Дата документу 01.12.2022 Справа № 333/989/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/989/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/135/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянула 1 грудня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2021 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

06.01.2018 року, приблизно о 10 год. 00 хв., ОСОБА_8 , знаходячись біля закусочної «Наливайка», розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Олімпійська, буд. 1, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході раптового словесного конфлікту з ОСОБА_11 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, маючи прямий умисел на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, за допомогою невстановленого в ході судового слідства предмета, що має колючо-ріжучу поверхню, наніс потерпілому ОСОБА_11 один удар в область серця і один удар в ліве стегно, спричинивши останньому згідно з висновком судово-медичної експертизи № 138 від 29.01.2018 року проникаюче поранення грудної клітини зліва в проекції 5-го міжребр`я по середній ключичній лінії з частковим пошкодженням хрящових частин 4 та 5 ребер по парастернальній лінії, з пошкодженням жирового привіска перикарда, зі скупченням крові в порожнині перикарда та в плевральній порожнині, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, що було небезпечним для життя в момент заподіяння, а також рану в області лівого стегна, яка кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Суд, оцінюючи спрямованість умислу в діях обвинуваченого, прийшов до висновку про його направленість саме на заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження. Суд вважав, що ОСОБА_8 діяв при цьому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, свідомо припускав їх настання, а тому вважав доведеним саме спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, у зв`язку з чим прийшов до висновку про перекваліфікацію дій ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України.

Вироком колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2021 року:

ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, і йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання строк перебування його під вартою в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» з 07.01.2018 року по 27.06.2019 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили ухвалено не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошову суму у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині цивільного позову відмовлено.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд, аналізуючи поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, не врахував те, що ОСОБА_8 дійсно припинив наносити тілесні ушкодження за власною ініціативою, оскільки обвинувачений вже наніс удар за допомогою предмета, який має колючо-ріжучі властивості в область серця потерпілого, після чого, як встановлено судом зі свідчень свідка ОСОБА_13 , обвинувачений ОСОБА_8 забіг до кафе, котре було розташовано неподалік, спішно покидаючи місце вчинення злочину, залишивши потерпілого помирати на місці.

Також зазначає, що умисел на протиправне заподіяння смерті потерпілому у обвинуваченого виник раптово під час словесного конфлікту, а тому поведінка до конфлікту, який виник між обвинуваченим та потерпілим, не може свідчити про відсутність умислу у ОСОБА_8 на заподіяння смерті ОСОБА_11 .

Враховуючи предмет, яким наносились ушкодження потерпілому та локалізацію нанесених тілесних ушкоджень у сукупності з обставинами, встановленими під час судового слідства, вважає, що судом першої інстанції неправильно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України.

Посилання суду на ту обставину, що після отриманих тілесних ушкоджень потерпілий приблизно годину не отримував першу медичну допомогу та більшість цього часу добирався додому, тобто вчиняв активні дії, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_8 умислу на вбивство ОСОБА_11 , на думку сторони обвинувачення, не може свідчити на користь позиції суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки потерпілий самостійно, без допомоги обвинуваченого намагався дістатись додому, де в подальшому йому й була викликана швидка медична допомога.

При цьому, допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_14 пояснила суду, що за даними спеціальної медичної літератури пацієнти з пораненнями, як у потерпілого ОСОБА_11 , можуть пересуватися на відстані від 1 метра до кілометра, від кількох секунд до кількох годин, в залежності від стану здоров`я, фізичних даних, наявності алкогольного сп`яніння тощо, а тому той факт, що потерпілому вдалось пройти таку відстань та при цьому йому не було надано жодної медичної допомоги не міг бути врахований обвинуваченим ОСОБА_8 під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 і тому даний факт не може слугувати аргументом про відсутність у діях обвинуваченого умислу на заподіяння смерті потерпілому як окремо так і у сукупності з іншими встановленими обставинами.

Враховуючи наведені аргументи, які дозволяють стверджувати стороні обвинувачення про те, що ОСОБА_8 винен у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а також відсутність обставин, які б пом`якшували покарання останнього, наявність обставини, які обтяжують покарання, та позиція потерпілого щодо покарання, яке має бути призначено обвинуваченому, засудження ОСОБА_8 судом першої інстанції за таких обставин до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі явно не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості такого покарання.

В апеляційній скарзі представник потерпілого - адвокат ОСОБА_12 , не погоджуючись з оскаржуваним вироком, вважає перекваліфікацію дій обвинуваченого необґрунтованою. Просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі відповідно до санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

Вважає, що вина ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілого, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Проникаюче поранення грудної клітини зліва ОСОБА_11 було завдане ножем, який до цього ніхто не бачив, що свідчить про те, що ОСОБА_8 підготував його заздалегідь та приніс із собою у приміщення кафе. Поранення потерпілому нанесено в область грудної клітини зліва, зачіпаючу серце. Особа, що спричиняє такий удар в область життєво важливого органу має передбачати високу вірогідність наслідків у вигляді смерті потерпілого. Характер, послідовність, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченим, спосіб нанесення тілесних ушкоджень, використання у якості знаряддя злочину заздалегідь заготовленого ножа, інтенсивність і сила удару в область життєво важливого органу, а також поведінка обвинуваченого, який припинив свої дії лише в результаті активного опору потерпілого та після вчинення злочину залишив місце події, швидку допомогу не викликав, свідчать про те, що ОСОБА_8 мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілого.

Також вважає, що призначення покарання у виді п`яти років позбавлення волі є занадто м`яким як для такого суспільно-небезпечного діяння, а також враховуючи те, що ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, що обтяжує покарання. Обвинувачений своєї вини не визнав, жодних витрат, пов`язаних із лікуванням чи компенсацією моральної шкоди потерпілому не відшкодував.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 , не погоджуючись з оскаржуваним вироком, вважає, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судовий розгляд проведено неповно.

Просить вирок суду скасувати та визнати ОСОБА_8 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в ході судового розгляду кримінального провадження стороною захисту з метою повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи було заявлено письмові клопотання про призначення судово-психіатричної та судово-медичної експертиз потерпілого ОСОБА_11 та про визнання доказів недопустимими, у зв`язку з невідкриттям стороною обвинувачення стороні захисту матеріалів кримінального провадження (сторона обвинувачення незаконно обмежила сторону захисту на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження), однак суд в порушення вимог КПК під час судового розгляду взагалі не розглянув вказані письмові клопотання. Стороні захисту не було відкрито всі CD-диски та речові докази (у т.ч. протокол слідчого експерименту від 24.01.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_11 , який міститься на CD-R диску), а тому вказані докази є недопустимими.

На підтвердження винуватості ОСОБА_8 суд послався у вироку на показання потерпілого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (перехресний допит), відповідно до яких потерпілий ОСОБА_11 або будь-який інший свідок не бачив механізм спричинення потерпілому поранення в область серця (чи інших ударів), також не бачили предмета, яким було спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_11 . Проте, суд не усунув протиріччя щодо обставин, коли потерпілий ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту за його участю від 24.01.2018 року (який міститься на CD-R диску та фактично не відкритий стороні захисту на стадії досудового розслідування) чітко розповідає слідчому про механізм спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 .

Органом досудового розслідування та судом під час розгляду справи не перевірялась версія отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_11 в результаті падіння з висоти власного зросту, хоча свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 під час їх допиту в судовому засіданні пояснювали, що потерпілий лежав на землі. Однак, судом не усунено сумніви щодо отримання ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження в результаті падіння із висоти власного зросту.

Свідчення потерпілого лікарям, які приїхали на виклик, поліцейським, які приїхали за викликом лікаря, та зафіксовані на аудіозаписі оператора поліції 102 та на нагрудних камерах поліцейських, щодо обставин вчинення відносно нього кримінального правопорушення містять істотні суперечності та є нелогічними.

Вважає, що протокол впізнання особи за фотознімками за участі потерпілого, який датований 07.01.2018 року, сфабрикований пізніше.

Під час досудового розслідування та на першому допиті в суді потерпілий впевнено заявляв, що удари йому наносила особа у червоному пуховику. Однак, жоден зі свідків не вказав, що обвинувачений був у червоному пуховику, навпаки всі говорили, що ОСОБА_8 був у темній куртці. Саме така куртка і була вилучена в нього за місцем мешкання. Свідок ОСОБА_13 повідомила, що участь в подіях брав інший невідомий хлопець, який приймав учать у бійці, був одягнутий у рижу (червону) куртку. Одяг обвинуваченого ОСОБА_8 точно не пам`ятає, але він точно був одягнений не у червону куртку, а в темну.

Також зазначає, що в ході конфлікту обвинуваченому ОСОБА_8 були нанесені тілесні ушкодження середньої тяжкості - зламана права рука (підтверджується відповідною експертизою) потерпілим ОСОБА_11 , тому жодних ударів цією рукою обвинувачений не міг завдати. У зв`язку з чим, вважає, що всі показання, які надає потерпілий ОСОБА_11 щодо причетності ОСОБА_8 , є необґрунтованими та суперечать матеріалам кримінального провадження.

На відео, дослідженому в ході судового розгляду, під час надання потерпілому медичної допомоги останній зазначав, що поранення йому завдав невідомий біля під`їзду його будинку. І така версія узгоджується з тим, що з таким тяжким пораненням потерпілий зміг дійти в під`їзд будинку та не вмерти від втрати крові за такий великий проміжок часу, який минув з моменту інциденту біля закусочної.

Звертає увагу, що за результатом допиту всіх свідків по справі безпосередньо у судовому засіданні не було встановлено доказів, які б вказували на причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Крім того, суд безпідставно та необґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги потерпілого ОСОБА_11 про стягнення із ОСОБА_8 на користь потерпілого моральної шкоди у грошовій суму в розмірі 50000 грн., у зв`язку із тим, що вищевказаний злочин ОСОБА_8 не вчиняв, а судом при винесенні вироку та дослідженні доказів зі сторони обвинувачення, не було встановлено доказів, які б доводили вину обвинуваченого поза розумним сумнівом.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу свого захисника та заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого. Зазначив, що у нього була поламана рука, тому він не міг наносити удари потерпілому. Вказав, що між ним та потерпілим відбувся конфлікт та вони побилися, після чого він зайшов у кафе, умився та вони розійшлись. Наполягав на тому, що ножа в нього не було. Крім того, зазначив про ненадання стороною обвинувачення аудіо-, відеодоказів.

Захисник у судовому засіданні підтримав власну апеляційну скаргу та заперечував проти апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого. Зазначив, що стороною обвинувачення взагалі не були відкриті обвинуваченому матеріали провадження. Був складений акт із понятими про те, що, нібито, сторона захисту відмовилась від ознайомлення з матеріалами провадження. Вказав, що він ознайомився з матеріалами провадження в суді під час розгляду справи по суті. Зазначив, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, оскільки не визначено другу експертизу відносно потерпілого. Потерпілий називав три адреси скоєння злочину.

Представник потерпілого в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_12 та прокурора, проти вимог та доводів апеляційної скарги захисника заперечувала. Зазначила про наявність неспростовних доказів провини обвинуваченого, зокрема свідок ОСОБА_16 вказував, що на светрі потерпілого з`явилась пляма, після того як від нього відійшов обвинувачений.

Прокурор у судовому засіданні підтримала апеляційні скарги сторони обвинувачення та заперечувала проти вимог та доводів апеляційної скарги захисника. Вказала, що потерпілий був у шоковому стані. Матеріали провадження належним чином відкриті стороні захисту, при цьому, щодо обвинуваченого було складено акт про відмову від ознайомлення, а адвокат ознайомився в повному обсязі.

У судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився. Враховуючи дані обставини та присутність в судовому засіданні представника потерпілого, яка не заперечувала проти розгляду апеляційної скарги за відсутності потерпілого, відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі потерпілого ОСОБА_11 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Стосовно заявленого захисником обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду клопотання про повторне дослідження доказів, колегія суддів зауважує, що процесуальне законодавство передбачає виключні підстави для повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, які мають бути доведені ініціатором клопотання в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України.

Між тим, адвокат ОСОБА_9 не наводить визначених ч. 3 ст. 404 КПК України підстав для повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, фактично захисник не погоджується із загальним висновком суду щодо визнання винним ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України.

При цьому, ініціатор клопотання при апеляційному розгляді не зазначає обґрунтовані підстави для повторного дослідження доказів, як того вимагають положення ч. 3 ст. 404 КПК України.

Оскільки судове слідство у суді апеляційної інстанції в даному випадку не повинно дублювати дослідження доказів, яке проводилось у суді першої інстанції, що буде порушенням закріплених ст.ст. 7, 22, 26 КПК України засадам кримінального провадження, за відсутності передбачених процесуальним законом підстав апеляційна інстанція відхилила вимогу адвоката ОСОБА_9 про повторне дослідження доказів.

Будь-яких порушень з боку суду першої інстанції під час дослідження доказів чи неповноти у цьому питанні не встановлено, а тому виключних підстав для повторного їх допиту не вбачається.

Наведене узгоджується з правовою позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною в постанові ЄУ № 161/9104/17 (провадження 51-6106км20) від 28.10.2021 року, згідно якої безпосередня наявність клопотання не є підставою для обов`язкового його задоволення.

Одночасно з цього питання, відповідно до ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судова колегія зауважує на практиці Європейського суду з прав людини, зокрема викладеної у рішенні у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року, згідно якої повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Стосовно доводів апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги закону.

