ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 629/4549/21 Номер провадження 11-кп/814/909/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000267 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 жовтня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Скворцово Анучинського району Приморського краю Російської Федерації, зареєстрований в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, на підставі ст.89 КК України такий, що не має судимості,

визнаний винуватим та засуджений:
- за ч.1 ст.115 КК України на 8 років позбавлення волі;
- за ч.1 ст.185 КК України на 1 рік обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, засуджений на 8 років позбавлення волі.
Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у розмірі 8752,62 грн.

Вирішене питання про речові докази.
Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушення за таких обставин.
В період часу з 21 години 10 червня 2021 року до 07 години наступного дня ОСОБА_8 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , разом з потерпілою ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, під час сварки умисно вбив потерпілу, нанісши їй різними частинами кухонної сокири не менше 16 ударів в область голови, тулуба та шиї.
Крім того, 11 червня 2021 року близько 07 години обвинувачений з кімнати цієї ж квартири таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_10 мобільний телефон «Xiaomі Redmi» вартістю 1632,33 грн.
В апеляційній скарзі захисник просить пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання до 7 років позбавлення волі.
Вважає, що місцевим судом належним чином не враховано визнання вини, щире каяття та з`явлення обвинуваченого до правоохоронних органів із зізнанням.
Звертає увагу на особу ОСОБА_8 , який має незадовільний стан здоров`я та перебуває на диспансерному обліку.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок місцевого судуу зв`язку з невідповідністю призначеного покарання за ч.1 ст.115 КК України ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України на 13 років позбавлення волі, за ч.1 ст.185 КК України на 1 рік обмеження волі та на підставі ч.1 ст.70 цього Кодексу, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити 13 років позбавлення волі.
При цьому зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував дані, що характеризують особу обвинуваченого та характер вчинених ним дій, наслідки вчиненого злочину, перебування ОСОБА_8 у державному розшуку, негативні характеристики.
Вважає, що суд безпідставно залишив поза увагою обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про необхідність ухвалення нового вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання за ч.1 ст.115 КК України ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, перевіривши матеріали провадження, дослідивши докази, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.115 і ч.1 ст.185 КК України в апеляційних скаргах не спростовуються.
Покарання, призначене обвинуваченому за ч.1 ст.185 КК України, відповідає вимогам статей 50 і 65 КК України та ніким не оспорюється.
Разом з тим, згідно з ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до ст.414 цього Кодексу невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.
Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про винувату особу.
Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.
Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Суворо індивідуальний підхід при призначенні покарання з урахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, забезпечує застосування оптимальної моделі кримінального покарання як щодо осіб, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, не стають на шлях виправлення, вчинили нові умисні злочини, так й щодо осіб, які вперше вчинили злочини.
Тобто залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.
Суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення щодо обрання ОСОБА_8 наближеної до мінімальної міри покарання за ч.1 ст.115 КК України, врахував щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також дані про особу винного, який на підставі ст.89 КК України є таким, що не має судимості.
Проте, ухвалюючи таке рішення, місцевий суд залишив поза увагою ряд наступних обставин.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_8 хоча і є таким, що не має судимості на підставі ст.89 КК України, проте раніше відбував покарання у виді позбавлення волі за вбивство людини аналогічним способом шляхом нанесення множинних ударів сокирою по голові, звільнений був від відбування покарання умовно-достроково, однак належних висновків для себе не зробив та знову умисно убив людину.
Згідно із характеристикою виконавчого комітету сільської ради, за місцем проживання обвинувачений характеризувався негативно, зловживав алкогольними напоями та наркотичними речовинами, проявляв агресію до оточуючих.
Також суд прийшов до непереконливих висновків про щире каяття обвинуваченого. Аджещире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Як вбачається із технічного запису судового засідання, ОСОБА_8 хоча і говорив про визнання вини та висловлював жаль з приводу вбивства потерпілої, проте стверджував, що в разі повторного виникнення таких обставин він вчинив би так само.
Враховуючи наведене, з огляду на те, що після вчинення злочину обвинувачений втік і перебував у розшуку, відсутні підстави стверджувати про його щире каяття.
Водночас, доводи прокурора про необхідність визнання обставиною, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, є необґрунтованими, оскільки орган досудового розслідування в обвинувальному акті не вказував про встановлення такої обставини.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 характеризується як особа схильна до продовження злочинної діяльності, а системний характер його протиправної поведінки свідчить про небажання ставати на шлях виправлення та про його підвищену суспільну небезпеку, а тому необхідно призначити йому за ч.1 ст.115 КК України більш суворе покарання у виді 11 років позбавлення волі, яке відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України, буде пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Відповідно, відсутні підстави вважати таке покарання явно несправедливим через суворість, про що захисник порушує питання у апеляційній скарзі.
Тому колегія суддів вважає за необхідне вирок суду в частині призначення покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити в цій частині новий вирок.
Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409 та 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати та постановити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_8 покарання:
за ч.1 ст.185 КК України у виді 1 року обмеження волі;
за ч.1 ст.115 КК України у виді 11 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно засудити ОСОБА_8 на 11 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4