Справа № 953/380/23
н/п 1-кс/953/575/23
"24" січня 2023 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
- документ під назвою «Пассажирская таможенная декларация» ОСОБА_5 про виїзд у РФ від 26 травня 2022 року;
- документ під назвою «заявление на банковское обслуживание №7808764 ОСОБА_6 »;
- мобільний телефон «SAMSUNG» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 із невідомою сім карткою оператора (номер карти НОМЕР_3 ) ;
- жорсткий диск «Seagate» model ST 310215A, serial number 7HG026NM;
- карту пам`яті micro sd чорного кольору «Team»;
- карту пам`яті micro sd «Deekin Devices», синього кольору на 32 gb;
Місцем зберігання арештованого майна визначити слідчий відділ УСБУ в Харківській області.
Згідно з відміткою на поштовому конверті клопотання направлено на адресу суду 20 січня 2023 року, тобто з дотримання строків, встановлених ст.171 КПК України.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який продовжений у встановлений законом порядку.
У ході досудового розслідування встановлено, що після фактичної окупації території Вовчанського району Харківської області, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на допомогу збройним формуванням держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом підтримки рішень та дій збройних формувань держави-агресора, добровільної передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам збройних формувань держави-агресора.
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у період часу з 24 лютого 2022 року по вересень 2022, більш точний час не встановлений, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на завдання шкоди Україні в умовах воєнного стану шляхом підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань Російської Федерації, а також збору та передачі матеріальних ресурсів вказаним збройним формуванням, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи власний магазин автозапчастин передавав безоплатно представникам збройних формувань Російської Федерації матеріальні ресурси, надавав представникам збройних формувань Російської Федерації власний автотранспорт для переміщення.
Слідчий зазначає, що вказані дії ОСОБА_7 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.
Слідчий зазначає, що тимчасово вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та можуть містити відомості, що можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
З урахуванням викладеного, з метою забезпечення збереження речових доказів, які мають значення для кримінального провадження, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.
Слідчий ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, в якій просив клопотання задовольнити.
Відповідно до ст. 172 КПК України неприбуття у судове засідання викликаних осіб не перешкоджає розгляду клопотання.
Оскільки учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання дійшов такого висновку.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Тимчасово вилучене майно, на яке слідчий просить накласти арешт, є доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, зберегло або може зберігати на собі сліди його вчинення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Отже, відповідно до ст. 91 КПК України майно, на яке слідчий просить накласти арешт, має важливе доказове значення в рамках цього кримінального провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 173 КПК України слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 131-132, 170-173 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт на тимчасово вилучене 18 січня 2023 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 майно, а саме:
- документ під назвою «Пассажирская таможенная декларация» ОСОБА_5 про виїзд у РФ від 26 травня 2022 року;
- документ під назвою «заявление на банковское обслуживание №7808764 ОСОБА_6 »;
- мобільний телефон «SAMSUNG» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 із невідомою сім карткою оператора (номер карти НОМЕР_3 ) ;
- жорсткий диск «Seagate» model ST 310215A, serial number 7HG026NM;
- карту пам`яті micro sd чорного кольору «Team»;
- карту пам`яті micro sd «Deekin Devices», синього кольору на 32 gb;
Місцем зберігання арештованого майна визначити СВ УСБУ в Харківській області.
Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1