Відповідно до висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, яке підтримано прокурором під часу судового розгляду, 06.01.2018 року, приблизно о 10 год. 00 хв., ОСОБА_8 , нехтуючи статтею 3 Конституції України та визначеним поняттям, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визначаються в України найвищою соціальною цінністю, всупереч встановленого статтею 33 Конституції України права на посягання життя та здоров`я іншої особи, знаходячись біля закусочної «Наливайка», розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Олімпійська, буд. 1, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході раптового словесного конфлікту з ОСОБА_11 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, за допомогою невстановленого в ході досудового розслідування предмета, що має колюче-ріжучу поверхню, наніс потерпілому ОСОБА_11 один удар в область серця і один удар в ліве стегно, спричинивши останньому, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 138 від 29.01.2018 року, проникаюче поранення грудної клітини зліва в проекції 5-го міжребр`я по середній ключичній лінії з частковим пошкодженням хрящових частин 4 та 5 ребер по парастернальній лінії, з пошкодженням жирового привіска перикарда, зі скупченням крові в порожнині перикарда та в плевральній порожнині, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, що було небезпечним для життя в момент заподіяння, а також рану в області лівого стегна, яке кваліфікується як легке тілесне пошкодження, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для заподіяння смерті ОСОБА_11 , але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, у зв`язку з вчасно наданою співробітниками КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» медичною допомогою потерпілому.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

За результатами перевірки матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що всупереч доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, суд першої інстанції з дотриманням положень ст. 337 КПК України всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені у судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, та дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за обставин, викладених у вироку, з наведенням у вироку доказів, на яких ґрунтується такий висновок суду.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_8 під час судового розгляду останній свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав.

Надав пояснення, що вранці 06.01.2018 року із знайомим ОСОБА_16 перебували у кафе «Налівайка», прийшов потерпілий, випивали. Через деякий час приїхало таксі, потерпілий з таксистом вийшли на вулицю. Через хвилину він також вийшов покурити. Побачив словесний конфлікт між таксистом та потерпілим через несплату, запропонував допомогу, однак ОСОБА_11 відмовився. Після цього, він повернувся у кафе, де в цей час був ОСОБА_16 , він не бачив. До приміщення кафе повернувся потерпілий. Вони знову випили. У цей час до них підійшов ОСОБА_16 . Між останнім і потерпілим відбувся конфлікт, ОСОБА_11 вдарив ОСОБА_16 головою в обличчя. Всі вийшли з приміщення кафе на вулицю покурити, де виник конфлікт у нього з ОСОБА_11 , який вдарив його в обличчя, від чого він упав. Потерпілий сів зверху на нього і почав бити руками в обличчя. Він закривав обличчя руками, через що у нього потім діагностували перелом руки. Їх почали розтягувати ОСОБА_16 , ОСОБА_11 знову його вдарив, після цього він його штовхнув, від чого той упав. Він підняв потерпілого і посадив на сходи, а потім пішов у приміщення кафе, де умив обличчя. Через кілька хвилин зайшов потерпілий і попросив викликати швидку допомогу. Потерпілий був брудний.

Обвинувачений заперечував як наявність у нього ножа, так і завдання ударів потерпілому.

Незважаючи на повне невизнання своєї вини обвинуваченим, вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за викладених у вироку обставин, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_11 вбачається, що 06.01.2018 року, приблизно о 09 год. 30 хв., зайшов до приміщення кафе «Наливайка» по вул. Олімпійській, буд. 1, у м. Запоріжжі, де був ОСОБА_8 , замовляли коньяк. В черговий раз вийшов на вилицю, за ним вийшов ОСОБА_8 і став з правої сторони від нього, потім накинувся, поваливши з ніг. Вони стояли праворуч біля дверей кафе. Момент нанесення йому удару ножем, він не пам`ятає. Коли він встав, був уже весь в крові. Піднявся він в трьох метрах від поручня. Йому не вистачало кисню, він побачив калюжу крові. Він зажав рукою між четвертим і п`ятим ребром зліва. Після цього він відкрив двері приміщення кафе і попрохав викликати швидку допомогу. ОСОБА_8 вже не було. Коли почув, що зараз приїде поліція, він направився додому - на АДРЕСА_2 , але, дійшовши до третього під`їзду, втратив свідомість.

При перехресному допиті зі свідком ОСОБА_13 потерпілий ОСОБА_11 пояснював про нанесення йому ударів саме ОСОБА_8 , попре наявність інших людей поряд, зокрема і ОСОБА_16 .

При цьому вказував, що обвинувачений наніс йому удар правою рукою в лівий бік, повалив його і сидів на ньому зверху. Після того як він зміг встати, то не міг дихати і був весь в крові. ОСОБА_16 не міг нанести йому тілесне ушкодження ударом ножа, так як він знаходився збоку його. Після нанесеного удару, обвинувачений разом із ОСОБА_16 забігли до кафе. Коли він прийшов до кафе, то попросив викликати таксі.

При перехресному допиті зі свідком ОСОБА_16 потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що зі свідком ОСОБА_16 щодо показань про те, що ОСОБА_8 лежав на землі, він не погоджується, наполягав, що на землі лежав він.

Під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 24.01.2018 року останній в присутності понятих та представника потерпілого ОСОБА_12 , біля будинку АДРЕСА_3 , розповів про події, що мали місце 06.01.2018 року, і за допомогою статиста показав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень.

ОСОБА_11 пояснював, що 06.01.2018 року, приблизно о 10 год. 00 хв., він прийшов в кафе «Наливайка» по вул. Олімпійській, буд. 1, у м. Запоріжжі, де випивав сусідом на ім`я ОСОБА_17 . Через деякий час, коли він курив на вулиці, до нього підійшов ОСОБА_17 , який почав виражатися нецензурною лайкою, на зауваження не реагував. Далі ОСОБА_17 почав штовхати його, а потім наніс йому удар ножем в ліву сторону тулубу в область серця. В момент нанесення удару ОСОБА_17 знаходився від нього на відстані приблизно 50 см. (т. 2 а.п. 11-13).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками і фототаблицями до нього 07.01.2018 року потерпілий ОСОБА_11 за зовнішніми ознаками, а саме по лбу, носу, вухам, очам та підборіддю, впізнав особу на фотознімку під № 3, яким є ОСОБА_8 , як чоловіка на ім`я ОСОБА_17 , який наніс йому тілесні ушкодження (т. 2 а.п. 7-10).

За показаннями свідка ОСОБА_16 встановлено, що він працював разом з обвинуваченим, потерпілого раніше не знав. 06.01.2018 року, приблизно о 08 год. 30 хв., він разом з ОСОБА_8 зайшли до кафе «Наливайка», де випивали. Приблизно через півгодини до кафе прийшов потерпілий, поводився агресивно. З огляду на спілкування так зрозумів, що обвинувачений з потерпілим були раніше знайомі: вони обіймалися, декілька разів разом виходили з приміщення кафе, курили, підходили вдвох до барної стійки, де пили коньяк. Коли ОСОБА_8 і ОСОБА_11 вийшли з кафе, то через деякий час він і ще один відвідувач на ім`я ОСОБА_18 також вирішили покурити і вийшли на вулицю, де побачили як потерпілий сидить на ОСОБА_8 зверху і б`є останнього. Вони їх розняли. Початок конфлікту він не бачив. Він не бачив у ОСОБА_8 ножа. Також він не бачив, щоб обвинувачений наносив тілесні ушкодження потерпілому. Коли вони їх розняли, то у потерпілого з лівої сторони трохи вище живота була незначна рожева пляма, але він не придав тому значення. Після цього, вони один на одного покричали і розійшлися. Потерпілий пішов додому, а він з обвинуваченим зайшли до кафе.

При перехресному допиті з потерпілим свідок ОСОБА_16 пояснив, що конфлікт між обвинуваченим і потерпілим почався на вулиці, початок конфлікту він не бачив. Коли він вийшов на вулицю, то побачив, що ОСОБА_8 лежить на землі, а ОСОБА_11 сидить на ньому і наносить по голові удари. Це відбувалося на відстані кількох метрів від сходинок. ОСОБА_8 ніяких пошкоджень ОСОБА_11 не наносив. Вони одразу їх розняли: взяли під руку потерпілого і відтягли. Погроз він не чув. Був розбитий ніс, але у кого саме, він не пам`ятає. Коли вони їх рознімали, з кафе виходила барменша. Після цього ОСОБА_8 встав і вони пішли до кафе, а потерпілий пішов в іншу сторону. На светрі у потерпілого збоку була рожева пляма невеликого розміру.

З показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що вона працювала барменом в кафе «Наливайка» по вул. Олімпійській, буд. 1, у м. Запоріжжі. 06.01.2018 року у кафе прийшли обвинувачений і ще один чоловік. Вони вживали спиртні напої. Прийшов потерпілий, який нормально спілкувався із обвинуваченим, відпочивали, разом пили коньяк біля барної стійки, а потім хвилин через 20 вийшли на вулицю курити. Обвинувачений, потерпілий і ще один чоловік вийшли на вулицю разом. Хвилин через 10 вона також вийшла на вулицю і побачила бійку між обвинуваченим, потерпілим і ще одним чоловіком. Вони в трьох лежали на землі. Вона не пам`ятає, що саме між ними відбувалося і хто кому наносив удари. Вона злякалася і одразу повернулася до кафе за ключами, щоб закрити двері. Потім до приміщення забігли ОСОБА_8 і його товариш, з яким він прийшов до кафе. Вона їм сказала, що закриває кафе. На вулиці, через відкриті двері кафе, вона побачила у потерпілого на джинсах і на плитці кров. Потерпілий у кафе агресивно себе не поводив. Ніж вона ні у кого не бачила.

При перехресному допиті з потерпілим свідок ОСОБА_13 пояснила, що під час конфлікту був обвинувачений, потерпілий і ще один чоловік. Поблизу них вона більше нікого не бачила. Після конфлікту до кафе забіг обвинувачений і ще один чоловік, вона їх вигнала. У когось з них було розбите обличчя, але у кого конкретно, вона не пам`ятає. Потерпілий стукав в кафе, а потім пішов. На асфальті і на джинсах потерпілого вона бачила краплі крові. Коли потерпілий прийшов до кафе, то попросив викликати таксі. Вона викликала таксі зі свого телефону. Таксиста у приміщенні кафе вона не бачила. Їй на телефон дзвонили зі служби таксі, казали, що автомобіль під`їхав.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками і фототаблицями до нього 07.01.2018 року свідок ОСОБА_19 за загальними ознаками обличчя, а саме по лбу, носу, очам, щокам, вухам, впізнала особу на фотознімку під № 2, яким є ОСОБА_8 , як чоловіка на ім`я ОСОБА_17 , який 06.01.2018 року виходив з приміщення кафе разом з потерпілим (т. 2 а.п. 17-19).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила, що є матір`ю потерпілого, обвинувачений є її сусідом - проживає у сусідньому під`їзді. Вранці 06.01.2018 року, приблизно о 09 год. 00 хв., до неї приїхав син, побув десь півгодини і пішов. Через хвилин сорок вона дізналася, що син дійшов до сьомого поверху і сидів на сходинках, де його побачила сусідка і викликала швидку допомогу. Він був у свідомості. Речі були порвані і в крові.

З протоколу огляду CD-R диску «Arena», який наданий з архіватору мовлення інформації служби 102 УІЗ ГУНП в Запорізькій області, від 06.01.2018 року, вбачається, що на диску знаходиться аудіозапис, який містить діалог оператора 29 поліції та іншої особи, яка повідомила про те, що вона з центральної швидкої, до них надійшов виклик на 7 поверх першого під`їзду будинку по АДРЕСА_2 , ножове поранення в живіт. Викликала сусідка, потерпілий йшов до матері у квартиру АДРЕСА_2 . Також на диску знаходиться аудіозапис, який містить діалог оператора 41 поліції та іншої особи, яка повідомила про те, що до 5-ої міської лікарні 06.01.2018 року об 11-55 годині був доставлений ОСОБА_11 з ножовим пораненням грудної клітини зліва, який повідомив, що невідомий вдарив його ножем 06.01.2018 року, приблизно о 10-30 годині, на вул. Європейській (т. 1 а.п. 189-190).

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне від 07.01.2018 року встановлено, що ОСОБА_11 звернувся до Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_21 , який 06.01.2018 року, приблизно о 10-00 годині, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Олімпійська, буд. 1, біля кафе «Наливайка», в ході бійки наніс йому ножове поранення в область серця, чим спричинив тілесні ушкодження і моральну біль (т. 1 а.п. 198).

Протоколом огляду місця події від 06.01.2018 року у присутності власника приміщення ОСОБА_19 оглянуто приміщення кафе «Наливайка», яке розташоване з торця будинку АДРЕСА_3 . При виході з приміщення з крильця мається пішохідна доріжка, довжиною 8 м, посередні якої виявлено безліч крапель речовини бурого кольору, невизначеної форми, найбільшими розмірами від 1 х1 мм до 3 х 4 см. На відстані 7,5 м від крильця виявлено пляму бурого кольору розміром 18 х 19 см невизначеної форми. На момент огляду всі плями речовини бурого кольору вологі. За допомогою марлевого тампону зроблено змив з даної плями і поміщено до паперового конверту. На відстані 2 м від вищевказаної плями на земельній поверхні серед рослинності виявлено зв`язку ключів, які були вилучені і поміщені до спеціального конверту. На відстані 3 м від них в сторону приміщення кафе виявлено слід речовини бурого кольору у формі відбитку низу взуття розміром 6,5 х 8 см. На відстані 2 м на доріжці мається ще один відбиток взуття нечіткого протектору найбільшою довжиною 31 см та найбільшою шириною 13 см. По праву сторону від виходу з приміщення кафе мається спуск до пішохідної доріжки. На поверхні виявлено безліч крапель речовини бурого кольору невизначеної форми розмірами від 2 х 1 мм до 3 х 3 мм. Краплі у формі ланцюга найбільшою шириною до 30 см. Серед них виявлено дев`ять слідів низу взуття (всі аналогічні), розмірами 29 см довжиною та найбільшою шириною 11 см. Сліди бурого кольору. Протектор відобразився погано. За допомогою марлевого тампону зроблено змив речовини бурого кольору і поміщено до паперового конверту. Також з зовнішньої сторони вхідних дверей до приміщення кафе виявлено декілька крапель речовини бурого кольору внизу дверей, зроблено змив і упаковано до паперового конверту. З кришки столу № 1, який розташований з лівої сторони при вході до приміщення кафе за допомогою світлої дактоплівки відібрано мікрочастки, які упаковано до паперового конверту. При обробці дактопорошком «Малахіт» виявлено і вилучено 23 сліди папілярних узорів рук (слідів пальців рук), які відкопійовані на 19 фрагментах липкої стрічки та липким шаром накладені на аркуш паперу. Сліди № 1-4 вилучені з зовнішньої сторони вхідних дверей до кафе, сліди № 5, 6 - з внутрішньої сторони вхідних дверей до кафе, сліди № 7 - з дверної ручки з зовнішньої сторони вхідних дверей до кафе, сліди № 8-15 з пластикових одноразових стаканчиків зі сміттєвого відра за барною стійкою в кафе, сліди № 16-23 - з пластикових стаканчиків зі сміттєвого баку при вході до приміщення кафе. Від приміщення кафе до будинку АДРЕСА_2 на земельній поверхні виявлені краплі круглої і невстановленої форми бурого кольору, які на момент огляду мають вологий вигляд (т. 1 а.п. 202-214).

