КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України, з визначенням розміру застави,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ з ДУ "Київський слідчий

ізолятор"),

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України, серед іншого, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 08 жовтня 2022 року включно та визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 325 526 000 гривень, що дорівнює 125 202 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, тим, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, на даний час, не забезпечить дотримання обвинуваченими процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу, ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити в повному обсязі, або змінити ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року та обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід.

При цьому апелянт посилається на те, що при вирішені судом питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом приймалось до уваги те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання на строк до 10 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, за змістом обвинувачення іноземній компанії діями ОСОБА_6 спричинені збитки в сумі 325 526 000 гривень, які не відшкодовані.

За таких обставин суд погодився із заявленими прокурором ризиками, передбаченими ч. 1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, зможе вчинити спроби переховуватись від суду, з огляду на можливість призначення йому покарання у випадку встановлення судом його винуватості, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Проте, на думку захисника, вищезазначене твердження суду першої інстанції не можна вважати вмотивованим, як це передбачено ч. 1 ст. 370 КПК України, вказане є грубим порушенням кримінально процесуального закону.

При розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, захисник звертав увагу суду на ту обставину, що клопотання прокурора не містить жодного додатку, відсутні копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, як цього вимагає КПК.

Захисник зазначає, що суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, а прокурор подав клопотання про продовження запобіжного заходу, що не передбачено КПК України.

Вищезазначені доводи сторони захисту залишились без відповіді та належної мотивації, що є грубим порушенням ст. 370 КПК України.

Також захисник вважає, що зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування, як до підозрюваного.

Обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема, домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі, при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

Окрім того, при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та визначення розміру застави, захисник посилався на ч. 4 статті 182 КПК України, відповідно до якої розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Даних про будь-яке майно обвинуваченого, майнових збережень чи інших доходів, які б забезпечили виконання застави в розмірі 325 520 000 гривень, стороною обвинувачення в суді першої інстанції не надано.

Окрім того, захисник посилався на відсутність в матеріалах кримінального провадження будь-яких документів, що підтверджують наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення).

Як в підозрі, так і в обвинувальному акті зазначено про те, що ОСОБА_6 імовірно підробив довіреність, що видана 25 квітня 2017 року (апостиль проставлено 27.04.2017 N047797/17) та запропонував раніше не знайомому ОСОБА_10 , придбати за 7 520 227 гривень статутний капітал у розмірі 100% ТОВ «Дністрові сади», проте вказане не підтверджується жодним належним та допустимим доказом. В матеріалах справи відсутній висновок будь-якої експертизи про підробку вищезазначеної довіреності. А отже відсутня обґрунтована підозра (обвинувачення) у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України.

Враховуючи той факт, що слідством не встановлено, які саме документи були підроблені ОСОБА_6 , чи використовувались ним такі підроблені документи чи взагалі обвинувачений здійснював підробку документів, тому пред`явлена підозра (обвинувачення) не можуть вважатись обґрунтованою та відповідати вимогам ст. ст. 278, 291 КПК України.

Що стосується посилання суду першої інстанції на спричинені збитки в сумі 325 526 000 гривень, які не відшкодовані, то вказане спростовується рішенням Північного апеляційного господарського суду від 27 червня 2022 року в справі №910/7658/21, про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі та рішень загальних зборів ТОВ «Дністровські сади». Позов був задоволений, договори були визнані недійсними, жодними активами компанії внаслідок укладення таких договорів ніхто не заволодів, а отже будь-які збитки компанії не нанесені.

Окрім того, під час розгляду даної справи в Господарському суді м. Києва позивач (потерпілий в даному провадженні) жодного разу не зазначав що відчуження частки в статутному капіталі ТОВ «Дністровські сади» відбувалось на підставі підроблених документів, а отже, з огляду на викладені обставини правовідносини, які склалися між обвинуваченим і ТОВ «Дністровські сади» свідчать про цивільно-правові відносини, а відтак пред`явлене обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 3 ст.206-2 КК України є безпідставним та необґрунтованим, та таким, що базується виключно на припущеннях слідства.

Відтак, захисник вважає, що враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одружений, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, до затримання працював агрономом-консультантом в ТОВ «Агрокомплекс», де і був затриманий працівниками поліції, розмір застави, визначений судом першої інстанції, повинен бути зменшений, оскільки суддею не встановлено дійсний майновий та сімейний стан обвинуваченого, а застава у зазначених судом межах є завідомо непомірною для нього.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року відмовити, а ухвалу залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали за апеляційною скаргою захисника, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України при розгляді питання про продовження строку запобіжного заходу суд повинен встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Вказані обставини щодо обвинуваченого ОСОБА_6 були перевірені судом першої інстанції та свої висновки стосовно цього суд зазначив в ухвалі.

