УХВАЛА

23 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 333/2546/19

провадження № 51-3620ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 грудня 2020 року й ухвалу Запорізького апеляційного суду від 22 серпня 2022 року щодо виправданого ОСОБА_1 ,

встановив:

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перевірку вказаних судових рішень в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 цієї статті.

Зокрема, у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, що подає скаргу.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Водночас слід зауважити, що відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Проте у поданій скарзі, прокурор порушуючи питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, зазначаючи про незаконність цих рішень хоча формально і посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, однак по суті скарги заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження (ст. 411 КПК), вказує на однобічність та неповноту досудового розслідування та судового розгляду (ст. 410 КПК), надає свою оцінку доказам у кримінальному провадженні, ніж її дали суди, що в силу статей 433, 438 КПК не може бути предметом касаційного розгляду та виходить за межі перегляду суду касаційної інстанції.

Всупереч наведеним положенням процесуального закону, в касаційній скарзі прокурор не зазначає яких саме порушень допустилися судові інстанції та не конкретизує, в чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду й ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413, 419 КПК.

Крім того, положеннями ст. 436 КПК встановлено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій прокурор просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду, і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Однак, така вимога не узгоджується із положенням вказаної норми процесуального права.

Таким чином, допущені порушення перешкоджають суду касаційної інстанції вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до ст. 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 грудня 2020 року й ухвалу Запорізького апеляційного суду від 22 серпня 2022 року щодо виправданого ОСОБА_1 залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог, касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4