ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 листопада 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
та сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0001226 від 27.04.2022 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Витилівка, Кіцманського району, Чернівецької області, який зареєстрований та проживає за адресом: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не працюючого, раніше неодноразово судимого:

- 23.02.2004 р. Кіцманським районним судом Чернівецької області за ч.3 ст. 185, ст.ст. 69, 75, 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 29.05.2007 р. Апеляційним судом Чернівецької області за ч.2 ст. 186, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- 20.08.2010 р. Кіцманським районним судом Чернівецької області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців;

- 09.10.2017 р. Кіцманським районним судом Чернівецької області за ч.2 ст.

ЄУНСС №727/6139/22 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Провадження №11-кп/822/377/22 Суддя - доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст. 185 КК України

185, ст. 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 24.11.2017 р. Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.;

- 23.07.2018 р. Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, звільненого 27.10.2020 р. по відбуттю строку покарання;

- 14.06.2018 р. Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 2 місяці;

- 05.04.2022 р. Садгірським районним судом м. Чернівці за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2022 року.

Цим вироком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнано винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України і за його вчинення призначено йому покарання у виді 5 ( п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 ч.1 КК України призначено покарання за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 05.04.2022 року та остаточно призначено покарання у вигляді 5 (п`ять) років 1 місяць позбавлення волі.

Строк відбування покарання обраховано з моменту затримання, а саме з 26.05.2022 року.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Доводи апеляційних вимог.

Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі не погоджується із вироком районного суду в частині призначеного покарання.

Вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо міри покарання, не взяв до уваги його пом`якшуючі обставини та призначив надто суворе покарання.

При призначенні покарання судом не враховано такі пом`якшуючі обставини як те, що він щиро розкаявся, активно сприяв слідству, визнав свою вину в повному обсязі, а обставин, які б обтяжували покарання судом не встановлено.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

23.04.2022 року ОСОБА_6 приблизно о 20 годині, перебуваючи в магазині «Тайстра» по пр-ту Незалежності, 91-А м. Чернівці, переслідуючи корисливий мотив, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану згідно указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 р., повторно, таємно, з холодильної вітрини викрав ікру лососеву «Спецпосол» в кількості 3 шт., завдавши ТзОВ «Тайсмтра Груп» матеріальної шкоди на загальну суму 567 грн.. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, 03.05.2022 року близько 13-00 години ОСОБА_6 умисно, повторно, з корисливих спонукань, в умовах воєнного стану, перебуваючи в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу викрав капсули для прання, гаманець чоловічий, навушники, завдавши ФОП ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 633,37 грн., а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 23.05.2022 року о 13-52 годині обвинувачений , перебуваючи в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_3 , в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення, повторно, умисно, шляхом вільного доступу викрав чоловічі парфуми та гель, завдавши ФОП ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 1027,42 грн.. Після чого з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, 24.05.2022 року о 15-10 годині ОСОБА_6 перебуваючи в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_3 , в умовах воєнного стану, діючи повторно, умисно, таємно, з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу з полиць магазину викрав капсули для прання та тостер гриль, завдавши ФОП ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 736 грн.. Після чого з місця вчинення втік, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Також, 17.05.2022 року о 14-52 год. обвинувачений перебуваючи в приміщенні аптеки «Подорожник» по вул. Небесної Сотні, 9 м. Чернівці, в умовах воєнного стану згідно указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»№64/2022 від 24.02.2022 р., повторно, таємно, з корисливих спонукань викрав з полиці аптеки шампунь для волосся чоловічий, шампунь відновлюючий, шампунь зміцнюючий в кількості 3 шт., лістерін ополіскувач, завдавши ТзОВ «Подорожник Чернівці» матеріальної шкоди на загальну суму 670,40 грн.. Після чого з місця вчинення злочину втік, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 186 КК України.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Обвинувачений ОСОБА_6 та в його інтересах захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні з підстав зазначених в ній. Просили змінити вирок суду першої інстанції та призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Прокурор просив вирок районного суду залишити без змін, а доводи наведені апелянтом без задоволення, вважаючи їх неналежними та недоведеними.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких апеляційний суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Встановивши суть вироку та з`ясувавши вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , з`ясувавши думку учасників кримінального провадження щодо заявлених апеляційних вимог останнім, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Отже, колегія суддів, перевіривши в межах апеляційної скарги матеріали даного кримінального провадження, вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 р., призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 в своїй скарзі щодо не врахування судом пом`якшуючих обставин при призначенні йому покарання є безпідставними й жодним чином не підтвердженими, а також не спростовують висновків суду в цій частині.

Згідно з приписами ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, зокрема і обмеженої осудності, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 69 КК України, за змістом якої рішення про призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винуватого та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого.

Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню і не може вважатися суворим, а підстав для застосування до нього положень ст. 69 КК України, як про це апелює обвинувачений у своїй скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає та вважає її доводи необґрунтованими й недоведеними, які спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Слід зазначити, що пом`якшуючі обставини чи їх сукупність мають бути в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Апелюючи про можливість призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, обвинувачений зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують останньому покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегією суддів встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому, суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів. Також судом взято до уваги й особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема те, що він свою вину у вчиненому визнав, перебуває на обліку в лікаря нарколога; за місцем проживання характеризується негативно, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів та відбував реальну міру покарання, але належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, вчинив інкриміноване йому діяння в короткий термін після постановлення відносно нього попереднього вироку (20 днів), що свідчить про сталу протиправну поведінку останнього, офіційно працевлаштованим раніше не був, не одружений.

Крім того, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 до обставин, що пом`якшують покарання враховано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На думку колегії суддів, всі ці обставини й дали суду можливість призначити ОСОБА_6 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.4 ст. 185 КК України.

У своїй апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_6 , як на підстави застосування до нього положень ст. 69 КК України при призначенні покарання, послався фактично на ті ж пом`якшуючі обставини, які судом першої інстанції були враховані при призначенні йому покарання, а апеляційним судом перевірені в цій частині.

Проте, обвинуваченим та його адвокатом в суді апеляційної інстанції жодним належним чином не обґрунтовано і не доведено, яким є зв`язок цих обставин із вчиненим кримінальним правопорушенням, і чому вони істотно знижують його тяжкість.

Окрім того, твердження апелянта, що судом не в повній мірі взято до уваги такі пом`якшуючі обставини, як визнання вини у повному обсязі, щире каяття та активне сприяння слідству, то вони не заслуговують на увагу суду. Оскільки, наведені обвинуваченим ОСОБА_6 обставини, відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України відносяться до однієї категорії пом`якшуючих обставин, і не можуть бути враховані як кожна окремо. Більше того, визнання тієї чи іншої обставини пом`якшуючою, яка не зазначена в ч.1 ст. 66 КК України, є правом суду, а не обов`язком.

Варто уваги й те, що ОСОБА_6 раніше відбував покарання за скоєння корисливих злочинів в умовах ізоляції від суспільства, будучи неодноразово судимим за скоєння майнових злочинів, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, знову вчинив декілька епізодів корисливих злочинів, а саме в період запровадженого в країні воєнного стану, згідно указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 р..

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що твердження апелянта обвинуваченого ОСОБА_6 наведені в своїй скарзі щодо призначення більш м`якого йому покарання, а саме із застосуванням ст. 69 КК України не заслуговують на увагу суду.

Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ, який у п.77 рішення в справі «Довженко проти України» від 12 квітня 2012 року зазначив про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ізоляція ОСОБА_6 від суспільства, шляхом позбавлення волі, відповідає вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображає співмірність злочину та кари, і тільки таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, зважаючи також на те, що останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності не раз.

На думку суддів апеляційної інстанції, покарання у виді позбавлення волі на певний строк забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Всупереч доводам апелянта, оскаржений вирок районного суду в частині призначеного судом ОСОБА_6 покарання, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України. Більш конкретних та змістовних доводів, які б вказували на суворість призначеного покарання, в судовому засіданні апеляційної інстанції скаржником не заявлено, як і не обґрунтовано належним чином своїх доводів щодо покарання в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.4 ст. 185 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий порядок і строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3