ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/713/23 Справа № 233/2146/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м.Кривий Ріг

12 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0001620 від 25 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 лютого 2023 року.

Із вказаним судовим рішенням не погодилась захисник та оскаржила в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду змінити та обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді застави. На обґрунтування своїх вимог вказує, що з огляду на особу обвинуваченого та обставини кримінального правопорушення, до останнього можливо застосувати запобіжний захід у виді застави. Зазначає, що 27.05.2022 року ОСОБА_6 призвано на військову службу, при цьому він за власні кошти придбав знарядження, загалом на суму 20000 гривень. Звертає увагу, що доходу обвинуваченого та його дружині вистачить для оплати застави.

Звертає увагу, що на утримані ОСОБА_6 знаходяться малолітні діти, 2009 та 2013 років народження.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляджу апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні, від обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора на адресу апеляційного суду не надходило. Захисник ОСОБА_5 надала заяву про бажання приймати участь у судовому засіданні, однак під час змоги з`єднання з нею шляхом відеоконференсзв`язку, остання повідомила, що в неї відсутнє енергопостачання, тому вона не заперечує судовий розгляд провести за її відсутністю.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а саме: будучи військовослужбовцем, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, відкрито відмовився виконати наказ свого прямого начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони ЗСУ на відповідній ділянці оборони.

26 жовтня 2022 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

28 жовтня 2022 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська, ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема переховуватись від суду, впливати на свідків, у зв`язку з чим прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Разом з цим, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про недоведеність в повній мірі ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки матеріали провадження та клопотання прокурора не містить даних, які б давали підстави вважати наявним вказаний ризик.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного ризику передбаченого п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер та тяжкість скоєного кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, особу обвинуваченого та наявність ризиків, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи, що за інкримінований йому злочин передбачено покарання до 10 років, крім того може фізично або психологічно впливати на свідків кримінального правопорушення, які разом із ним проходять військову службу, з метою змінити їх свідчення на свою користь, вчинити інше кримінальне правопорушення передбачене ст. 408 КК України, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Отже суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам інкримінованого кримінального правопорушення, яке є тяжким, скоєним будучи військовослужбовцем, тобто особою, на яку покладено відповідні обов`язки захисту Вітчизни, в умовах воєнного стану, ставлення ОСОБА_6 до скоєного злочину.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_6 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Отже, вимога захисника про застосування до ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу у виді застави не ґрунтується на вимогах закону.

З цих же підстав, суд першої інстанції обґрунтовано не визначив розмір застави про обрані запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що також узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою ОСОБА_6 , підтверджується наявністю ризиків, які передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків не зменшився, з моменту обрання останньому запобіжного захожу, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження. Крім того, обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, прямо заборонена положеннями ч. 8 ст. 176 КПК України.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді