Справа № 204/4355/19
Провадження № 1-в/204/665/22
У Х В А Л А
07 червня 2022 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
представника установи: ОСОБА_4
захисника: ОСОБА_5 ,
особа, відносно якої розглядається клопотання: ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, в режимі відеоконференції, справу за заявою засудженої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_6 від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України, -
20 травня 2022 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява засудженої ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України.
В обґрунтування клопотання вказала, що відбула половину строку покарання. Порушень дисциплінарних на правил внутрішнього розпорядку в ДУВП немає.
31 травня 2022 року адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_6 . В обґрунтування клопотання вказав, що вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2019 року ОСОБА_6 була засуджена за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі. Вважає, що засуджена досягла напрямку виправлення, а також зміни, які вона зазнала призводять до невиправданості її подальшого позбавлення волі,адже для цього відсутні обґрунтовані пеналогічні підстави. Документи, які маються у її особовій справі чітко відображаються виключно позитивна оцінка її особистої поведінки під час відбування покарання. За період відбування покарання в місцях позбавлення волі вона характеризується добре, має зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, у відношенні до засуджених неконфліктна, вину у скоєнні злочину усвідомила, глибоко кається. Також вона має неповнолітню дитину та матір похилого віку, яка потребує її піклування, тому просить заяву задовольнити.
В судовому засіданні засуджена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_5 підтримали заяви та просили їх задовольнити.Показали, що вона відбуває покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, стягнень у неї немає, що свідчить про її виправлення.
В судовому засіданні представник Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» ОСОБА_7 суду показав, що Дніпровським апеляційним судом від 18 січня 2022 року засудженій ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі і вона дійсно утримується в ДУВП № 4. Засуджена ОСОБА_6 у ДУ «ДУВП (№4) тримається з 30.04.2021 року. За час перебування в державній установі засуджена хоч і не порушує поведінку, але не виявляє соціально-корисні активності. Просить відмовити у задоволенні заяв про умовно-дострокове звільнення за ст. 81 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 з урахуванням характеристики на засуджену, яку надала установа, про те, що особа, протягом відбування покарання характеризується посередньо. Вважає, що ця обставина не свідчить про дотримання тих вимог, яку вимагає ст. 81 КК України, тому він заперечує проти задоволення даних заяв.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та надані до суду докази у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.
Статтею 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право, зокрема, вирішити питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначено їй покарання у виді обмеження волі строком на три роки. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання не відбутого строку покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2019 року, остаточно призначено покарання, із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, у виді позбавлення волі строком на два роки та один місяць. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18.01.2022 року даний вирок залишено без змін.
Початок строку відбування покарання 29 квітня 2021 року. Кінець строку: 29.05.2023 року.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці, добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.
Суд звертає увагу, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України.
Таким чином, висновок суду про виправлення засудженої повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують її особу.
Щодо даних про особу, то ОСОБА_6 була засуджена за ч. 1 ст. 309 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься кримінального проступку.
Згідно характеристики на засуджену ОСОБА_6 Дніпровським апеляційним судом від 18 січня 2022 року визнана винною та їй призначено покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі і утримується в ДУВП № 4. За час перебування в державній установі дисциплінарних стягнень та заохочень від адміністрації установи не має. Згідно матеріалів особової справи, соціально-корисні зв`язки з близькими підтримує шляхом отримання передач.
Згідно довідки про заохочення і стягнення засуджена ОСОБА_6 не має стягнень, однак суд зазначає, що відсутність стягнень не є єдиною обставиною, яка є підставою для застосування до засудженої пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно-дострокове звільнення, так як існує ряд обставин які враховані судом при розгляді подання.
При цьому, окремо слід звернути увагу, на те що, відповідно до ч. 3 ст. 6 КВК України суспільно корисна праця засудженої є лише одним з основних засобів виправлення особи, встановлених державою, та направлених на процес позитивних змін, які відбуваються в її особистості.
Згідно пункту 3 розділу другого Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 28 серпня 2018 року за № 2823/5 засуджені зобов`язані виконувати необхідні роботи із самообслуговування, благоустрою установи виконання покарань.
При цьому, ч. 2 ст. 9 КВК України передбачена відповідальність засуджених за невиконання ними своїх обов`язків, встановлених Законом.
Як вбачається з матеріалів особової справи будь які заохочення з боку адміністрації установи за виявлену ініціативу з боку самої засудженої відсутні, що свідчить про відсутність такої ініціативи у засудженої.
Застосування до засуджених заходів заохочення має на меті виконання покладених на них обов`язків та додержання встановлених правил поведінки, передбачених КВК України та правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. Дані заохочення мають оцінюватись наряду з іншими показниками виправлення засудженого.
Відповідно до ч. 8 ст. 131 КВК України адміністрація колонії зобов`язана щоквартально проводити оцінювання поведінки особи, додержання нею правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та приймати вмотивоване рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів заохочення. Прийняте рішення відображається в індивідуальній програмі соціально-виховної роботи та доводиться до відома особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, під підпис.
З досліджених доказів вбачається, що засуджена ОСОБА_6 відбула встановлену законом частину строку покарання, що надає можливість для застосування ст. 81 КК України.
Сам факт, що засуджена за час відбування покарання не має стягнень від адміністрації установи не може свідчити, що вона стала на шлях виправлення, оскільки суд звертає увагу, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженої під час відбування покарання є обов`язком засудженої відповідно до ст. 9 КВК України.
Окрім цього, суд зазначає, що ОСОБА_6 неодноразово вчиняла кримінальні правопорушення, а саме злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, тобто кримінальні правопорушення проти здоров`я населення, що свідчить про систематичне вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_6 та небажання ставати на шлях виправлення після відбуття покарання.
В судовому засіданні не встановлені обставини, що процес виправлення засудженої досяг тієї стадії, на якій відбування нею призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше її виправлення можливе в умовах перебування на волі. Поведінка засудженої не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених та бути підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
У судовому засіданні не надано жодних доказів виправлення засудженої ОСОБА_6 , а тому відсутні підстави для застосування пільг до неї згідно ст. 81 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні заяви засудженої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_6 від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом 7 днів до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Суддя ОСОБА_1