ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
629/5614/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м.Харкова апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2023 року, якою

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому зач. 2 ст. 189 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому зач. 4 ст. 189 КК України;

продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 11 березня 2023 року, без визначення розміру застави,-

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Первомайського міськрайонного суду Харківської області перебуває на розгляді кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000965 від 31.07.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Під час досудового розслідування щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді та суду.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2023 року обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в порядку, передбаченому ст.331 КПК України, було продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 11 березня 2023 року

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 , просить ухвалу щодо останнього скасувати, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтованим, а ризики, на які послався прокурор та з якими погодився суд, не доведеними належними та достатніми доказами. Суд першої інстанції не розглянув можливості застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу. Судом при винесенні ухвали не було враховано, що стороною обвинувачення ніяких доказів на підтвердження наявності наведених ризиків, передбачених ст.177 КПК України не надано, а клопотання обґрунтоване лише припущеннями.

Водночас зазначає, що суд в даному випадку був зобов`язаний визначити розмір застави.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 , просить ухвалу щодо останнього скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що судом не взято до уваги те, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, характеризується виключно позитивно, має постійну роботу.

Зазначає, що ризики, існування яких встановив суд, є не доведеними належними та достатніми доказами. Судом при винесенні ухвали не було враховано, що стороною обвинувачення ніяких доказів на підтвердження наявності наведених ризиків, передбачених ст.177 КПК України не надано, а клопотання обґрунтоване лише припущеннями. Суд першої інстанції не розглянув можливості застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні висловив думку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, оскільки вони обвинувачуються у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочинів. Просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги захисника без задоволення, оскільки обвинувачені вчинили інший злочин, який розглядається в іншому провадженні за ст.296 КК України.

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вважали за необхідне задовольнити апеляційні скарги.

При цьому, захисник ОСОБА_7 просила обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Захисник ОСОБА_6 просив в задоволенні клопотання прокурора щодо ОСОБА_10 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисників на підтримку апеляційних скарг, доводи прокурора, який відстоював законність і обґрунтованість судового рішення; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає задоволенню , а апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне:

Мотиви суду

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ч.2 ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

При розгляді апеляційних скарг колегія суддів перевіряє дотримання судом першої інстанції вимог ст.177, 183, 184, 197, 199 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі», «МакКей проти Сполученого Королівства», «Зогландт проти Недерландів»«Харченко проти України», «Ігнатов проти України», «Макаренко проти України» . У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи. ЄСПЛ підкреслив, що саме на національні судові органи покладається обов`язок дотримання розумності строків досудового тримання під вартою та встановлення існування вказаного суспільного інтересу з одночасним врахуванням принципу презумпції невинуватості.

Також, положення чинного Кримінального процесуального кодексу України вказують, що важливим елементом при встановленні підстав для продовження строку дії запобіжного заходу є не лише наявність ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, а і ті обставини, що до завершення дії попереднього судового рішення про обрання запобіжного заходу вони не зменшилися або з`явилися нові. Доведення таких обставин покладається на слідчого, прокурора.

Крім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Як убачається з наданих матеріалів та встановлено судом, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого 2 ст. 189 КК України; ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

14 квітня 2021 року ОСОБА_10 було затримано на підставі ст.208 КПК України.

16 квітня 2021 року під час досудового розслідування, щодо нього був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

13 вересня 2021 року ОСОБА_9 було затримано на підставі ст.208 КПК України та в цей же день щодо нього був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 09 березня 2022 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 15.11.2022 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було змінено запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки в період дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання у вищевказаному кримінальному провадженні, останніх повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України хуліганства.

В оскаржуваному кримінальному провадженні убачається, що воно надійшло до суду з обвинувальним актом 05 жовтня 2021 року, однак судовий розгляд даного кримінального провадження по суті не здійснюється тривалий час, запобіжний захід щодо обвинувачених неодноразово продовжувався з посиланням на те, що продовжують існувати ризики передбачені ст.177 КПК України, висновки суду про чергове продовження тримання під вартою здебільшого обумовлені лише тяжкістю обвинувачення, клопотання прокурора про продовження їх існування обґрунтовувалися тими ж самими обставинами, що зазначалися на момент обрання запобіжного заходу щодо обвинувачених.

Однак з плином часу обставини, що стали підставою для продовження та обрання запобіжного заходу, згідно до зазначених конвенціальних норм, практики ЄСПЛ та вітчизняного законодавства мають бути істотно переглянуті, оскільки особа має право на розгляд кримінального провадження щодо неї впродовж розумного строку, що є складовою права особи на справедливий суд, тобто держава в особі судових органів повинна забезпечити виконання цих приписів, а обвинувачені не повинні в такій ситуації нести тягар такого найбільш обтяжуючого примусу в умовах невиправданої тяганини та невизначеності без вагомих об`єктивно доведених підстав.

Проте, в даному кримінальному провадженні, обвинувачені перебувають під вартою ОСОБА_10 вже понад 1 рік 2 місяці, ОСОБА_9 вже понад 8 місяців, судовий розгляд справи тривалий та по суті не розпочатий, що свідчить про перебування обвинувачених у стані правової невизначеності та порушення п.3 ст.5 Конвенції, яка наголошує про гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження.

Тривале утримання обвинувачених під вартою без можливості реалізувати права на стадії судового розгляду щодо надання пояснень, участі під час допиту свідків, заявлення клопотань задля доведення своєї позиції, порушує принцип рівності, диспозитивності у кримінальному провадженні.

Враховуючи тривалість строку перебування обвинувачених під вартою, судом обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора та суду, що зазначені ними ризики дійсно існували і певною мірою продовжують існувати, однак вищезазначені обставини, на думку колегії суддів, вказують на зменшення тих ризиків, які були підставою для застосування відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Відомості про наявність нових ризиків у поведінці останніх доводи клопотання прокурора та додані до нього матеріали не містять. Не надані такі данні й апеляційному суду.

За таких обставин, хоча ОСОБА_9 , обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, а ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, однак, враховуючи обсяг судового розгляду (фактично не розпочат), дані про осіб обвинувачених, а саме: ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце проживання, характеризується виключно позитивно, має постійну роботу; ОСОБА_10 , раніше не судимий, має постійне місце проживання, працював до затримання, А також враховуючи їх роль згідно обвинувачення, а саме те, що вони не вчинили активних основних дій щодо інкримінованого злочину, та виконували посередницькі функції, то з огляду на це, колегія суддів вважає, що подальше тримання обвинувачених під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи.

Щодо наявності повідомленої ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, то враховуючи, що у цьому кримінальному провадженні відсутнє рішення про їх винуватість в інкримінованому злочині, посилання на це прокурора, з огляду на принцип презумпції невинуватості є некоректним. Поряд з цим, стаття 62 Конституції України визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Презумпція невинуватості є важливою складовою судочинства у правовій державі та гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Також відповідно до ч.1 ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Разом з цим з моменту зміни запобіжного заходу на особисте зобов`язання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 належним чином виконували свої процесуальні обов`язки, не порушуючи жодних процесуальних застережень, зокрема за викликом суду з`являлись в судові засідання. При цьому доказів протилежного прокурором не надано.

А також не надано прокурором відомостей щодо обрання обвинуваченним запобіжного заходу в іншому зазначеному провадженні.

Зважаючи на викладене, враховуючи кожну обставину окремо та в сукупності, проводячи оцінку наданих прокурором та судом доказів, беручи до уваги мету, підстави та обставини для застосування запобіжних заходів, передбачених ст.177, 178 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст.5 Конвенції, в контексті зазначеного кримінального провадження, шляхом застосування найсуворішого виду процесуального примусу, як тримання під вартою, немає. Щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 можливо застосувати менш суворий запобіжний захід, а саме домашній арешт на певний строк доби з покладенням на них певних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. який буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора та суду, так як зазначені вище дані будуть стримуючим фактором при обранні відповідного способу подальшої процесуальної поведінки обвинувачених.

Згідно ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Колегія суддів враховує дані обвинувачених, та приходить до висновку про

можливість застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту на певний строк доби, що буде достатнім для запобігання встановленим ризикам на даному етапі провадження.

У випадку недотримання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 умов визначеного запобіжного заходу то судова колегія зазначає, що прокурор не позбавлений права звернутись з відповідним клопотанням до суду в порядку визначеному КПК України щодо зміни запобіжного заходу.

Доводи захисника ОСОБА_6 в апеляційній скарзі щодо необхідності відмови в задоволенні клопотання прокурора та за змістом необрання взагалі жодного виду запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 є безпідставними з огляду на доведеність підстав для застосування обраного апеляційним судом виду запобіжного заходу та приписи ч.4 ст.194 КПК України.

Посилання апелянта на неузгодженість обвинувачення та ненадання цьому аналізу з боку суду не є слушними, так як під час судового розгляду обвинувачення (на відміну від підозри) вже є предметом розгляду по суті, тому за змістом відповідних вимог кримінального процесуального процесу такі дії суду до ухвалення судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, є неприпустимими.

Враховуючи вищевикладене, за таких обставин, відповідно до ч.3 ст.407 КПК України, ухвалу суду слід скасувати та постановити нову ухвалу для застосування зазначених вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а захисника ОСОБА_6 частковому задоволенню, відповідно.

На підставі викладеного, керуючись ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на 60 днів до 11 березня 2023 року - скасувати.

Клопотання прокурора Лозівської окружної прокуратури ОСОБА_17 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на 60 днів до 11 березня 2023 року задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 20.00 до 08.00 години на строк до 11 березня 2023 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 20.00 до 08.00 години;

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановлений ними час;

- здати на зберігання до органу Національної поліції за місцем проживання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування з потерпілими у даному кримінальному провадженні.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , з 20.00 до 08.00 години на строк до 11 березня 2023 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- не залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , з 20.00 до 08.00 години;

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановлений ними час;

- здати на зберігання до органу Національної поліції за місцем проживання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування з потерпілими у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань до них може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та підлягає негайному виконанню.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3