Березівський районний суд Одеської області
02.02.2023
Справа № 494/620/20
Провадження № 1-кп/494/37/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2023 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області матеріали кримінального провадження №0000094 щодо обвинуваченого:

ОСОБА_5 ,, ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця с. Балайчук Березівськго району Одеської області, громадянина України, маючий на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , судимий Суворовським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.186 КК України від 28.02.2019 року.

в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

22.06.2020 року до Березівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 289 КК України та згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями визначено суддю ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 11.01.2022 року , у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_6 , вищезазначену справу прийнято до провадження суддя ОСОБА_1 та призначено до судового розгляду.

ОСОБА_5 , маючи непогашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, на шлях виправлення не став, необхідних висновків для себе не зробив, та 31.03.2020 року,

приблизно о 23.30 год, у ОСОБА_5 , який проходив біля будинку АДРЕСА_3 виник умисел незаконного заволодіння транспортним засобом, а саме: легковим автомобілем марки ВАЗ моделі «2101», червоного кольору, 1973 року випуску, державна реєстраційні номери « НОМЕР_1 », який знаходився навпроти вказаного будинку та який перебував у користуванні ОСОБА_7 . На виконання свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, не маючи ні дійсного, ні уявного права на користування даним транспортним засобом, поза волевиявленням законного володільця, будучи впевниним, що за його діями ніхто не спостерігає та викрити його злочинні дії ніхто не може, діючи умисно, повторно, протиправно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, через незачинені двері автомобіля, ОСОБА_5 проник до салону автомобіля марки «ВАЗ» моделі 2101, червоного кольору 1973 року виписку, державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », де сів за кермо вищевказаного автомобіля, шляхом скручування дротів замку запалювання, привів у рух транспортний засіб на якому поїхав з місця подіїї, тобто встановивши фактичний контроль на ним, незаконно заволодів автомобіль марки ВАЗ моделі 2101, червоного кольору, 1973 року випуску, державна реєстраційні номери « НОМЕР_2 », вартістю 19000. В подальшому ОСОБА_5 з викраденим майном місце вчинення кримінального правопорушення залишив та розпорядився ним на власний розсуд.

На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_5 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненого повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 289 КК України.

Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_5 незаконно заволодів транспортним засобом, яке вчинено повторно, тобто вчинив злочин, передбачений частиною другою статті 289 КК України.

Потерпілий ОСОБА_7 на виклик суду не прибув, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України та положень п.12 Постанови Пленуму ВС України "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" № 13 від 02.07.2004 року належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, 24.12.2022 року на адресу суду надіслав заяву про слуханння справи у його відсутності.

Суд, виконуючи вимоги ст.325 КПК України, заслухав думку учасників судового провадження щодо проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду, та можливість за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілого з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.

Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.

Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права

на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Будучи допитаним під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчинені кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та надав суду пояснення про те, яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені злочину та просив суд призначити найменш суворе покарання. Захисник підтримав позицію обвинуваченого та фактичні обставини справи не оспорював.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини ( щире каяття) та добровільне відшкодування збитків.

На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким обвинувачений скористався.

Разом з цим, суд враховує, що на момент подачі обвинувального акту 22.06.2020 року до Березівського районного суду Одеської області , ОСОБА_5 був раніше судимий Суворовським районним судом м. Одеси від 28.02.2019 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення, з іспитовим строком на 1 рік та 6 місяців. Разом з цим, ухвала суду про звільнення від відбування покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеса винесена 28.09.2020 року, тобто після направлення вищевказаного обвинувального акту до суду. Вказана ухвала набрала законної сили та не оскаржувалась.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за частиною другою статті 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна. Обвинувачений вказав, в подальшому житті не будуть вчиняти таких дій тапросив не застосовувати позбавлення волі. Захисник також просив не позбавляти волі обвинуваченого, оскільки на його утриманні є неповнолітня дитина. Потерпілий у судове засіданні не з`явився.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Злочин вчинений обвинуваченим є дійсно суспільно небезпечним. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину, позицію державного обвинувача та

самого обвинуваченого, з врахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, суд доходить висновку, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання за частиною другою ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскацією майна, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілого.

Водночас, враховуючи , що ухвалою суду від 28.09.2020 року (набрала законної сили), ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеса , тобто після направлення вищевказаного обвинувального акту до суду, оскільки, хоча і було вчинено даний злочин під час іспитового строку, проте останнього на момент винесення даного вироку звільнено від відбування покарання, а тому підстав для приєднання частини невідбутого покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси суд не вбачає.

Взяти ОСОБА_5 під варту в залі суду.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту взяття під варту, а саме з 02.02.2023 року.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 03.04.2020 року по справі №494/376/20.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000094, після набрання вироком законної сили, а саме: автомобіль марки «ВАЗ» моделі 2101, д.р.н. НОМЕР_2 залишити потерпілому по приналежності.

Телефон марки «Нокіа» - повернути ОСОБА_5 ;

Пляшку об`ємом 0,75 л з під пива «Старопрамен», викрутка металева з пластиковою ручкою, чохол важеля перемикання передач знищити.

Крім того, необхідно стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 3840 грн гривень 47 копійок за проведення експертиз.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 374 КПК України, ч. 2 ст. 289 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 289 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

Застосувати відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор».

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту взяття під варту, тобто з 02.02.2023 року.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 03.04.2020 року по справі №494/376/20.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000094, після набрання вироком законної сили, а саме: автомобіль марки «ВАЗ» моделі 2101, д.р.н. НОМЕР_2 залишити потерпілому по приналежності.

Телефон марки «Нокіа» - повернути ОСОБА_5 ;

Пляшку об`ємом 0,75 л з під пива «Старопрамен», викрутка металева з пластиковою ручкою, чохол важеля перемикання передач знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 3840 грн гривень 47 копійок за проведення експертиз.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1