Ширяївський районний суд Одеської області
12.12.2022 Справа №: 518/410/21 Провадження № 1-кп/518/15/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року

Ширяївський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ширяєве кримінальне провадження № 0000057 від 26.12.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Новосвітівка, Ширяївського району, Одеської області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої вироком Іванівського районного суду Одеської області від 26.02.2020 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з випробувальним терміном на строк 3 роки, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимою, останнього разу 26.02.2020 року Іванівським районним судом Одеської області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків передбачених п. п. 1. 2 ч. 1, ч. 3 п. п. 2, 3,4 ст. 76 КК України, однак при цьому, ОСОБА_4 необхідних висновків для себе не зробила, покарання не відбула, на шлях виправлення не стала та вчинила нові корисливі злочини за наступних обставин.
25.12.2020 року близько 22:00 години мешканка с. Новосвітівка, Березівського району Одеської області, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись корисливими мотивами направленими на заволодіння чужого майна, діючи повторно, зі сторони присадибної ділянки, проникла на частково огороджену територію домоволодіння громадянки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де у подальшому підійшовши до піднавісу, де зберігається зерно різного роду для корму тварин, викрала звідти 3 мішки кукурудзи вагою по 50 кг кожен врожаю 2020 року, вартістю сім гривень за один кілограм, викраденим майном розпорядилася на власну користь.
При цьому ОСОБА_4 своїми умисними діями спричинила потерпілій ОСОБА_6 , матеріальну шкоду на загальну суму 1050,00 гривень.
Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, 05.03.2021 року близько 22:00 години, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, проникла на частково огороджену територію домоволодіння громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де керуючись корисливими мотивами направленими на заволодіння чужого майна, а саме речами які знаходяться в приміщенні житлового будинку, впевнившись, що за нею ніхто не спостерігає та у домоволодінні нікого немає, за допомогою садівничих ножиць, які знайшла на території вказаного домоволодіння, віджала метало пластикове вікно, через яке проникла до приміщення житлового будинку.
Перебуваючи в приміщенні житлового будинку ОСОБА_7 , в одній із кімнат ОСОБА_4 виявила ноутбук марки «Dell» чорного кольору, вартість якого складає 5 445 гривень, ноутбук марки «Asus», чорного кольору, вартість якого складає 6 527 гривень та планшет марки «Bravis», чорного кольору, вартість якого складає 804 гривень. Узявши вищевказані речі ОСОБА_4 , винесла їх з будинку та у подальшому розпорядилася на власний розсуд, тим самим заподіявши потерпілому ОСОБА_7 , матеріальний збиток на загальну суму 12 776,00 гривень.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю підтвердила обставини обвинувачення та визнала вину у вчиненні кримінальних правопорушень, що їй інкриміновані органом досудового розслідування, шкодує за вчинене.
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а наслідки позбавлення права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку їм зрозумілі, судовий розгляд кримінального провадження проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Суд, дійшов висновку, що дії обвинуваченої ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), крадіжка вчинена повторно та за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), крадіжка вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.
Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченої ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушені, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 суд визнає вчинення кримінальних правопорушень в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно висновку досудової доповіді відносно ОСОБА_4 орган пробації на підставі інформації, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, високу ймовірність вчинення повторного правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства у тому числі для окремих осіб.

Таким чином, при визначенні міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, їх характер та наслідки, особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка схильна до вчинення корисливих злочинів, небажання її ставати на шлях виправлення, спосіб життя (не працююча, раніше судима), що свідчить про те, що оточуюча її обстановка у сім`ї та побуті, виражає не прийнятні соціальні зв`язки; позицію прокурора про доцільність призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень а саме: їх класифікацію за ступенем тяжкості, передбачену ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченої під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, з визначенням остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 71 даного Кодексу, у виді позбавлення волі.
Також, суд враховує, те що системний аналіз положень КК України свідчить, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України. У разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Суд враховує, що вироком Іванівського районного суду Одеської області від 26.02.2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з випробувальним терміном на строк 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, нові кримінальні правопорушення ОСОБА_4 вчинено в період іспитового строку, а саме 25.12.2020 року та 05.03.2021 року.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначеннями судами кримінального покарання» наголошено, що згідно з частиною 2 статті 75 КК України, суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинила нові злочини в період іспитового строку, а також вимоги статей 71, 78 КК України, положення пунктів 10, 26 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально і про неможливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків.
Відтак, підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченої, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у межах санкції ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати на залучення експертів підлягають стягненню із обвинуваченої.

Питання про долю речових доказів і документів підлягають вирішенню на підставі ч. 9 ст. 100 КПК України.

З метою забезпечення виконання вироку, враховуючи, що обвинуваченій призначається покарання у виді позбавлення волі, з метою запобігання ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на переконання суду обвинуваченій необхідно залишити до набрання вироком законної сили обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 381-382, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їх покарання у виді обмеженням волі на строк два роки.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити їх покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.
В силу ч. 4 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання, визначеного вироком Іванівського районного суду Одеської області від 26.02.2020 року, остаточно визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити попередній у виді тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк відбуття покарання час її попереднього ув`язнення з 24 жовтня 2022 року по день набрання вироком законної сили включно відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави 817,00 гривень процесуальних витрат на залучення експерта.
Речові докази по кримінальному провадженню залишити у володінні власників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_8