Місце скоєння злочину: біля закусочної «Наливайка», розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , не викликає сумніву з огляду на відомості протоколу огляду місця події, де зафіксована слідові інформація біля зазначеного приміщення у вигляді крапель, плям, як встановленого за даними експертизи, крові, показань як потерпілого і свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , так і показань обвинуваченого.

Отже, певні відмінності у показаннях потерпілого стосовно самого місця отримання ножового поранення не є суттєвим та не впливає на правильність встановлення фактичних обставин, визнаних судом доведеними, зокрема щодо місця скоєння злочину.

Протоколом огляду місця події від 06.01.2018 року у присутності власника приміщення ОСОБА_22 оглянуто квартиру АДРЕСА_4 , де ОСОБА_22 надала речі свого брата ОСОБА_8 , в які він вдягався останні три місяці 2017-2018 років, а саме вилучено: куртку чоловічу темно-синього кольору з пошкодженням у лівій частині рукава по шву, чоловічий джемпер чорного кольору з червоною окантовкою, майку чоловічу чорного кольору, чоловічі черевики шкіряні з утеплювачем чорного кольору, розміром 40-41, на шнурках. ОСОБА_22 пояснила, що вказані речі ОСОБА_8 залишив 06.01.2018 року, коли зайшов додому і переодягнувся в інший одяг (т. 1 а.п. 218-221).

За протоколом огляду від 11.01.2018 року та фототаблицею до нього, на підставі заяви свідка ОСОБА_20 про добровільну видачу речей, оглянуто курточку, джинсові штани, кофту і футболку. При огляді курточки в її лівій частині виявлено пошкодження у вигляді вертикального наскрізного прорізу. Проріз рівних країв та довжиною 2 см. По окружності прорізу з внутрішньої і зовнішньої сторони, а також в нижній частині курточки маються сухі настоювання бурого кольору. Джинсові штани синього кольору з паском на момент огляду сухі. Ліва штанина зверху до низу з внутрішньої і зовнішньої сторони має сухі настоювання речовини бурого кольору. На лівій стороні кофти темно синього кольору на застібці мається пошкодження у вигляді горизонтального прорізу. На момент огляду кофта у вологому стані та просочена речовиною бурого кольору. На лівій стороні футболки мається пошкодження у вигляді горизонтального прорізу. Починаючи з верхньої третини та до низу футболки, на всій поверхні з зовнішньої та внутрішньої сторони маються нашарування речовини бурого кольору (т. 1 а.п. 224, 225-229).

Відповідно до висновку експерта № 138 від 29.01.2018 року судово-медичної експертизи ОСОБА_11 встановлено, що проникаюче поранення грудної клітини зліва в проекції 5-го міжребр`я по середній ключичній лінії з частковим пошкодженням хрящових частин 4 та 5 ребер по парастернальній лінії, з пошкодженням жирового привіска перикарда, зі скупченням крові в порожнині перикарда та в плевральній порожнині у ОСОБА_11 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, що було небезпечним для життя в момент його спричинення. Рана в області лівого стегна, в області лівої гомілки у ОСОБА_11 кваліфікується як легкі тілесні пошкодження. Дані ушкодження, крім рани в області лівої гомілки, утворилися від дії предмета, що має колюче-ріжучі властивості. Рана в області лівої гомілки утворилася від дії тупого предмета. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку, вказаному освідуваним (06.01.2018 року). ОСОБА_11 спричинено не менше трьох травмуючих впливів. Взаєморозташування нападаючого та потерпілого в момент спричинення останньому тілесних ушкоджень могло бути будь-яким при умові доступності частин тіла, на яких були виявлені тілесні ушкодження для їх ураження. Частини тіла, на яких були виявлені тілесні ушкодження, доступні для рук потерпілого (т. 1 а.п. 235-237).

Отже, відсутність предмету вчиненого злочину не спростовує факту нанесення потерпілому тілесного ушкодження предметом, що має колюче-ріжучі властивості.

З висновку судово-медичної експертизи (за матеріалами справи) № 45/к від 26.02.2018 року вбачається, що згідно даних запису із протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 від 24.01.2018 року, останній зазначав, що знайомий чоловік на ім`я ОСОБА_17 почав штовхати його, а потім наніс йому удар ножем в ліву сторону тулуба в область серця. При вивченні СД-носія з відеозаписом протоколу слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_11 від 24.01.2018 року, останній зазначав, що знайомий чоловік на ім`я « ОСОБА_17 », стоячи перед ним обличчям до обличчя та тримаючи ніж правою рукою верхнім хватом, паралельно по відношенню до підлоги та перпендикулярно по відношенню до середньої лінії тіла, наніс йому удар в область лівої половини грудної клітини спереду-назад та справа-наліво в область лівої половини грудної клітини на рівні серця. Згідно з висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_11 було спричинено поранення грудної клітини зліва в проекції 5-го міжребер`я по середній ключичній лінії.

При проведенні даної експертизи, аналізуючи покази потерпілого та розташування тілесного ушкодження, спричиненого йому в області грудної клітини та приймаючи до уваги принципове співпадіння локалізації, кількості впливів у вказану ділянку тіла та характер травмуючого предмету, експерт прийшов до висновку, що не виключається утворення тілесного ушкодження при обставинах, які зазначає потерпілий в ході проведення слідчого експерименту 24.01.2018 року (т. 1 а.п. 14-16).

За показами експерта ОСОБА_14 : пацієнти з пораненнями, як у потерпілого ОСОБА_11 , можуть пересуватися на відстані від 1 метра до кілометра, від кількох секунд до кількох годин, в залежності від стану здоров`я, фізичних даних, наявності алкогольного сп`яніння тощо.

Згідно з висновком експерта № 119 від 11.01.2018 року кров ОСОБА_11 відноситься до групи В. Відповідно до висновку експерта № 79 від 09.01.2018 року кров ОСОБА_8 відноситься до групи В.

Висновком експерта № 125 від 01.02.2018 року (куртки, джинсових брюк, кофти, футболки, вилучених з місця подій) встановлено, що в слідах на куртці (об`єкти № 1-5), кофті (об`єкти № 6-8), футболці (об`єкт № 9), джинсових брюках (об`єкти № 10, 11), вилучених 11.01.2018 року під час проведення огляду місця події, знайдена кров людини в об`єктах № 1, 9-11. Отриманий результат не виключає походження крові в даних об`єктах від ОСОБА_11 та (або) ОСОБА_8 , при наявності у нього на момент злочину тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею (т. 1 а.п. 239-242).

