Справа № 161/8149/18 Провадження №11-кп/802/109/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000752 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, з вищою освітою, незаміжня, не працююча, не судима,

- засуджена за ч.1 ст.121 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі статей 75, 76 КК України звільнено обвинувачену ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вироком вирішено цивільний позов та питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнана винною та засуджено за те, що вона 25.02.2018 близько 04 год. 07 хв, перебуваючи у приміщенні нічного клубу «Версаль», за адресою: м. Луцьк, просп. Президента Грушевського, 2, під час словесного конфлікту, умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, нанесла кілька ударів скляним келихом в ділянку обличчя потерпілої ОСОБА_11 , спричинивши останній тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили непоправне знівечення обличчя, у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, різано-рвані рани обличчя (ділянка чола, верхньої повіки правого ока, брови, вилиці). Згідно з висновком судово-медичного експерта №196 від 01.03.2018 закрита черепно-мозкова травма з струсом мозку, різано-рвані рани обличчя (ділянка чола, верхньої повіки правого ока, брови, вилиці) за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння та лікування необхідний час більше 6 діб. Згідно з висновком судово-медичного експерта №333 від 03.05.2018 при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_11 були виявлені рубці на обличчі, які являють собою сліди заживших різано-рваних ран. Відповідно до поданих медичних документів для усунення рубців на обличчі ОСОБА_11 необхідне оперативне втручання косметична операція, тому дані рубці являються невиправними.

Тобто, своїми діями ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене, ч.1 ст.121 КК України, яке виразилось в умисному нанесенні потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили непоправне знівечення обличчя.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій обвинуваченої, оскаржує вирок через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості. Зазначає, що звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, судом першої інстанції належним чином не враховано дані про особу обвинуваченої, яка вину у скоєному не визнала, перед потерпілою не вибачилась, жалю з приводу вчиненого не висловила, шкоду, завдану вчиненим злочином, не відшкодувала, вчинила злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. Під час проведення досудового розслідування та в ході судового розгляду не встановлено жодних пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 обставин. Також потерпіла наполягала на призначенні обвинуваченій суворого покарання. Посилаючись на вищевикладене, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років . В решті вирок залишити без змін.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок щодо неї скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд на підставі ст.415 КПК України. Вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав порушення судом норм процесуального та матеріального права, упередженості, при ухваленні судового рішення, а також однобічності і неповноти досудового та судового слідства, в тому числі, обґрунтування вироку недопустимими доказами та припущеннями, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, невірного застосування законодавства, та за недоведеністю вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення. Зокрема, у мотивувальній частині вироку суд дійшов остаточних висновків що її вина у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень у вигляді непоправного знівечення обличчя потерпілої ОСОБА_11 повністю доведена належними і допустимими доказами. Проте такі висновки на її думку не відповідають дійсним та фактичним обставинам справи, оскільки ґрунтуються на доказах, які сторона обвинувачення отримала у непроцесуальний спосіб та які мають суб`єктивний характер і упереджений зміст, а також, які не спростовують доводів і обставин, на які посилалась обвинувачена та її захисник під час розгляду справи як на підставу її невинуватості у вчиненні інкримінованого злочину. Зокрема, під час досудового розслідування сторона обвинувачення зобов`язана була подати до суду беззаперечні і достатні докази, які свідчать саме про таку кваліфікуючу ознаку як знівечення обличчя потерпілої, що не було зроблено. Сторона обвинувачення освідування потерпілої на стадії досудового розслідування не проводила і факт наявності критеріїв знівечення її обличчя іншими доказами не фіксувала, без достатніх на те підстав висунула обвинувачення та переклала свої функції на суд. Критерії, за якими обличчя потерпілої можна вважати знівеченим візуально були відсутні на її обличчі і під час участі потерпілої у судових засіданнях. Також судом не враховано механізм отримання тілесних ушкоджень потерпілою, на який звертали увагу обвинувачені і сторона захисту.

В апеляційний суд потерпіла ОСОБА_11 , не з`явилась, хоча їй неодноразово направлялись рекомендовані повідомлення із процесуальними документами про час і місце розгляду справи у відповідності до положень КПК України за адресами, які наявні в матеріалах справи, однак останні вручені не були, оскільки поверталися у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Разом з тим, як пояснив в судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 вона на даний час перебуває за межами території України, а саме в РП Польща, а також те, що їй відомо про розгляд справи, а тому вважає, що можна продовжити її розгляд.

