Категорія:запобіжний захід Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами прокурора та підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2022 року про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС СВ УСБ України у Волинській області ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, 26.07.22 внесеному до ЄРДР за №0000105 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.436-2, ч.3 ст.436-2, ч.1 ст.114-2 КК України.

12 жовтня 2022 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 3 ст.436-2 КК України. Обґрунтованість підозри у вчиненні цих кримінальних правопорушень стверджено зібраними у провадженні доказами.

Зазначає, що існують обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, вчинити аналогічні кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а тому до нього слід застосувати такий запобіжний захід як тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2022 року в задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, - відмовлено.

Водночас, щодо ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк 2 (два) місяці, тобто до 10.12.22 включно.

Заборонено ОСОБА_8 залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 , з 21:00 до 07:00 год., окрім часу оголошення на території Волинської області повітряної тривоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_8 покладено такі обов`язки: 1) з`являтися на виклики органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою у визначений та попередньо погоджений час, день на протязі терміну розслідування кримінального провадження, а в разі неможливості з`явитись через поважні причини завчасно повідомити про це зазначену (их) посадову (их) особу (осіб); 2) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну місця свого проживання; 3) утримуватися від спілкування із свідками, експертами, спеціалістами у даному кримінальному провадженні; 4) не відлучатись з міста Луцька без дозволу слідчого, прокурора або суду; 5) здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області свій паспорт для виїзду за кордон або інші документи, що дають право на виїзд з України (в разі наявності).

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що хоча слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 3 ст.436-2 КК України, однак не доведено ризиків зазначених у клопотанні, та не надано доказів і об`єктивно не доведено про недостатність застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу для виконання останнім обов`язків, визначених ст.194 КПК України. А тому, слідчий суддя врахувавши те, що підозрюваний має постійне місце реєстрації та проживання в місті Луцьку, де проживає разом з рідними, міцні соціальні зв`язки, не судимий в порядку ст.89 КК України, не офіційно працевлаштований, а також інші обставини провадження, дійшов висновку про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, а саме домашнього арешту в певний період доби, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням прокурор та підозрюваний подали апеляційні скарги:

- прокурор у своїй скарзі зазначає, що слідчий суддя при винесенні оскаржуваної ухвали порушив вимоги ст.370 КПК України, оскільки об`єктивно не з`ясував всі обставини, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що вплинуло на їх оцінку судом, не навів достатніх мотивів у прийнятті рішення про зміну запобіжного заходу. Вважає, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні у тому числі і тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, а тому існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування і намагатися уникнути відповідальності за вчинене. Не враховано судом і того, що підозрюваний офіційно не працевлаштований, у його власності відсутнє рухоме і нерухоме майно, що свідчить про відсутність у нього законних джерел доходу, а також обставини за яких він утримався від залишення постійного місця проживання з мотивів залишення без опіки власного майна. Крім того, зібрані матеріали свідчать про те, що ОСОБА_8 сповідуючи ідеї військо-політичного керівництва РФ щодо політичної, ідеологічної, національної нетерпимості та ненависті до української нації та державності, підтримуючи антиукраїнські рухи, спрямовані на відокремлення від України частини її території та населення, підбурювання до таких злочинів, в умовах воєнного стану на території України, може продовжувати свою протиправну поведінку, так як він буде мати можливість надалі відкрито висловлювати заперечення факту збройної агресії РВ проти України тощо. Інкриміновані злочини ОСОБА_8 вчиняв неодноразово, упродовж тривалого часу, за червень-серпень 2022 року органом досудового розслідування задокументовано 13 епізодів його протиправної діяльності. Тобто, існують усі підстави вважати про наявність у підозрюваного ризику того, що він продовжує та продовжуватиме вчиняти аналогічні та інші кримінальні правопорушення. Протиправна поведінка підозрюваного також стверджується тим, що він упродовж 2020-2022 років 39 разів притягувався до адміністративної відповідальності і, при цьому, жодного адміністративного стягнення не сплатив. Перебуваючи на волі підозрюваний може впливати на свідків, які є його знайомими, оскільки усі вони не допитані. Посилаючись на це, прокурор вважає, що саме такий запобіжний захід як тримання під вартою зможе дієво запобігти названим ризикам, а не будь-який інший більш м`який. А тому, прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого у повному обсязі, обравши щодо підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, із визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб 208 000 грн.

- підозрюваний ОСОБА_8 у своїй скарзі вважає оскаржувану ухвалу в частині застосування щодо нього такого обов`язку як «не відлучатися з м.Луцька без дозволу слідчого, прокурора чи суду», оскільки такий позбавляє його можливості заробляти кошти та утримувати сім`ю у зв`язку з тим, що місце його роботи знаходиться за межами міста Луцька, а саме в с.Дідичі Луцького району Волинської області (столярна майстерня, яка належить його батькові ОСОБА_10 ). Зазначає, що він наміру ухилятися від органів досудового розслідування та впливати на свідків немає, і при цьому умов домашнього арешту не порушував. Він завжди прибуває за викликами до органу досудового розслідування та суду, а тому просить оскаржувану ухвалу змінити в частині покладених на нього обов`язків, а саме таким чином щоби від міг відлучатися з міста Луцька «не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора чи суду в межах Луцького району». В іншій частині оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційних скарг, пояснення прокурора, підозрюваного та захисника підозрюваного щодо апеляційних скарг, які кожен окремо підтримали свої скарги та заперечили інші, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання таким спробам як: переховування від органів досудового розслідування або суду; знищення, сховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінальне правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За положеннями ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176 178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.03 №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватись лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатись ухилятись від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчий суддя прийшов до правильного висновку про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 такого запобіжного заходу як домашній арешт, а також покладення на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Так, з матеріалів провадження встановлено, що СВ УСБУ у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 26.07.22 за №0000105 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.436-2, ч.3 ст.436-2, ч.1 ст.114-2 КК України.

Апеляційний суд повністю погоджується із доводами слідчого судді про те, що у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 3 ст.436-2 КК України, обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , якому 12.10.22 оголошено про підозру у їх вчиненні. При цьому, обґрунтованість підозри у вчиненні кримінальних правопорушень стверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами, яким слідчий суддя дав правильну юридичну оцінку.

Водночас, доводи слідчого судді про не доведення стороною обвинувачення ризиків, які наведені у клопотанні про обрання запобіжного заходу є передчасними, оскільки з урахуванням обставин кримінальних правопорушень у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 у тому числі тривалості протиправних дій, їх тяжкості - одне з яких (ч.1 ст.436 КК) відноситься до категорії нетяжких злочинів, а інше (ч.3 ст.436-2 КК) - тяжких, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчиненому повторно, покарання, яке може загрожувати йому у разі визнання винуватим (позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої), суспільну небезпечність цих кримінальних правопорушень, наряду з даними, які характеризують особу підозрюваного, а також інших обставин провадження, вказують на достатність підстав вважати, що існують ризики того, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, або ж продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає правильними апеляційні доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, існування яких слідчий суддя суду першої інстанції піддав сумніву.

Проте, апеляційний суд приходить до переконання, що в даному випадку висновки суду першої інстанції про не встановлення вищевказаних ризиків при розгляді клопотання, не є такими, що дають суду апеляційної інстанції для скасування оскаржуваного судового рішення та постановлення нового, як про це зазначає прокурор.

Отже, стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 3 ст.436-2 КК України, та наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тобто доведено обставини, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.194 КПК України.

Однак, стороною обвинувачення, як правильно встановив слідчий суддя місцевого суду, не було доведено обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вивчивши матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу приходить до переконання, що стороною обвинувачення не доведено того, що застосований до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби не забезпечить запобіганню доведеним в ході розгляду провадження ризикам, передбаченим у п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуванню від органів досудового розслідування і суду, незаконному впливі на свідків в даному кримінальному провадженні, або ж продовженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень.

А тому, застосований в кінцевому результаті до підозрюваного слідчим суддею запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби, та покладення на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КК України, повністю забезпечить виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

При цьому, твердження сторони обвинувачення про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою для запобігання ризикам, вказаним у ч.1 ст.177 КПК України, належним чином не мотивовані. Клопотання не містить належних обґрунтувань, а матеріали провадження будь-яких доказів, які давали б суду підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, а також, що більш м`який запобіжний захід аніж тримання під вартою не зможе дієво запобігти вказаним у клопотанні та доведеним у суді ризикам.

Таким чином, доводи прокурора, які викладені в апеляційній скарзі в частині, що стосуються застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на думку колегії суддів є нічим іншим як недоведеними припущеннями щодо можливої процесуальної поведінки підозрюваного.

У зв`язку з цим, апеляційна скарга прокурора навіть при встановленні вже у суді апеляційної інстанції ризиків, передбачених ст.177 КПК України, до задоволення не підлягає, оскільки її доводи на кінцевий висновок слідчого судді місцевого суду, фактично не впливають.

Що стосується апеляційних доводів підозрюваного про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної ухвали в частині, що стосується покладення на нього такого обов`язку як «не відлучатися з м.Луцька без дозволу слідчого, прокурора чи суду», то апеляційний суд ураховуючи усі матеріали кримінального провадження в сукупності наряду з особою підозрюваного, вважає їх безпідставними, оскільки такий обов`язок повністю відповідає положенням ч.5 ст.194 КПК України. При цьому, наявність місця роботи підозрюваного за межами міста Луцька в даному випадку, не дає обґрунтованих підстав для зміни оскаржуваної ухвали в цій частині, як про це просить апелянт ОСОБА_8 .

А тому, апеляційну скаргу підозрюваного слід залишити без задоволення.

З урахуванням того, що апеляційні скарги прокурора та підозрюваного залишаються без задоволення, то оскаржуване судове рішення відповідно, - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора та підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2022 року про відмову в обранні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді