Номер провадження: 11-кп/813/732/22
Справа № 509/1922/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.11.2021 року у кримінальному провадженні №0000531 від 01.04.2020 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чорноморська, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей: синів ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що 24.03.2020 р., приблизно о 15:20 год., старший ДОП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області потерпілий ОСОБА_10 , під час здійснення своїх прямих функціональних та службових обов`язків, перебуваючи в АДРЕСА_2, де, з боку автомобільної парковки, на фасадній частині вказаного будинку, в цокольному приміщенні, виявив заклад побутового обслуговування населення «ІНФОРМАЦІЯ_13», двері якого були відчинені. Для перевірки можливого порушення карантинних норм, старший ДОП ОСОБА_10 пройшов до приміщення, в якому знаходилися три жінки - працівниці та два відвідувачі - клієнти, яким працівниці закладу надавали косметично-парикмахерські послуги, у зв`язку з чим, старший ДОП ОСОБА_10 , назвавшись та пред`явивши присутнім особам своє службове посвідчення, отримав від працівниць закладу пояснення, встановивши, що власницею (роботодавцем) закладу побутового обслуговування населення «Парикмахерська Вікторія» є свідок ОСОБА_11 , а її чоловік обвинувачений ОСОБА_7 , зі слів працівниць закладу, надає їй посильну допомогу в функціонуванні даної перукарні. В цей же день, 24.03.2020 р., старшим ДОП ОСОБА_10 був здійснений телефонний дзвінок зі свого мобільного телефону (т. НОМЕР_1 ) на мобільний номер телефону обвинуваченого ОСОБА_7 (т. НОМЕР_2 ), який надали йому працівниці закладу, в ході якої, старший ДОП ОСОБА_10 назвавшись і пояснивши обставини та підстави перевірки закладу побутового обслуговування населення « ІНФОРМАЦІЯ_13 », обвинувачений ОСОБА_7 повідомив його, що наступного дня надасть йому необхідні пояснення та документи з приводу функціонування перукарні своєї дружини.

В подальшому, 26.03.2020 р., о 14:28 год., в той час, коли старший ДОП ОСОБА_10 перебував у заступника начальника Овідіопольского ВП ГУНП ОСОБА_14 в кабінеті №23 Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області за адресою : Одеська область, Одеській район, смт. Овідіополь по вул. Берегова 9, де також був присутній заступник начальника сектору превенції ОСОБА_15 , на мобільний номер телефону старшого ДОП ОСОБА_10 поступив телефонний дзвінок від обвинуваченого ОСОБА_7 з номеру телефону НОМЕР_2 , який, діючи умисно, усвідомлюючи, що розмовляє безпосередньо із старшим ДОП ОСОБА_10 , відкрито та агресивно, з застосуванням нецензурної лайки та образ, став висловлювати на адресу старшого ДОП потерпілого ОСОБА_10 погрози насильством у вигляді спричинення останньому тілесних ушкоджень, та погроз пошкодження і знищення його автомобілю марки «Nissan Primera» д/н НОМЕР_3 , яким він користується, шляхом його підпалу, у зв`язку із виконанням старшим ДОП ОСОБА_10 службових обов`язків, а саме через документуванням ним порушення вимог карантину з боку його дружини свідка ОСОБА_11 . При цьому, вказані словесні погрози, висловлені обвинуваченим ОСОБА_7 на адресу потерпілого старшого ДОП ОСОБА_10 з приводу заподіяння йому умисного насильства та підпалу його автомобілю, потерпілий ОСОБА_10 сприйняв реально, як такі, що загрожують його життю та здоров`ю, і можуть бути реалізовані обвинуваченим ОСОБА_7 , так як останній повідомив потерпілого про те, що добре знає адресу проживання старшого ДОП ОСОБА_10 із сім`єю та місце паркування його автомобіля марки «Nissan Primera» д/н НОМЕР_3 .

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з причин суворості покарання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що мотивувальна частина вироку не містить посилання суду на обставини, які відповідно до ст. 66, 67 КК України пом`якшують покарання та обтяжують покарання обвинуваченого. Також зазначає, що прокурор просив призначити йому покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, а суд призначив іспитовий строк 2 роки, що є занадто суворим, оскільки раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Крім того, вказує, що з часу інкримінованого йому злочину минуло більше ніж півтора роки, протягом яких він не вчиняв нових кримінальних правопорушень, веде виключно право слухняний образ життя.

Просить вирок суду змінити, включити до вироку обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання та відсутність обставин які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого. Знизити ОСОБА_7 термін іспитового строку, звільнивши на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України виконає покладені на нього обов`язки. У решті вирок залишити без змін.

Потерпілий ОСОБА_10 про дату, час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим апеляційний суд з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, вважав за можливе розглянути справу за його відсутності.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про наступне.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції та доведеність його вини у вчинені кримінального правопорушення, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 345 КК України як погроза насильством та знищення майна щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Щодо доводів обвинуваченого з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його вік, особу винного, першу судимість, посередню характеристику, його сімейний стан, а саме, знаходження на його утриманні двох малолітніх дітей, відсутність матеріального збитку.

Враховуючи сукупність вищезазначених обставин суд першої інстанції дійшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, без ізоляції від суспільства, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини та дані про особу обвинуваченого надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, без ізоляції від суспільства з іспитовим строком 2 (два) роки, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що вирок підлягає зміні, оскільки мотивувальна частина вироку не містить посилання суду на обставини, які відповідно до ст. 66, 67 КК України пом`якшують покарання та обтяжують покарання обвинуваченого, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його вік, особу винного, першу судимість, посередню характеристику, його сімейний стан, а саме, знаходження на його утриманні двох малолітніх дітей.

Таким чином, не зазначення судом першої інстанції положень ст. 66, 67 КК України, не може бути безумною підставою для зміни вироку. До того ж, згідно обвинувального акту обставини які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - відсутні.

Отже, зазначені на думку колегії суддів доводи обвинуваченого не є такими, що слугують безумовною підставою для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана, відповідно до ст. 65 КК України правильно, тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.

Доводи обвинуваченого, яким він мотивує необхідність пом`якшення покарання, враховані судом першої інстанції, а покарання обвинуваченому призначене відповідно до санкції ч. 1 ст. 345 КК України та вимог ст. 65 КК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра покарання до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З урахуванням усіх зазначених обставин в їх сукупності, а також тих, про які обвинувачений вказує у апеляційної скарзі, не вбачається підстав вважати призначену обвинуваченому ОСОБА_7 міру покарання явно несправедливою через суворість або такою, що призначена на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку із чим не вбачається підстав для призначення щодо нього більш м`якого покарання.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були б підставою для зміни вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 24, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.11.2021 року у кримінальному провадженні №0000531 від 01.04.2020 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4