Справа № 584/118/22
Провадження №1-кп/584/49/23
УХВАЛА

12.01.2023 Путивльський районний суд Сумської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000205 від 14 грудня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України,

встановив:

У провадженні Путивльського районного суду Сумської області перебуває вказане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки строк запобіжного заходу спливає 20 січня 2023 року, підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, який обвинувачуються у вчинені тяжкого злочину, на думку прокурора відсутні, вона просила продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на шістдесят днів.

Обвинувачений та захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 був затриманий 14 грудня 2021 року, а ухвалою слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області йому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 9 лютого 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому не одноразово продовжувався на підставі подання начальника Конотопської окружної прокуратури від 5 квітня 2022 року та ухвал Путивльського районного суду Сумської області від 7 червня 2022 року, 2 серпня 2022 року, 28 вересня 2022 року та 23 листопада 2022 продовжено до 20 січня 2023 року.

ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Сіренко та інші проти України», «Штепа проти України», «Ноймайстер проти Австрії», «Харченко проти України» акцентує увагу на тому, що для виправдання тривалості тримання особи під вартою державні органи мають оцінювати конкретні факти та розглядати можливість застосування інших запобіжних заходів як альтернативу триманню під вартою. При цьому ЄСПЛ зазначає, що тяжкість висунутих проти особи обвинувачень і ризик її переховування або перешкоджання відповідному розслідуванню, указані як підстава для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не є достатніми при багаторазовому продовженні такого заходу, оскільки з плином часу тривале тримання особи під вартою вимагає додаткового обґрунтування, належного аналізу фактів щодо того, чи є такий запобіжний захід необхідний за цих обставин на відповідній стадії провадження.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч.1 ст.194 КПК України).

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі ризики, що визначені у ч.1 ст.177 КПК України: ризик переховування від суду; а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

В обґрунтування ризику переховування ОСОБА_4 від суду прокурор посилається на відсутність міцних соціальних зв`язків та тяжкість покарання у виді позбавлення волі, яке йому загрожує у разі визнання винним у пред`явленому обвинуваченні.

Судом установлено, що ОСОБА_4 відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий, не працює, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , де з його слів проживає його мати, яка є особою похилого віку та потребує догляду.

Ураховуючи викладені обставини, які характеризують особу обвинуваченого, та його репутацію, з огляду на те, що ОСОБА_4 з 2 вересня 2021 року до моменту затримання не вчиняв дій із переховування, суд дійшов висновку, що ризик переховування обвинуваченого від суду існує, проте є незначним, тому вказана обставина, на переконання суду, не може у даному випадку бути підставою для продовження строку перебування його під вартою.

Щодо того, що ОСОБА_4 , зі слів прокурора, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, що може свідчити про його стійку антисоціальну поведінку та схильність до скоєння кримінальних правопорушень, то суд вважає, що ризик можливості вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшився та продовжує існувати, що обумовлює необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику. Проте указаний ризик, на переконання суду, може бути нівельований більш м`яким запобіжним заходом.

Крім того, потерпіла ОСОБА_6 на даний час перебуває у реабілітаційному центрі, а свідки, які були очевидцями цього кримінального правопорушення, допитані в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Обвинувачений має постійне місце проживання по АДРЕСА_1 , де проживає його мати, що вказує на можливість перебування його під домашнім арештом.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання ним покладених процесуальних обов`язків та запобігатиме установленим ризикам.

Отже, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід залишити без задоволення, змінивши обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 193-194, 197 КПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арештустроком по 12 березня 2023 року включно, з покладенням наступних обовязків:

1) заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) прибувати за викликом до суду, прокурора;

3) не відлучатися за межі м.Путивль Сумської області без дозволу прокурора або суду;

4) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти для прибуття до місця проживання за адресою житла, яке йому заборонено залишати.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали покласти на Відділення поліції №2 (м.Путивль) Конотопського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, в якому він перебуває під арештом, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Розгляд справи відкласти на 15 год. 00 хв. 26 січня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Путивльський районний суд Сумської області протягом семи днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу суду було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1