Висновком експерта № 123 від 30.01.2018 року (куртки, кофти (светра), спортивних штанів та пари черевиків ОСОБА_8 ) встановлено, що в слідах на підошві правого (об`єкт № 12) та лівого (об`єкт № 14) черевика ОСОБА_8 виявлена кров людини, встановити групову приналежність якої не виявилось можливим через неусувний вплив предмета носія. (т. 1 а.п. 244-247).

Відповідно до висновку експерта № 124 від 31.01.2018 року (змивів обох кистей рук ОСОБА_8 ) встановлено, що в змиві з правої руки ОСОБА_8 знайдена кров людини. Отриманий результат не виключає походження крові в даному об`єкті від ОСОБА_11 та (або) ОСОБА_8 , при наявності у нього на момент злочину тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею. (т. 1 а.п. 250а-250б).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 32 від 24.01.2018 року, ОСОБА_8 ознаків психічного розладу не виявляв та не виявляє на теперішній час. У ситуації, що досліджується, ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що виключає кваліфікацію стану вираженої емоційної збудженості чи емоційної напруженості, розглядатися як психологічна основа виникнення сильного душевного хвилювання. Міг і в теперішній час може усвідомлювати свої дії і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 2 а.п. 25-32).

Суд першої інстанції, оцінивши наявні у справі докази з дотриманням ст. 94 КПК України дійшов обґрунтованого висновку про те, що обсяг обвинувачення та кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 , що викладені в обвинувальному акті за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Так, органом досудового розслідування дії обвинуваченого були кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Відповідно до положень ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Згідно з пунктом 22 вказаної постанови питання про наявність у діях особи умислу необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Тому, якщо винна особа діяла з непрямим умислом, вона не може нести відповідальність за замах на вбивство, а лише за наслідки, які фактично були заподіяні.

Отже, якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

З матеріалів кримінального провадження та обставин, встановлених місцевим судом, а саме з: показань самого обвинуваченого, потерпілого, свідків, експерта, даних протоколу огляду місця події, висновків судово-медичних експертиз, вбачається, що після нанесення ОСОБА_11 удару ножем ОСОБА_8 бачив та усвідомлював, що потерпілий залишався живим, не здійснював дій щодо доведення інкримінованого наміру, залишив місце події, повернувшись до приміщення кафе.

Так, орган досудового розслідування в пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_8 вказував, що останній не довів свій злочинний умисел до кінця за незалежних від нього причин, а саме: у зв`язку з вчасно наданою співробітниками КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» медичною допомогою потерпілому.

Однак, звертає на себе увагу той факт, що медична допомога була надана потерпілому не одразу, а через деякий час - приблизно однієї години з часу спричинення тілесного ушкодження. За цей час потерпілий не тікав від обвинуваченого, самостійно дістався з місця події до квартири своєї матері, пройшовши значний шлях, а перед цим потерпілий повертався до кафе, де знаходився і обвинувачений.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність того, що ОСОБА_8 завдав потерпілому тяжке тілесне ушкодження, діючи з прямим умислом, направленим на його вбивство.

На користь такого висновку суду першої інстанції свідчать встановлені в судовому засіданні обставини, що передували події, зокрема, обвинувачений з потерпілим, відпочиваючи у кафе, демонстрували виключно добрі стосунки.

Про це також свідчить й поведінка обвинуваченого під час події злочину, оскільки він не висловлював погрози вбивством на адресу потерпілого, жодних дій, спрямованих на продовження насильства після раптово виниклого конфлікту, не вчиняв.

Про відсутність умислу на вбивство вказує й поведінка ОСОБА_8 після вказаних дій, оскільки він усвідомлював, що потерпілий залишався живим, пішов до приміщення кафе, що в сукупності не свідчить про його бажання досягнути саме такого тяжкого наслідку як смерть потерпілого.

Крім того, потерпілий не заперечував, що між ним та обвинуваченим відбувалася бійка і, що він також пару разів вдарив ОСОБА_8 .

Звертає увагу колегії суддів і той факт, що на місці події були очевидці, зокрема бармен та свідок ОСОБА_16 , отже обвинувачений допускав, що потерпілому може бути надана допомога, а тому у разі бажання вбити потерпілого, останній мав реальну можливість довести злочин до кінця.

Таким чином, доводи прокурора та представника потерпілого, викладені в апеляційних скаргах, про наявність умислу у обвинуваченого саме на вбивство потерпілого з тих підстав, що обвинувачений після нанесення удару потерпілому в область серця предметом з колюче-ріжучими властивостями забіг до кафе, залишивши потерпілого помирати на місці злочину, колегія суддів вважає непереконливими.

На думку колегії суддів, поведінка обвинуваченого, свідчить про наявність у нього неконкретизованого умислу на настання будь-яких наслідків у результаті вчинених дій, у тому числі, й можливої смерті потерпілого. Проте, підстав стверджувати, що в момент нанесення удару ножем, ОСОБА_8 бажав настання лише одного конкретного наслідку саме у виді смерті потерпілого, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Перелічені обставини переконливо свідчать про наявність у обвинуваченого непрямого - альтернативного умислу на настання будь-яких наслідків у результаті вчинених дій, у тому числі й тяжкого тілесного ушкодження або можливої смерті потерпілого, при встановленні якого відповідальність настає залежно від фактично заподіяних наслідків.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_11 було виявлено проникаюче поранення грудної клітини зліва в проекції 5-го міжребр`я по середній ключичній лінії з частковим пошкодженням хрящових частин 4 та 5 ребер по парастернальній лінії, з пошкодженням жирового привіска перикарда, зі скупченням крові в порожнині перикарда та в плевральній порожнині, які кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження, що було небезпечним для життя в момент його спричинення (т. 1 а.п. 235-237).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 , заподіюючи потерпілому тяжке тілесне ушкодження, усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо припускав їх настання.

Таким чином, у даному випадку дії обвинуваченого повністю охоплюються диспозицією ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

На переконання колегії суддів, надані стороною обвинувачення докази підтверджують лише існування самого факту кримінального правопорушення, а не його кваліфікацію за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому органом досудового розслідування закінченого замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_11 не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій прояв як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, рішенні у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

А тому висновок місцевого суду про те, що орган досудового розслідування невірно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство потерпілого, колегія суддів вважає достатньо обґрунтованим та вмотивованим.

За таких обставин доводи прокурора та представника потерпілого про наявність у обвинуваченого умислу саме на вбивство потерпілого та необхідність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України слід визнати безґрунтовними та такими, що повністю спростовуються встановленими в суді першої інстанції фактичними обставинами справи.

Твердження представника потерпілого, що ОСОБА_8 заздалегідь підготував ніж та приніс його з собою у приміщення кафе з метою вбивства, не підтверджуються жодними доказами.

