослідження доказів та їх обсягу. Тому ще до початку судового розгляду вони можуть підготувати свої пропозиції щодо обсягу і порядку дослідження доказів, а потім надати їх суду у письмовому вигляді або усно. Сам же обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження в разі необхідності можуть бути змінені ухвалою суду упродовж судового розгляду за власною ініціативою або клопотанням сторін кримінального провадження. Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право прийняти рішення про проведення скороченого судового розгляду і визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи та розміру цивільного позову, які ніким не оспорюються.

Доручення в порядку статті 290 КПК України про повідомлення учасників судового провадження про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, а також саме повідомлення про завершення досудового розслідування не є самостійним доказом у кримінальному провадженні. Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Процесуальні документи, які стали підставою для здійснення під час досудового розслідування процесуальних дій, не є документами у розумінні частини другої статті 99 КПК України, оскільки не містять зафіксованих та зібраних відповідними суб`єктами фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб або групи осіб.

Виходячи з системного аналізу норм КПК України апеляційний суд вважає, що у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне питання щодо перевірки доказів з огляду на їх належність та допустимість, суд має перевірити ці обставини, в тому числі шляхом витребування та приєднання до справи відповідних процесуальних документів з подальшим наданням їм оцінки.

Як слідує із матеріалів справи всі долучені прокурором письмові документи та матеріали були досліджені судом першої інстанції, в тому числі доручення про повідомлення учасників судового провадження про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування та повідомлення про завершення досудового розслідування. При цьому сторона захисту не мала жодних зауважень чи заперечень щодо відсутності підпису прокурора у дорученні про повідомлення учасників судового провадження про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, а також у повідомленні про завершення досудового розслідування, про порушення способу чи порядку відкриття матеріалів провадження не заявляла.

Крім того, під час апеляційного перегляду прокурором із матеріалів наглядового провадження було надано оригінал доручення прокурора про повідомлення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування №0000219, необхідність відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, яке підписано прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_11 та уповноважує старшого слідчого СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 повідомити підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування №0000219, а також про необхідність відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

З викладеного слідує, що суд першої інстанції не надав оцінки вищевикладеним обставинам, не проаналізував та не перевірив належним чином матеріали кримінального провадження й доводи сторони обвинувачення та дійшов до передчасного висновку про визнання недопустимими доказами всіх даних, які були встановлені (одержані) органом досудового розслідування під час досудового розслідування.

Крім того, суд першої інстанції, хоча і допитав безпосередньо у судовому засіданні обвинуваченого та свідка ОСОБА_13 , однак не проаналізував вказані пояснення та жодної оцінки їм не надав. При цьому, не беручи вказані пояснення до уваги, не зазначив, які саме норми процесуального закону було порушено, не проаналізував наслідків цих порушень, яким чином це вплинуло на питання доведеності винуватості (невинуватості) ОСОБА_8 та наскільки вони перешкодили прийняти законне й обґрунтоване судове рішення у провадженні.

Також, як слідує з матеріалів кримінального провадження під час розгляду провадження у суді першої інстанції прокурор заперечував проти переходу до судових дебатів та наполягав на допиті свідка ОСОБА_10 , явку якої до суду зобов`язався забезпечити, однак суд першої інстанції відмовив у задоволенні вказаного клопотання, не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_8 заперечував свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому показання вказаного свідка могли б вплинути на рішення суду як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами у провадженні, чим допустив неповноту судового розгляду.

При цьому відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. ч. 1, 2, 6 вказаної статті). Під час судового розгляду учасники судового провадження мають право заявляти клопотання у відповідності до вимог ст. 350 КПК України.

Право на допит свідків, що дають показання на користь обвинувачення або захисту є невід`ємною складовою змагальності (ст. 23 КПК України) і права обвинуваченої особи подавати докази (ст. 42 КПК України), передбачених КПК України. Пункт «d» частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожній обвинуваченій особі право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

За таких обставин будь-які докази, які можуть підтверджувати або спростовувати винуватість ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, мають важливе значення для провадження.

Отже, суд в обґрунтування своїх висновків не навів жодних інших доводів окрім цих, що робить формальними наведені ним підстави для визнання доказів недопустимими.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, порушивши питання про недопустимість доказів, що мають істотне значення для вирішення провадження, докладних висновків не навів. При цьому, фактично посилаючись як на підставу виправдання ОСОБА_8 на відсутність доказів висунутого обвинувачення, жодних доводів щодо неможливості усунення цієї неповноти у вироку не навів.

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає слушними доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Виходячи з наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_8 .

Згідно п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на ці обставини апеляційний суд вважає за необхідне, керуючись ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені, зокрема п.п. 1, 2, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України, скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому розгляді провадження суду необхідно усунути зазначену вище неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити усі доводи, які викладені в апеляційній скарзі, й прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 вересня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 Коваленко ОСОБА_16 Слоквенко ОСОБА_17