Справа № 161/810/23
Провадження № 1-кс/931/4/23
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2023 року смт. Локачі
Просить накласти арешт на майно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає АДРЕСА_1 , а саме на транспортний засіб Volkswagen Tiguan, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .
30.01.2023 року вказані матеріали надійшли до Локачинського районного суду Волинської області та призначено до розгляду клопотання на 01.02.2023.
01.02.2023 та 06.02.2023 від ОСОБА_4 надійшли клопотання про долучення документів до матеріалів справи.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення клопотання, оскільки ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні не оголошено підозру, цивільний позов подано без зазначення цивільних відповідачів, що є порушенням норм чинного КПК України та ОСОБА_4 не має права на звернення з таким клопотанням.
Заслухавши пояснення потерпілої ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_3 , дослідивши матеріали клопотання та наявні у справі № 161/810/23 матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.
Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.
Згідно з ч. 1-2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
Згідно із ч. 1 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
У ч. 1 ст. 128 КПК України зазначається, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ч. 1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.
Таким чином, для того, щоб бути цивільним позивачем і відповідно мати право звернутися з клопотанням про арешт майна, потрібно спочатку пред`явити цивільний позов у кримінальному провадженні. Без подачі цивільного позову потерпілий не має статусу цивільного позивача, а тому не може звертатися до суду з клопотанням про арешт майна.
Крім того, цивільний позов у кримінальному провадженні може бути пред`явлений виключно до наступних осіб: підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно вимог ч. 6 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Таким чином, слідчий суддя позбавлений можливості встановити до кого пред`явлений цивільний позов - до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також факт завдання шкоди саме ОСОБА_5 і розмір цієї шкоди.
Зокрема, з наданих до клопотання документів не встановлено, що у кримінальному провадженні було пред`явлено підозру ОСОБА_5 , а додані до клопотання матеріали не доводять підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_5 , а саме транспортний засіб Volkswagen Tiguan, 2012 року випуску, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки відповідно до вимог ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Вирішуючи питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Таким чином, відсутні підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт, оскільки потерпілою ОСОБА_4 не надано достатніх підстав для висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, а мета кримінального провадження не може бути досягнута без застосування таких процесуальних заходів.
Відповідно до положень ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання про накладення арешту слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 61, 62, 128, 131, 132, 167, 170, 171, 173, 309, 369, 372, 395 КПК України, слідчий суддя
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя Локачинського районного суду ОСОБА_1