Водночас, в апеляційний суд не з`явився представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 , яким було подано касаційну скаргу та який приймав учать в режимі відеоконференції у Верховному Суді, проте як зазначив в судовому засіданні представник ОСОБА_9 між ним та іншим представником ОСОБА_12 та потерпілою ОСОБА_11 було узгоджено позицію по представленню інтересів останньої, в апеляційному суді саме ним.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу в частині скасування вироку підтримали, водночас, просили перекваліфікувати дії обвинуваченої та звільнити її від кримінальної відповідальності і повторно дослідити докази, а саме, висновок судово медичної експертизи №196 від 01.03.2018, висновок судово медичної експертизи №333 від 03.05.2018, висновок судово медичної експертизи №21 від 25.05.2021 та заперечили апеляційну скаргу сторони обвинувачення, прокурора, яка апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримала частково, просила скасувати вирок суду та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції при цьому підтримала частково апеляційну скаргу сторони захисту, представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , який апеляційні скарги заперечив, та просив залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог частини 3 статті 404 КПК, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Враховуючи вище наведене, апеляційний суд вбачає підстави для повторного дослідження вищевказаних доказів у провадженні, оскільки в апеляційних доводах наведено передбачені ч.3 ст. 404 КПК України підстави для повторного дослідження доказів, а тому клопотання підлягає до задоволення.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року вирок Луцького міськрайонного суду від 26 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасовано, перекваліфіковано її дії з ч.1 ст. 121 КК України на ч.2 ст. 125 КК України.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_13 про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження задоволено.

Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, і на підставі ст. 417 КПК України кримінальне провадження закрито.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 15 вересня 2022 року ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 скасовано і призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали апеляційного суду від 18 листопада 2021 року окрім іншого слугувало те, що апеляційний суд зазначаючи, що висновки експерта №196 від 01 березня 2018 року та №333 від 03 травня 2018 року, які покладено в основу вироку, суперечать один одному, відповідних мотивів в ухвалі не навів, при цьому судом першої інстанції такої суперечності не встановлено з огляду на обсяг проведених експертом досліджень та характер питань, поставлених перед ним під час їх призначення.

Водночас, апеляційним судом не взято до уваги те, що комісійну експертизу було проведено експертами, виходячи в тому числі з даних, що містяться у висновках експерта №196 від 01 березня 2018 року та №333 від 03 травня 2018 року, тому необхідно безпосередньо дослідити апеляційним судом докази.

Згідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З огляду на вищевказані норми закону слідує, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

На думку апеляційного суду, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримані не в повній мірі з огляду на таке.

Згідно до положень ч.3 ст.337 КПК України, суд з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дії обвинуваченої ОСОБА_7 органом досудового розслідування, а також оскаржуваним вироком суду кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили непоправне знівечення обличчя.

В основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України судом першої інстанції було покладено висновки судово медичної експерти №196 від 01.03.2018 та №333 від 03.05.2018.

З огляду на висновок судово - медичної експертизи №333 від 03.05.2018 місцевий суд прийшов до переконання, що спричинені тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_11 відносяться до категорії тяжких, оскільки відповідно до поданих медичних документів для усунення рубців на обличчі ОСОБА_11 необхідне оперативне втручання косметична операція, тому дані рубці являються невиправними.

Разом з тим, з досліджених, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції доказів, а саме висновку судово медичної експертизи №333 від 03.05.2018 та медичної документації, яка слугувала підставою такого висновку вбачається наступне.

З витребуваної апеляційним судом судово медичної документації вбачається, що витяг з амбулаторної картки центру дерматології та косметології «НовоДерм» м. Львів від 28 квітня 2018 року на який посилається судово-медичний експерт ОСОБА_14 в матеріалах справи відсутній, що свідчить про недопустимість висновку експерта ОСОБА_14 №333 від 03 травня 2018 року.

Крім того, з дослідженого апеляційним судом висновку № 196 від 01.03.2018 вбачається, що виявлені в потерпілої ОСОБА_11 тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, по скільки для їх загоєння та лікування необхідний час більше 6 днів (Т.1 а.м.к.п.76-77).

Враховуючи зазначене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції визнаючи ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.1 ст. 121 КК України належним чином зазначені висновки не дослідив та не спростував наявну в них суперечність.

