ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2605/22 Справа № 212/2052/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, інваліда III групи, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останні рази:

- 01.02.2022 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця обмеження волі;

- 05.04.2022 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 246, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 1 місяця обмеження волі,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.04.2022 року призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 1 місяць.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту прибуття до установи виконання покарання або з моменту затримання на виконання вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.

Так, ОСОБА_7 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно, умисно систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою він проживає в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що призвело до психологічних страждань останньої.

Зокрема, о 17:00 годині 16.09.2021 року, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , умисно вчинив відносно своєї матері ОСОБА_9 домашнє насильство психологічного характеру, яке виразилося у висловлюванні грубою нецензурною лайкою на її адресу, тим самим чинив психологічний тиск. Так, відносно ОСОБА_7 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення та постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.10.2021 року визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, о 18:00 годині 18.11.2021 року, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , повторно протягом року, умисно вчинив відносно своєї матері ОСОБА_9 психологічне насильство в сім`ї, ображав її словами нецензурної лайки, бив посуд, тим самим чинив психологічний тиск, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Так, відносно ОСОБА_7 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення та постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.12.2021 року визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, о 19:00 годині 22.11.2021 року, ОСОБА_7 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , повторно протягом року, умисно вчинив відносно своєї матері ОСОБА_9 психологічне насильство в сім`ї, ображав її словами нецензурної лайки, тим самим чинив психологічний тиск, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Так, відносно ОСОБА_7 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення та постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.01.2022 року визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Продовжуючи свої умисні злочинні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, відносно своєї матері ОСОБА_9 , о 09:00 годині 25.01.2022 року, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, почав ображати її словами нецензурної лайки та погрожувати фізичною розправою. Внаслідок таких дій з боку ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_9 зазнала психологічних страждань.

Отже, вказаними насильницькими діями, ОСОБА_7 у період часу з 16.09.2021 року по 25.01.2022 року заподіяв своїй матері ОСОБА_9 систематичні психологічні страждання, які виразилися у погіршенні самопочуття ОСОБА_9 , а саме у підвищені артеріального тиску, проявів головних та серцевих болів, внаслідок чого погіршилась якість життя потерпілої.

В апеляційній скарзі:

- захисник обвинуваченого просить вказаний вирок скасувати, та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за відсутності в його діях складу злочину передбаченого ст. 126-1 КК України.

Вважає оскаржуваний вирок незаконним, таким, що порушує принцип верховенства права та засади розумності, добросовісності і справедливості.

Зазначає, що ОСОБА_7 за епізодами від 16.09.2021 року, 18.11.2021 року та 22.11.2021 року був притягнутий до відповідальності та поніс встановлене адміністративне покарання. Відносно ОСОБА_7 жодна з трьох постанов про притягнення його до адміністративної відповідальності станом на дату винесення юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення вироку не скасована.

На думку захисника, має місце притягнення ОСОБА_7 до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду, - без змін, обвинуваченого та його захисника, які підтримала вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції ухвалюючи вищевказаний вирок, в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження і кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 126-1 КК України, оскільки вони в суді першої інстанції ніким не оспорювалися і щодо них докази не досліджувалися відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, порядок застосування якої судом першої інстанції не був порушеним.

Всупереч тверджень захисника обвинуваченого щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, колегія суддів вважає недоведеними та голослівними, які спростовуються матеріалами кримінального провадження та доказами наведеними у вироку, а висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні домашнього насильства щодо своєї матері ОСОБА_9 є цілком обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому діянні, доведена показами самого обвинуваченого наданими в суді першої.

Так, в судовому засіданні першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України визнав у повному обсязі за обставин викладених у обвинувальному акті. Суду пояснив, що мешкає разом із матір`ю в Покровському районі міста Кривого Рогу. Вчиняв насильство щодо неї психологічного характеру. Просив суворо не карати, оскільки він розкаявся.

Потерпіла ОСОБА_9 до судового засідання не з`явилась, просила справу розглянути без її участі, а покарання призначити на розсуд суду.

Отже, під час перевірки матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом установлено, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні домашнього насильства, тобто в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо своєї матері ОСОБА_9 , що призвело до її психологічних страждань й кваліфікацію його дій за ст. 126-1 КК України, суд першої інстанції зробив на підставі допиту самого ОСОБА_7 та з врахуванням думок прокурора та захисника обвинуваченого, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Що стосується доводів апелянта в частині того, що ОСОБА_7 за епізодами від 16.09.2021 року, 18.11.2021 року та 22.11.2021 року був притягнутий до відповідальності та поніс встановлене адміністративне покарання, а тому, на думку захисника, має місце притягнення ОСОБА_7 до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, то вони не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.10.2021 року останнього було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановами Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.12.2021 року та 12.01.2022 року ОСОБА_7 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Разом з тим, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 запроваджено, після події, яка мала місце о 09:00 годині 25.01.2022 року, коли ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, почав ображати свою матір ОСОБА_9 словами нецензурної лайки та погрожувати фізичною розправою. Внаслідок таких дій з боку ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_9 зазнала психологічних страждань.

Адміністративні провадження, за які ОСОБА_7 вже поніс відповідальність/покарання, є лише доказами в даному кримінальному провадженні та свідчать про систематичну протиправність дій обвинуваченого щодо своєї матері - потерпілої ОСОБА_9 .

Колегія суддів зазначає, що у Постанові Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі № 585/3184/20 (провадження N 51-5266км21) ККС прийшла до висновку, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту домашнього насильства якимось певним видом доказів. Діяння та наслідки, зазначені у ст. 126-1 КК, підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК. Тобто факт документування домашнього насильства має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази, тому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факти актів насильства. Відповідно систематичність домашнього насильства, яке наполегливо продовжує вчиняти винувата особа, у тому числі, але не виключно, може бути підтверджена попереднім притягненням її до адміністративної відповідальності не менше двох разів за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП. За таких обставин те, що особу раніше притягували до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не виключає наявності в її діях складу кримінального правопорушення, якщо вона продовжує вчиняти домашнє насильство, кількість епізодів яких загалом не менше трьох і ці систематичні дії потягли наслідки, визначені ст. 126-1 КК.

Тобто попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З огляду на ці обставини та їх кримінально-правове значення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про наявність у діях ОСОБА_7 ознак домашнього насильства, передбаченого ст. 126-1 КК України, а усе вище перелічене свідчить, що для обвинуваченого було цілком нормальним вчинення протиправних діянь відносно своєї матері ОСОБА_9 у вигляді образ нецензурною лайкою, погроз фізичною розправою, завданням психологічного болю, вчинення насильства в сім`ї, чого не заперечував особисто сам обвинувачений.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції в повній мірі виконав вимоги ст. ст. 50, 65-67 КК України, при цьому врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, неодружений, перебуває на обліку у лікаря нарколога, у лікаря психіатра на обліку не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, суд першої інстанції вірно врахував рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

З урахуванням сукупності зазначених обставин, характеру вчиненого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що судом вірно призначено покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , в межах санкції ст. 126-1 КК України, а саме у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Більше того, на думку суду колегії суддів, судом першої інстанції вірно застосовано вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим покаранням за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.04.2022 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 1 місяць.

При цьому колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що наведені доводи в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в цілому, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_10