Справа № 930/1878/22
Провадження №11-кп/801/342/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000469, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 12.08.2022 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 13 січня 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, працюючого машиністом тепловоза дільниці експлуатації локомотивів виробничого підрозділу регіональної філії «Південно-Західна залізниця» локомотивне депо Жмеринка, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 13 січня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік..

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в розмірі 4153 (чотирьох тисяч ста п`ятдесяти трьох) гривень 16 копійок.

Вирішено питання заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_7 12.08.2022 близько 13 години 00 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою М-30 «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка - Луганськ - Ізварине», поблизу повороту до села Медвежа Вінницького району Вінницької області, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував відповідним чином на її зміну, внаслідок чого, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного світлофорним об`єктом, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_9 , який ведучи велосипед у руках переходив проїзну частину дороги по горизонтальній дорожній розмітці 1.14.2 додатку 2 до Правил дорожнього руху (пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо - транспортних пригод), зліва направо по напрямку руху автомобіля, та велосипедиста ОСОБА_10 , який рухався поруч з ним у тому ж напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_9 , у зв`язку з чим допустив наїзд на вказаного пішохода, а також велосипедиста ОСОБА_10 .

Внаслідок наїзду велосипедист ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, пішохід ОСОБА_9 був госпіталізований до КНП «Немирівська міська лікарня» Немирівської міської ради Вінницької області.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 09.09.2022 № 47 у ОСОБА_10 виявлено ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закритої травми грудної клітки: садна передній боковій поверхні грудної клітки справа в проекції 3-5 ребер, множинних саден по задньо-боковій поверхні грудної клітки зліва, крововиливів в м`які тканини грудної клітки, закритих переломів 2,3 ребер зліва по задньо-підпахвинній лінії та 3, 4, 5, 6 ребер справа по передньо-підпахвинній лінії, розриву по передньо-боковій поверхні верхньої долі правої легені, забою обох легень, крововиливу під легеневу та пристінкову плевру, крововиливів в ліву плевральну порожнину (700 мл темної рідкої крові), в праву плевральну порожнину (850 мл темної рідкої крові); закритої травми живота: садна по боковій поверхні живота, крововиливів в м`які тканини живота в підреберній ділянці справа, розриву печінки зі сторони задньої поверхні правої долі, який доходить до воріт печінки з частковим пошкодженням судин печінки, крововиливу в черевну порожнину (1600 мл темної рідкої крові), синця в області правого плеча, закритого перелому правої плечової кістки в середній третині, забійної рани тім`яно-скроневої ділянки голови справа, крововиливів на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в тім`яно-скроневій ділянці справа, синців в області правої щоки, по тильній поверхні правої кисті, садна по задній поверхні в проекції правого ліктьового суглобу, вивиху в лівому гомілково- ступеневому суглобі з розривом зв`язок, повним розривом синдесмозу з переломом зовнішньої та внутрішньої кісточок лівої гомілки, гострої крововтрати. Дана сполучна травма тіла має ознаки прижиттєвого утворення та виникла від дії твердого тупого предмета (предметів), можливо 12.08.2022, під час дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи розташування тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_10 , під час зіткнення з транспортним засобом останній знаходився в вертикальному або близькому до цього положенні правою частиною свого тіла, з послідуючим падінням з його велосипеда лівою частиною тіла на асфальтне покриття. Оскільки травма грудної клітки та живота має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, то дана сполучна травма тіла має ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_10 наступила внаслідок сполучної травми тіла: закритої травми грудної клітки: з переломами ребер, розривом легені, забоєм легень, крововиливів в праву та ліву плевральні порожнини; закритої травми живота з розривом печінки та крововиливом в черевну порожнину, яка ускладнилась гострою крововтратою, дана травма стоїть в причинному зв`язку зі смертю.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 14.09.2022 № 108 в ОСОБА_9 мали місце ушкодження у вигляді забою м`яких тканин потиличної ділянки голови, струсу головного мозку, закритої травми грудної клітки, закритого перелому шостого ребра зліва, забою та гематоми в проекції лівого ліктьового суглобу, забою та садна в області правої гомілки. Дані ушкодження виникли від дії тупого, твердого предмета, можливо 12.08.2022, під час дорожньо-транспортної пригоди. Закрита травма грудної клітки, закритий перелом шостого ребра зліва відносяться до середніх тілесних ушкоджень, за відсутністю небезпеки для життя та які спричинили тривалий (понад 21-н день) розлад здоров`я.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи від 20.09.2022 № СЕ-19/102-22/13871-IT в даній дорожній обстановці, водій автомобіля «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , з технічної точки зору, повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України. Водій ОСОБА_11 в умовах місця події мав технічну можливість попередити наїзд шляхом виконання вимог п. 18.1 ПДР України. В діях водія ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. 18.1 ПДР України, які, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_7 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. 1.7, 2.3, 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями), згідно з якими:

1)п. 1.7 - «Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності»;

2)п. 2.3 б) - «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розмішення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

3)п. 18.1 - «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення ОСОБА_7 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху перебуває у причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками - настанням смерті ОСОБА_10 та отриманням середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також спричинили смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 13 січня 2023 року в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Просить виключити з вироку призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання, зокрема додаткового, не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання, встановлені ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини справи, також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. На переконання захисника судом не в повній мірі враховано, що трудова діяльність ОСОБА_12 пов`язана з керуванням транспортними засобами (тепловозом), він проживає на значній відстані від місця роботи, через що постійно використовує власний транспортний засіб. Окрім цього суд не врахував думку потерпілих про призначення покарання.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просили задовольнити в повному об`ємі.

Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника вважаючи судове рішення законним та обґрунтованим.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , а також їх представник - адвокат ОСОБА_14 в судове засідання не з`явились, судом повідомлялись належним чином про час та місце судового засідання.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості суд зазначає, що відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином на переконання апеляційного суду кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі № 634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з вироку, суд визнав винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначив покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Також суд прийняв рішення про звільнення особи від відбування основного покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

При цьому призначаючи основне покарання та звільняючи ОСОБА_7 від його відбування суд врахував обставини вчинення злочину, його наслідки, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. Також за відсутності обставин, що обтяжують покарання суд врахував обставини, що його пом`якшують - визнання вини, щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги захисника в частині призначення додаткового покарання, на переконання останнього судом не враховано думку потерпілих про призначення покарання. Також на переконання сторони захисту призначення такого покарання порушує гарантоване кожній особі право на працю.

Оцінюючи підстави призначення додаткового покарання суд наголошує, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України дозволяє суду призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, або не призначати таке покарання.

За змістом ст. 55 КК України позбавлення права керувати транспортними засобами є різновидом позбавлення права займатися певною діяльністю.

При цьому за своєю правовою природою використовуючи дискреційні повноваження при призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд повинен враховувати відмінні обставини від тих, які враховує при призначенні основного покарання та приймаючи рішення про можливість звільнення особи від його відбування. Зокрема, поряд з обставинами вчинення правопорушення та його наслідками у цьому випадку необхідно врахувати поведінку усіх учасників дорожнього руху, яка передувала дорожньо-транспортній пригоді, а також сукупність та тяжкість конкретних порушень правил дорожнього руху, наслідком яких стала така пригода.

З фактичних обставин, визнаних судом доведеними, установлено, що порушень Правил дорожнього руху з боку потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не було, натомість обвинуваченим ОСОБА_7 допущено порушення п. 18.1 ПДР України, а саме правил поведінки водія при проїзді пішохідних переходів, що у свою чергу становить підвищену суспільну небезпеку.

З урахування зазначеного висновки суду першої інстанції про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є обґрунтованими.

Повертаючись до апеляційної скарги захисника суд відхиляє доводи про неврахування певних обставин, а саме порушення права на працю, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. До ОСОБА_7 застосовано покарання на підставі вироку суду, оскільки останній визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Будь-який вид покарання, передбачений ККУ, призводить до звуження прав засудженої особи. Однак таке звуження прав зумовлене правовою природою покарання, яке, окрім іншого, є заходом кримінального примусу, що застосовується від імені держави до особи, яка вчинила кримінально-каране діяння.

Суд враховує й те, що судом призначено ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, що з врахуванням положень ч. 1 ст. 55 КК України є мінімальним, адже це додаткове покарання відповідно до кримінального закону призначається на строк від одного до трьох років.

Аналогічно такими, що не ґрунтуються на законі, суд вважає доводи апеляційної скарги в частині неврахування думки потерпілих щодо призначення покарання, оскільки вибір виду та розміру покарання належить до дискреційних повноважень суду. Окрім того з наданих суду заяв потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_9 (а. п. 32-33, 35, 56-57) убачається, що останні не заперечували проти звільнення обвинуваченого від відбування лише основного покарання з випробуванням.

З огляду на наведене суд не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку суду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 13 січня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000469, внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань 12.08.2022 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: