Справа № 467/1018/22
Провадження № 1-кп/467/30/23
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2023 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 30000130, внесене до ЄРДР 12 вересня 2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, не маючого на утриманні дітей, маючого середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 13.06.1990 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 81 КК України з застосуванням ст. 42 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, звільнився умовно-достроково за ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 28 вересня 1992 року на 6 місяців 15 днів;

- 30.06.1993 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 140 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці, звільнений 29 березня 1996 року по відбуттю строку покарання;

- 12.03.1997 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 140 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна, звільнений 03 вересня 1998 року на підставі ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 1998 року з застосуванням Закону України «Про амністію»;

- 16.03.1999 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 17, ч. 2 ст. 140 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, звільнений 22 грудня 2000 року по відбуттю строку покарання;

- 14.05.2001 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 17, ч. 3 ст. 140 КК України з застосуванням ст. 42 КК України до позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, за ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області дії перекваліфіковано на ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 42 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнився 18 січня 2007 року по відбуттю строку покарання;

- 12.08.2008 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 187 КК України до позбавлення волі на строк 6 років, звільнився 15 листопада 2013 року по відбуттю строку покарання;

- 24.01.2014 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, звільнився умовно-достроково на підставі ухвали Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 14 червня 2016 року;

- 27.01.2017 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 187 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці з конфіскацією майна;

- 01.10.2020 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці з конфіскацією майна, звільнений з СІЗО 10 листопада 2020 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 30000130, внесеному до ЄРДР 12 вересня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вказав про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та прохав справу призначити до судового розгляду.

Захисник прохав повернути обвинувальний акт прокурору, посилаючись на невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України. При цьому вказав, що у обвинувальному акті відсутня інформація про громадянство потерпілих, повністю не зазначено найменування посади слідчого, обвинувачення не конкретизовано щодо найменування викраденого майна, при формулюванні обвинувачення вказано лише статтю та частину статті КК України, однак не вказано кваліфікуючі ознаки, при визначенні відшкодованої шкоди не вказано її розмір та по якому з епізодів пред`явленого обвинувачення.

Обвинувачений погодився з думкою захисника.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в підготовче судове засідання не з`явилися, подали заяви про проведення підготовчого судового засідання у їх відсутність.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, встановлений ст. 291 КПК України.

Стаття 291 КПК України визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту, а також реєстру матеріалів досудового розслідування.

При цьому суд може повернути обвинувальний акт слідчому або прокурору виключно з підстав невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт у відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Проте, прокурором дані вимоги закону під час складання обвинувального акта не дотримані.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, по п`яти епізодам щодо п`яти потерпілих.

При формулюванні обвинувачення (а.с. 10) прокурором зазначено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України без розкриття змісту кваліфікації цієї правової норми.

Крім цього, старший слідчий СВ відділення поліції № 1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 при складанні обвинувального акту, прокурор Арбузинського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_12 , який погодився з обвинувальний актом, складеним слідчим, при його затвердженні та керівник Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_13 при направленні обвинувального акту до суду по епізодам крадіжки майна з магазину «Рідний край» та з магазину «Южний», керуючись принципом «jura novit curia», при викладенні фактичних обставин справи обмежились загальною вказівкою на те, що з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » були викрадені продукти харчування, тютюнові вироби та алкогольні напої, електричне приладдя на загальну суму 18367 грн. 95 к. та з магазину «Южний» - продукти харчування, тютюнові вироби, засоби гігієни на загальну суму 43019 грн., не вказавши при цьому точне найменування кожного з викрадених предметів, їх вартість і кількість, тобто фактично не визначились з предметом злочину по вказаним епізодам.

Більш того, виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення по епізодам крадіжки майна з магазину «Рідний край» та з магазину «Южний» містять посилання на конкретні докази, а саме: акти ревізій магазинів, які є в розпорядженні сторони обвинувачення та які ще до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкривають зміст і сутність визначених доказів обвинувачення, що суперечить положенням ч.ч. 2, 4 ст. 291 КПК України та може свідчити про порушення принципів неупередженості і безпосередності дослідження ним доказів, що, в свою чергу, є неприпустимим.

З огляду на зазначене, формулювання обвинувачення, викладене в обвинувальному акті не може бути визнаним конкретним, в розумінні норм п.5 ч.2 ст.291 КПК України щодо конкретності обвинувачення та повного викладу фактичних обставин провадження.

Неконкретизоване обвинувачення порушує вимоги, зокрема ст. 291 КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимоги ЄСПЛ, які згідно ч. 2 ст. 1 КПК України є частиною національного кримінально-процесуального законодавства України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні від 25.07.2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Вказані недоліки обвинувального акту, його неконкретність, порушують право обвинуваченого, передбачене ст. 42 КПК України, знати у вчиненні якого кримінального правопорушення чи кримінальних правопорушень особа обвинувачується, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснити захист, чим істотно порушується право обвинувачених на захист.

У зв`язку з наявністю істотних недоліків обвинувального акту, без усунення яких справа не може бути розглянута, суд приходить до висновку про те, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого у виді тримання під вартою діє відповідно до ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області до 11 лютого 2023 року.

Керуючись ст.ст. 291, 369 -372, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 30000130, внесеному до ЄРДР 12 вересня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК Україниповернути прокурору Арбузинського відділу Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_14 для усунення виявлених недоліків у розумний строк.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Повний текст ухвали проголошений 18 січня 2023 року о 8 годині.

Суддя ОСОБА_1