Так, наведені в ухвалі ризики, зокрема, щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, ґрунтуються на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачуються, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, а ризики, які враховувались під час обрання виключного запобіжного заходу не зменшились.

Окрім того, судом при розгляді клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд взяв до уваги те, що наразі у зв`язку із проведенням на території України військових дій країною агресором, частина території держави є тимчасово окупованою, що додатково може надати обвинуваченому можливість переховуватись на тій території країни, яка не підконтрольна органам державної влади.

А тому доводи захисника про те, що стороною обвинувачення не було надано жодних доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Доводи захисника ОСОБА_5 щодо недотримання судом вимог ст. 315 КПК України є неспроможними.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати захід забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Водночас, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України, статтями 197 та 199 якої передбачено строк дії ухвали про тримання під вартою, продовження строку тримання під вартою та порядок продовження строку тримання під вартою.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні суд, маючи право, передбачене ч. 3 ст. 315 КПК України, на обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого, не позбавлений права розглянути клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою за правилами, викладеними у главі 18 КПК України.

Окрім того, в Рішенні Конституційного суду України від 23 листопада 2017 року №1-р/2017 у справі № 1-28/2017 року зазначено, що продовження судом під час підготовчого судового засідання заходів забезпечення кримінального провадження щодо запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без клопотань учасників кримінального провадження, зокрема, прокурора та без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, за яких такі запобіжні заходи були обрані на стадії досудового розслідування, суперечить вимогам ч. ч. 1, 2 ст. 29 Конституції України. На підставі чого, вказаним рішенням суду визнано таким, що не відповідає Конституції України (неконституційним) положення третього речення третьої часини ст. 315 КК України.

Проте, вказаним рішенням суду не констатовано неможливості продовження обвинуваченому під час підготовчого судового засідання дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, навпаки, частиною 4 Рішення Конституційного суду України від 23 листопада 2017 року передбачено, що відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання за клопотанням учасників судового провадження допускається продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного під час досудового розслідування.

Колегія суддів, не приймаючи до уваги доводи апеляції захисника про порушення судом вимог кримінального процесуального закону, вказує на те, що згідно з чинними нормами КПК України зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого не виключають продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування, як до підозрюваного, як це трактується в апеляції захисника.

Так, Глава 18 КПК України не містить будь-яких застережень щодо неможливості продовження дії запобіжного заходу, обраного підозрюваному на стадії досудового розслідування провадження слідчим суддею, після передачі обвинувального акту до суду.

В ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя згідно з ст. 197 КПК України зазначає строк дії ухвали.

Відповідно до вимог ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження у порядку, передбаченого цим кодексом.

Отже, із змісту ст. 203 КПК України убачається, що ухвала слідчого судді про обрання підозрюваному запобіжного заходу, у тому числі, у виді тримання під вартою в межах визначеного у ній строку може діяти до моменту виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження у суді, тобто така ухвала не припиняє своєї дії у зв`язку із зміною процесуального статуту особи, яка притягується до кримінального відповідальності, - з підозрюваного на обвинуваченого.

Посилання захисника на ч. 4 статті 182 КПК України щодо визначення розміру застави є безпідставним, оскільки при визначенні розміру застави зазначені у цій частині обставини були враховані судом, зокрема, обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого.

Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Також, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, врахував обставини та тяжкість кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 , та дійшов до обґрунтованого висновку щодо необхідності визначити обвинуваченому заставу в розмірі 325 526 000 гривень, що дорівнює 125 202 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання покладених на нього обов`язків.

Посилання захисника на те, що судом не встановлено дійсний майновий та сімейний стан обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одружений, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, до затримання працював агрономом-консультантом в ТОВ «Агрокомплекс», та застава у зазначених судом межах є завідомо непомірною для нього не можуть бути взятими до уваги, оскільки наведені обставини щодо характеристики особи та сімейного стану були враховані судом при продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а що стосується майнового стану, то закон, зокрема, ст. 184 КПК України, не зобов`язує прокурора надавати суду докази щодо майнового стану обвинуваченого при подачі клопотання про застосування запобіжних заходів та продовження запобіжних заходів.

Доводи захисника про відсутність в матеріалах кримінального провадження будь-яких документів, що підтверджують наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення), то колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості підозри, яка висувалась обвинуваченому, оскільки ці питання можуть бути предметом розгляд лише при обранні запобіжного заходу, а при продовженні строку дії запобіжного заходу суд перевіряє лише обставини щодо наявності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу.

Прийняте судове рішення суду першої інстанції не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №757/19082/22-к

Провадження №11-кп/824/570/2023

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11

Доповідач ОСОБА_1