Так, встановлені обставини засвідчують відсутність домовленості між обвинуваченим та потерпілим щодо зустрічі у кафе, яка була спонтанною. Перед раптово виниклим конфліктом неприязних відносин між даними особами не було, навпаки останні поводилися дружелюбно.

Надаючи оцінку доводам захисника щодо непричетності ОСОБА_8 до скоєного злочину та отримання потерпілим тілесних ушкоджень після бійки біля кафе, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно показань потерпілого ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_8 вийшов за ним з кафе, став з правої сторони від нього і накинувся, поваливши з ніг, а потім сидів на ньому зверху. Хоча момент нанесення йому удару ножем, він не пам`ятає, однак коли він встав, то був уже весь в крові і не міг дихати. До зазначених подій, ніяких тілесних пошкоджень у нього не було.

Потерпілий категорично заперечував причетність до ножового порання свідка ОСОБА_16 , вказував що характерні від отриманого поранення відчуття він зазнав після дій обвинуваченого. Зазначав, що свідок ОСОБА_16 їх лише розбороняв.

Свідок ОСОБА_16 показав, що бачив конфлікт на вулиці між потерпілим і обвинуваченим, а коли він з іншим чоловіком їх розняли, то у потерпілого з лівої сторони трохи вище живота була незначна рожева пляма. Після чого він і обвинувачений повернулися до кафе.

З огляду на показання свідка ОСОБА_13 щодо наявності у бійці третьої особи, судова колегія зауважує на показаннях потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_16 , з показів яких слідує, що дії ОСОБА_16 зводилися до того, що він розбороняв обвинуваченого та потерпілого.

Одночасно, слід зауважити, що свідок не була очевидцем бійки з самого початку, оскільки війшла на вулицю через 10 хвилин після того, як чоловіки вийшли, не вказувала на здійснення третьою особою активних дій, яка б свідчили на її участі у нанесенні ударів, зазначала лише, що втрьох лежали на землі. Пояснювала, що бачила у потерпілого на джинсах і на плитці кров, а два чоловіки забігли до кафе.

З огляду на іншу версію обвинуваченого, колегія суддів звертає увагу, що зміст протоколу огляду місця події не містить жодних ознак наявності гострих виступів, будь-яких штриків, які б змогли бути причиною отримання тілесних ушкоджень потерпілим (т. 1 а.п. 202-214).

За висновком судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_11 № 138 від 29.01.2018 року інкриміновані тілесні ушкодження утворилися від дії предмета, що має колюче-ріжучі властивості (т. 1 а.п. 235-237).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 123 від 30.01.2018 року в слідах на підошві правого та лівого черевика ОСОБА_8 виявлена кров людини.

Висновком судово-медичної експертизи № 124 від 31.01.2018 року встановлено, що в змиві з правої руки ОСОБА_8 знайдена кров людини і отриманий результат не виключає її походження від ОСОБА_11 та (або) ОСОБА_8 , при наявності у нього на момент злочину тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею.

При цьому за висновком експерта № 46 від 13.02.2018 року при огляді ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 2-ї п`ястної кістки правої кисті (за даними медичної документації), синець в ділянці лівого плеча та садно в ділянці правого колінного суглобу (т. 2 а.п. 23-24), що вочевидь не викликає значної зовнішної крововтрати.

Таким чином, показання потерпілого повністю відповідають фактичним обставинам, встановленим місцевим судом, а також показанням допитаних у судовому засіданні свідків, дослідженим матеріалам кримінального провадження та в сукупності з дослідженими в ході судового розгляду доказами обґрунтовано покладені місцевим судом в основу обвинувального вироку за ч. 1 ст. 121 КК України.

Твердження захисника про не розгляд письмових клопотань про призначення судово-психіатричної та судово-медичної експертиз потерпілого ОСОБА_11 спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, згідно журналу судового засідання від 03.12.2018 року щодо заявлених стороною захисту клопотань про призначення експертиз суд на місці ухвалив викликати та допитати експерта, після чого вирішити питання щодо клопотання захисника (т. 2 а.п. 64-65). В подальшому, ухвалами суду від 20.12.2018 року захиснику було відмовлено в задоволенні клопотань про призначення відповідної експертизи (т. 2 а.п. 97-98, 99-100).

Щодо доводів сторони захисту про не відкриття матеріалів кримінального провадження та обмеження на ознайомлення з ними, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Оголошення сторонам про завершення досудового розслідування і відкриття матеріалів іншій стороні є процесуальною гарантією здійснення права на захист підозрюваним та одночасно одним із засобів перевірки повноти і всебічності проведеного досудового розслідування. Сторонам кримінального провадження надається достатній час для ознайомлення з матеріалами, до яких їм надано доступ. Поряд з тим сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів (ч. 9 ст. 290 КПК України).

При цьому, закон не визначає певної форми процесуального документа, яким би підтверджувався факт надання доступу та ознайомлення з матеріалами провадження, а лише встановлює, що цей факт повинен бути письмово підтверджений самим учасником кримінального провадження, якому надано доступ. Такі письмові документи повинні додаватися до матеріалів кримінального провадження як підтвердження того, що кожна із сторін виконала свої обов`язки і не порушила прав учасників кримінального провадження (зокрема, права вимагати відкриття матеріалів провадження та права на ознайомлення з цими матеріалами).

Як на підтвердження виконання стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК України прокурор послався на протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 27 лютого 2018 року, в якому зазначено, що в приміщенні кабінету № 20 Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області прокурор у період з 13-00 годині до 14-00 години 27.02.2018 року надав доступ ОСОБА_8 і його захиснику до матеріалів досудового розслідування в 1 томі на 304 аркушах.

Підозрюваний ОСОБА_8 відмовився в присутності понятих від підпису про ознайомлення. Захисник ОСОБА_9 зазначив, що ознайомлений в неповному обсязі, і йому було надано недостатньо часу для ознайомлення, не оглянуті ДВД-диски, речові докази. При цьому, захисником не конкретизовано з якими саме доказами, окрім ДВД-дисків і речових доказів, він не встиг ознайомитися.

Також протокол містить допис захисника про те, що він ознайомлений з матеріалами справи у повному обсязі 15.03.2018 року.

Слід зауважити, що під час оголошення доказів і долучення їх до матеріалів справи прокурором під час судового засідання, захисник і обвинувачений відмовилися від надання їм додаткового часу для ознайомлення з цими доказами.

Таким чином, доводи захисника про невиконання стороною обвинувачення свого процесуального обов`язку - надання стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування та невідкриття їй матеріалів кримінального провадження для ознайомлення, є необґрунтованими.

Твердження захисника про те, що суд в порушення вимог кримінального процесуального законодавства не розглянув клопотання про визнання доказів недопустимими у зв`язку з не відкриттям стороною обвинувачення стороні захисту матеріалів кримінального провадження, спростовуються журналом судового засідання від 03.12.2018 року, зі змісту якого вбачається, що з приводу заявленого клопотання про визнання доказів недопустимими суд на місці ухвалив надати оцінку доказам в нарадчій кімнаті (т. 2 а.п. 64-65).

Посилання захисника на наявність протирічь у показаннях потерпілого, наданих під час проведення слідчого експерименту за його участю від 24.01.2018 року, де останній чітко розповідав слідчому про механізм спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 , тоді як під час перехресного допиту потерпілого та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 вони не бачили предмет, яким було спричинено удар та механізм його спричинення, не спростовує висновків місцевого суду.

Так, потерпілий в суді повідомляв, що не пам`ятає самого момент нанесення ножового удару обвинуваченим, зазначивши, що після дій обвинуваченого відчув, що йому не вистачало кисню, коли він піднявся з підлоги, був уже весь в крові.

За показаннями свідка ОСОБА_16 після того, як він з іншим чоловіком розтягли обвинуваченого та потерпілого, у останнього збоку була рожева пляма невеликого розміру. Свідок ОСОБА_13 також вказувала, що бачила на асфальті та на джинсах потерпілого краплі крові.

Доводи сторони захисту про те, що органом досудового розслідування та судом під час розгляду справи не перевірялась версія отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_11 в результаті падіння з висоти власного зросту, колегія суддів вважає безґрунтовними, оскільки за висновком судово-медичної експертизи потерпілого № 138 від 29.01.2018 року інкриміновані тілесні ушкодження у ОСОБА_11 утворилися від дії предмета, що має колюче-ріжучі властивості (т. 1 а.п. 235-237).

При цьому, як вбачається з протоколу огляду місця події, будь-які гострі виступи або штирі, які б могли бути причиною отримання потерпілим тілесних ушкоджень при падінні, відсутні (т. 1 а.п. 202-214).

Розбіжності у свідченнях потерпілого лікарям швидкої медичної допомоги та поліцейським, які приїхали за викликом лікаря, щодо обставин вчинення відносно нього кримінального правопорушення, не впливають на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_8 , оскільки за показаннями самого обвинуваченого, потерпілого та свідків вбачається, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 відбулась бійка саме біля кафе «Наливайка», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Олімпійська, 1, після якої у потерпілого була наявна кров на одязі, а також на підлозі біля кафе.

Колегія суддів не вбачає порушень вимог ст.ст. 104, 223, 228, 231 КПК України під час проведення впізнання особи за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_11 від 07.01.2018 року, а тому доводи захисника про те, що протокол проведення вказаної слідчої дії сфабрикований пізніше, є надуманими.

Щодо посилання сторони захисту на те, що під час досудового розслідування та на першому допиті в суді потерпілий впевнено заявляв, що удари йому наносила особа у червоному пуховику, тоді як жоден зі свідків не вказав, що обвинувачений був у червоному пуховику, навпаки всі говорили, що ОСОБА_8 був у темній куртці, колегія суддів зазначає, що колір одягу суттєво не впливає на визначення особи, яка наносила тілесні ушкодження потерпілому, оскільки ця особа була в подальшому ідентифікована потерпілим, як особа, яка наносила тілесні ушкодження, про що додатково свідчить протокол впізнання особи за фотознімками від 07.01.2018 року потерпілим ОСОБА_11 (т. 2 а.п. 7-10).

Доводи захисника про те, що в ході конфлікту обвинуваченому ОСОБА_8 були нанесені тілесні ушкодження середньої тяжкості - зламана права рука потерпілим ОСОБА_11 , тому жодних ударів цією рукою обвинувачений не міг завдати.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 46 від 13.02.2018 року у ОСОБА_8 встановлено закритий субкапітальний перелом 2-ї п`ястної кістки правої кисті (за даними медичної документації), давність якого не суперечить строку, сказаному в даних медичної документації. Синець в ділянці лівого плеча, садно в ділянці правого колінного суглобу утворилися в межах 3-5 діб на момент освідування (т. 2 а.п. 23-24).

Вказаний висновок у сукупності з листом КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя», згідно якого ОСОБА_8 звернувся в травмпункт 07.01.2018 року о 17.10 год. з діагнозом: закритий субкапітальний перелом V п`ястної кістки правої кисті із задовільним стоянням уламків (т. 1 а.п. 46) та поясненнями самого обвинуваченого, надані ним в суді першої інстанції, про те, що отримав перелом в момент бійки із потерпілим - не надає обвинуваченому відповідного алібі щодо неможливості спричинення потерпілому поранення і не слугує спростованню висновків суду.

Твердження захисника про те, що на відео, дослідженому в ході судового розгляду, під час надання потерпілому медичної допомоги останній зазначав, що поранення йому завдав невідомий біля під`їзду його будинку, що узгоджується з тим, що з таким тяжким пораненням потерпілий зміг дійти в під`їзд будинку та не вмерти від втрати крові за такий великий проміжок часу, який минув з моменту інциденту біля закусочної, спростовуються показаннями експерта ОСОБА_14 , яка повідомила, що пацієнти з пораненнями, як у потерпілого ОСОБА_11 , можуть пересуватися на відстані від 1 метра до кілометра, від кількох секунд до кількох годин, в залежності від стану здоров`я, фізичних даних, наявності алкогольного сп`яніння тощо. Потерпілий міг самостійно пройти відстань від кафе до будинку і піднятися на ліфті на 7 поверх.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, на переконання колегії суддів, висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні, яким суд першої інстанції дав належну оцінку в їх сукупності та які докладно викладені у вироку. Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, доведена за критерієм «поза розумним сумнівом».

Будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці вказаних доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з їх обґрунтованістю, мотиви, з яких було прийнято вказане рішення, докладно, логічно та переконливо викладено в оскаржуваному вироку, а доводи апеляційної скарги захисника їх не спростовують.

Таким чином, дії ОСОБА_8 , за вищевказаними обставинами, відповідають кваліфікації за ч. 1 ст. 121 КК України.

З огляду на вказане, доводи захисника про те, що суд безпідставно та необґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги потерпілого ОСОБА_11 про стягнення із ОСОБА_8 на користь потерпілого моральної шкоди, у зв`язку із тим, що вищевказаний злочин ОСОБА_8 не вчиняв, колегія суддів з огляду на вище наведені висновки вважає безґрунтовними.

Щодо доводів прокурора та представника потерпілого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і даним про особу обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів зазначає наступне.

Всупереч твердженню апелянтів, міра покарання, призначена обвинуваченому ОСОБА_8 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно ст.ст. 50 та 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про його особу, який раніше не судимий, розлучений, має неповнолітню дитину, 2007 року народження, проживає з матір`ю, яка є особою з інвалідністю 3 групи, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , місцевий суд не встановив. При цьому, визнав обставиною, що згідно ст. 67 КК України, обтяжує покарання, вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Також місцевий суд при призначенні покарання врахував позицію потерпілого, який наполягав на суворому покаранні і призначенні обвинуваченому покарання, пов`язаного з позбавленням волі.

На переконання колегії суддів, місцевий суд, належним чином обґрунтувавши своє рішення, дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк, який визначив в межах, передбачених відповідною санкцією статті.

Дане покарання відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і не є занадто м`яким.

Всі обставини справи та дані щодо особи обвинуваченого при призначенні останньому покарання були враховані місцевим судом.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим апеляційні скарги прокурора, представника потерпілого та захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2021 року відносно ОСОБА_21 , визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4