У зв`язку з чим, апеляційним судом у кримінальному провадженні було задоволено клопотання сторони захисту та призначено комісійну судово-медичну експертизу.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №21 від 25 травня 2021 року, відповідно до «Висновку експерта №196» від 01.03.2018, «Висновку експерта №333» від 03.05.2018 та наданої медичної документації, виданих на ім`я ОСОБА_11 , внаслідок події яка мала місце 25.02.2018, потерпіла отримала тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму з струсом головного мозку; різано-рвані рани обличчя (ділянка чола, верхньої повіки правого ока, брови, вилиці), котрі загоїлись із утворенням рубців. Згідно з лікарсько-консультативним заключенням лікаря-хірурга КП «Луцька міська клінічна лікарня» від 06.05.2021, на основі обстеження ОСОБА_11 , під експертній встановлено діагноз: після травматичні нормо трофічні рубці чола, правої брови, повіки, правої виличної ділянки без порушення функції. Рубці в ділянки чола можуть бути виправними, для цього пацієнтка потребуватиме оперативного лікування (дермабразія рубців). Відповідно до наукової медичної літератури, дембразія це пошарове шліфування шкіри абразивними фрезельвувальними матеріалами. Високошвидкісні шліфувальні врези знімають поверхневі шари епідермісу та сосочки дерми. З врахуванням матеріалів кримінального провадження та медичної документації, виданої на ім`я ОСОБА_11 , тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, згідно із п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» належить до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, оскільки для його лікування, зазвичай необхідний термін понад шість діб, але не більше, як три тижні (21 день). Тілесні ушкодження у вигляді різано-рваних ран обличчя (ділянка чола, верхньої повіки правого ока, брови, вилиці)котрі загоїлись із утворенням рубців і відповідно до лікарсько-консультативного заключення від 06.05.2021 року лікаря-хірурга КП «Луцька міська клінічна лікарня» можуть бути виправними методом дермабразії, отже, відповідно до п.2.1.8. вищевказаних «Правил…» належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для його лікування, зазвичай необхідний термін понад шість діб, але не більше, як три тижні (21 день) (Т.2 а.м.к.п.126-132).

Отже, висновком комісійної судово-медичної експертизи №21 від 25 травня 2021 року повністю спростовуються як висновок експерта №333 від 03.05.2018 так і висновки суду першої інстанції про наявність в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи висновок комісійної судово-медичної експертизи №21 від 25 травня 2021 року, приходить до висновку, що дії обвинуваченої ОСОБА_7 неправильно кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК України, а в її діях вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В ході розгляду справи апеляційним судом, захисником обвинуваченої ОСОБА_7 авокатом ОСОБА_8 подано письмове клопотання, в якому він просив змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.1 ст.121 КК України на ч.1 ст.125 КК України та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити у зв`язку із закінченням строків давності.

Обвинувачена ОСОБА_7 таке клопотання підтримала.

Прокурор ОСОБА_6 з приводу заявленого клопотання вказала про те, що у разі наявності законних підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, вона не заперечує щодо його задоволення.

Представник потерпілої ОСОБА_9 з приводу заявленого клопотання заперечив, та вказав про те, що їх спільна із потерпілою ОСОБА_11 позиція, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів апеляційного суду розглянувши у порядку ч.4 ст.286, ст.288 КПК України клопотання захисника обвинуваченого про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, вважає, що воно підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, ОСОБА_7 вчинила протиправне діяння 25 лютого 2018 року.

За положеннями ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України є кримінальним проступком.

Статтею 49 КК України визначені підстави для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Так, відповідно до ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

На момент розгляду даного кримінального провадження апеляційний судом - 31.01.2023, у даному кримінальному провадженні, строки визначені п.2 ч.1 ст.49 КК України, минули.

Підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Обвинувачена ОСОБА_7 підтримала клопотання свого захисника та погодилась на звільнення її від кримінальної відповідальності.

З огляду на відсутність даних про ухилення обвинуваченої від слідства та суду, про притягнення її до кримінальної відповідальності, а також й будь-яких заперечень обвинуваченої проти звільнення від кримінальної відповідальності та закриття у зв`язку з цим кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, - у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Положеннями ст.417 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

За положеннями ст.129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені у порядку цивільного судочинства, оскільки закриття кримінального провадження на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

З урахуванням того, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 підлягає закриттю на нереабілітуючих підставах, потерпіла сторона має право звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди у порядку цивільного судочинства.

Отже, з урахуванням наведених обставин, апеляційний суд за наслідками апеляційного розгляду вважає за необхідне скасувати вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2019 року, перекваліфікувати дії обвинуваченої з ч.1 ст.121 КК України на ч.2 ст.125 КК України та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.125 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, та закрити кримінальне провадження, залишивши без розгляду цивільний позов у провадженні.

Такий підхід до вказаного питання узгоджується із раніше висловленою правовою позицією касаційного суду, яка зазначена в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі №531/2332/14-к.

Разом з тим, речові докази в даному кримінальному провадженні згідно ст. 100 КПК України DVD диск для лазерних систем зчитування інформації «Arena» залишити у матеріалах кримінального провадження.

З врахуванням вказаних обстави апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та обвинуваченої ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, а клопотання захисника слід задовольнити повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 417 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.1 ст.121 КК України на ч.2 ст.125 КК України.

Клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України та на підставі ст.417 КПК України кримінальне провадження закрити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 залишити без розгляду.

Речові докази: -DVD диск для лазерних систем зчитування інформації «Arena» - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді