Справа № 354/992/22
Провадження № 11-сс/4808/341/22
Категорія ст. 173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано- Франківського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

власника майна ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Яремчанського міського суду від 29 вересня 2022 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000091, яке внесено до ЄРДР 05.09.2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 197-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Яремчанського міського суду від 29 вересня 2022 року клопотання слідчого за погодженням з прокурором задовольнено частково та накладено арешт на земельну ділянку площею 0,4760 га з кадастровим номером :10:001:0112 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 10), цільове призначення якої для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва в АДРЕСА_1 , яка на даний час на праві приватної власності належать ОСОБА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Тимчасово заборонено власнику, юридичним і фізичним особам відчужувати будь-яким чином вказану земельну ділянку, а також вчиняти з нею дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації (перереєстрації, поділу, виділу, об`єднання тощо).

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що накладення арешту на зазначене майно, шляхом тимчасової заборони власнику, юридичним і фізичним особам відчужувати будь-яким чином вказану земельну ділянку, а також вчиняти з нею дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації, перереєстрації, поділу, виділу, об`єднання тощо, на час розгляду клопотання є найменш обтяжливим способом, тобто таким, який не призведе до наслідків, що суттєво позначаються на інтересах власника земельної ділянки, враховуючи, що останній не має наміру її відчужувати і в той же час буде дієвим заходом забезпечення кримінального провадження на даній стадії досудового розслідування.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на її незаконність та необґрунтованість.

Зазначає, що відповідно до положень ч.10 ст. 170 КПК України не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07.09.2022 року на даний час є дійсним, рішення про державну реєстрації земельної ділянки ніким не скасовано, а тому він є добросовісним набувачем вказаного майна.

Слідчим не надано доказів загрози збереження вказаної земельної ділянки, а відтак слідчий суддя повинен був відмовити у задоволення клопотання про накладення арешту з підстав, що він є добросовісним набувачем.

В наданих слідчим матеріалах відсутні докази, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також те, що вказана земельна ділянка знаходиться в межах Карпатського національного парку.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити;

- прокурор вважає, що ухвала слідчого судді є законною, а подана апеляційна скарга є необґрунтованою, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 395 ч.2 п. 3 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Як вбачається з матеріалів клопотання про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000091 від 05.09.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 197-1 КК України, ухвала слідчого судді Яремчанського міського суду винесена 29 вересня 2022 року, а апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 подав в Івано Франківський апеляційний суд, згідно реєстраційного штампу 06.10.2022 року, тобто з пропуском встановленого строку подачі апеляційної скарги.

Однак, на думку колегії суддів захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 в поданому клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження навів поважні причини його пропуску, тому в силу ст. ст.117, 399 ч.3 п.4 КПК України пропущений строк, слід поновити.

Щодо інших доводів апеляційної скарги слід зазначити наступне.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи частково клопотання, слідчий суддя не дотримався вказаних вимог закону.

З матеріалів клопотання вбачається, що СВ відділенням поліції № 1 (м. Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000091 від 05.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 197-1 КК України.

Зі змісту клопотання вбачається, що працівники Карпатського національного природного парку, 25.07.2022, здійснюючи обхід території № 6 виділу № 27 Ямнянського ПНДВ Карпатського НПП, виявили факт самовільного захоплення невідомими особами території вказаного вище кварталу в межах участку Ділок, с. Микуличин та здійснення на цій території будівель та споруд.

04.09.2022 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000091 про кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 197-1 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що вказана територія, сформована як земельна ділянка ще у 2008 році, має площу 0,4760 га, та їй присвоєно кадастровий номер :10:001:0112. На підставі рішення 21 сесії Микуличинської сільської ради № 147-21/2008 від 07.10.2008 була передана ОСОБА_11 , якому видано Державний акт серії ЯЖ № 946756 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :10:001:0112, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, за адресою: с. Микуличин, участок Ділок, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області.

В подальшому, впродовж 14 років, вказана земельна ділянка неодноразово відчужувалася, відповідно її власники та цільове призначення змінювалися.

Встановлено, що власником вказаної земельної ділянки з 07.09.2022, тобто після внесення відомостей до ЄРДР, і на час розгляду клопотання є ОСОБА_9 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серії та номер № 5450 від 07.09.2022, зареєстрованим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_12 .

Постановою слідчого СВ відділення поліції №1 (м.Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 24.09.022 земельну ділянку площею 0,4760 га, з кадастровим номером :10:001:0112, цільове призначення якої - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, за адресою: с. Микуличин, участок Ділок, Надвірнянського району Івано-Франківської області визнано речовим доказом у рамках вказаного кримінального провадження, яка має доказове значення.

27.09.2022 року слідчий звернувся до слідчого суді з клопотанням про накладення арешту на вказану земельну ділянку, в якій просив заборонити вчинення будь-яких дій щодо об`єднання, розподілу, зміни конфігурації та відчуження земельної ділянки, а також забороною здійснення на вказаній земельній ділянці подальшого будівництва будь-яких об`єктів нерухомості, з метою збереження речового доказу.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати зокрема: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно положень ч.11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Таким чином, слідчим не доведено, що майно, на яке він просить накласти арешт, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Отже, колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду слідчим суддею клопотання слідчого про накладення арешту на земельну ділянку площею 0,4760 га з кадастровим номером :10:001:0112 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 10), не доведено необхідності арешту майна, та вказане клопотання не містить будь-яких доказів існування ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Накладення арешту на вказану земельну ділянку шляхом заборони власнику, юридичним і фізичним особам відчужувати будь-яким чином вказану земельну ділянку, а також вчиняти з нею дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації (перереєстрації, поділу, виділу, об`єднання тощо), в окремих випадках позбавлено процесуально-правового змісту й необхідності. При цьому доведеність чи недоведеність вини певної особи в майбутньому не мають прямого зв`язку із земельною ділянкою, на яку накладено арешт, тому що завданням досудового розслідування не є її зберігання, а забезпечення швидкого, повного й неупередженого розслідування справи, збирання доказів про її правовий статус, про діяння певних осіб щодо неї.

Так, вимоги ч.1 ст. 173 КПК України зобов`язують слідчого суддю, суд відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до переконання, що слідчим не доведено, що без арешту вказаного майна неможливо проведення слідчих дій, а також не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який йдеться у клопотанні, що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи осіб, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права власності, є розумними і співмірними із завданням кримінального провадження.

Таким чином, слідчий суддя прийшов до помилкового переконання про часткове задоволення клопотання та накладення арешту на зазначену земельну ділянку, оскільки слідчим у клопотанні не доведено передбачених законом правових підстав та необхідності накладення арешту на майно, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 0,4760 га. з кадастровим номером :10:001:0112 придбана ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.09.2022 року. В матеріалах справи відсутні докази про те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки скасований у встановленому законом порядку, таким чином ОСОБА_9 на даний час є добросовісним набувачем зазначеної земельної ділянки.

За таких обставин, відмова у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вищевказану земельну ділянку, не може призвести на даній стадії досудового розслідування до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, колегія вважає, що слідчий суддя, розглянувши клопотання, передчасно і необґрунтовано наклав арешт на вищевказане майно, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу слідчого судді - скасувати та постановити нову, якою повністю відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Яремчанського міського суду від 29 вересня 2022 року.

Ухвалу слідчого судді Яремчанського міського суду від 29 вересня 2022 року про арешт майна - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції №1 ( Яремче) Надвірнянського районного відділу поліції Головного управління поліції Національної поліції в Івано Франківській області ОСОБА_13 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000091 від 05.09.2022 року за ст. 197 -1 ч.4 КК України відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5