Справа № 344/6316/23
Провадження № 1-кс/344/2549/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000767 від 02.11.2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000767 від 02.11.2020 року, в якому просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.03.2021 року на майно, а саме: напівпричеп з д.н.з. НОМЕР_1 , вантажний автомобіль «DAF» д.н.з. НОМЕР_2 .

В обгрунтування клопотання зазначив, що 18 березня 2021 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області винесено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку напівпричепу з цистерною д.н.з. НОМЕР_1 в рамках кримінального провадження № 0000767 від 02.11.2020 р.

На підставі вищевказаної ухвали був проведений обшук напівпричепу з д.н.з. НОМЕР_1 , а також, вийшовши за межі повноважень наданих ухвалою Івано-Франківського міського суду, слідчий провів обшук ще й вантажного автомобіля «DAF» д.н.з. НОМЕР_2 .

Як наслідок, був накладений арешт на напівпричіп з д.н.з. НОМЕР_1 , а також накладений арешт на вантажний автомобіль «DAF» д.н.з. НОМЕР_2 , у результаті його власник ОСОБА_4 фактично позбавлений можливості повноцінно користуватися та розпоряджатися власним майном.

Відразу після обшуку вказані транспортні засоби були повернуті власнику ОСОБА_4 , але накладений арешт.

Внаслідок накладення арешту на напівпричіп з д.н.з. НОМЕР_1 , а також на вантажний автомобіль «DAF» д.н.з. НОМЕР_2 , фактично заблокована трудова діяльність ОСОБА_4 , який використовує вказаний транспортний засіб для здійснення господарської діяльності.

Окрім того, вже досить тривалий час органи досудового розслідування не скасовують арешт на напівпричіп з д.н.з. НОМЕР_1 , а також «DAF» д.н.з. НОМЕР_2 , та не проводять з ними будь-які слідчі дії.

Окрім того, відсутня будь-яка інформація про строки вказаного кримінального провадження.

Відносно майна ОСОБА_4 не існує підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає конфіскації для забезпечення цивільного позову.

З моменту арешту майна минуло більше 2 років, підозра ОСОБА_4 не вручалася, не повідомлено про проведення будь-яких слідчих дій з майном, а тому відсутня потреба в перебуванні майна під арештом, і він підлягає скасуванню.

Зазначає про безпідставність накладення арешту, оскільки наведені в ухвалі про арешт підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом.

Також, як на підставу для скасування арешту, в клопотанні зазначається, що арешт накладено безпідставно, оскільки майно належить третій особі, а клопотання до суду було подано слідчим а не прокурором, як того вимагає стаття 64-2 КПК України.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги клопотання про скасування арешту майна підтримав та просив їх задовольнити.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Ст. 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Обгрунтовуючи клопотання заявник посилається на те, що в подальшому в арешті відпала потреба, оскільки слідчим не проводиться жодних слідчих дій з напівпричепом з д.н.з. НОМЕР_1 та вантажним автомобілем «DAF» д.н.з. НОМЕР_2 , відсутня інформація про строки кримінального провадження, а також наголошує на безпідставності накладеного арешту (у зв`язку з недоведеністю, що майно відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України).

Так, ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.03.2021 року у кримінальному провадженні №0000767 від 02.11.2020 року було надано дозвіл на проведення обшуку напівпричепу з паливоцистерною д.н.з. НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_4 , з метою виявлення та фіксації наступних речей, а саме: шлангів для перекачування нафтопродуктів та самих нафтопродуктів, які містяться в даному напівпричепі.

23.03.2021 року автомобіль «DAF» д.н.з. НОМЕР_2 з автоцистерною, що встановлена на напівпричепі з д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовими доказами. Право власності на зазначені транспортні засоби зареєстровані за ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.03.2021 року накладено арешт на майно: автомобіль «DAF» д.н.з. НОМЕР_2 з автоцистерною, що встановлена на напівпричепі з д.н.з. НОМЕР_1 які вилучено 23.03.2021 під час обшуку, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_4 із забороною розпоряджатися вказаним майном та вчиняти реєстраційні дії, до його скасування у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку. Метою накладення арешту зазначено збереження речових доказів.

Ч. 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із ст.ст. 171-174 цього Кодексу.

У рішеннях Європейського суду з прав людини Суд неодноразово доходив до висновку, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (рішення у справах Смірнов (Smirnov), п. 57, та «East West Alliance Limited», п. 188). При цьому, має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, п. 69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov).

Слідчий суддя не приймає до уваги посилання заявника про те, що відпала потреба у арешті майна, оскільки досудове розслідування триває та арешт майна застосований з метою збереження речових доказів.

Крім того, посилання на відсутність інформації про строки вказаного кримінального провадження, слідчий суддя вважає безпідставним, оскільки відповідно до ч.8 ст.615 КПК України у кримінальних провадженнях, в яких жодній особі не було повідомлено про підозру на дату введення воєнного стану, строк від зазначеної дати до дати припинення чи скасування воєнного стану не зараховується до загальних строків, передбачених статтею 219 цього Кодексу.

Обгрунтування клопотання про те, що внаслідок накладення арешту на майно, фактично заблокована трудова діяльність ОСОБА_4 , не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою слідчого судді власник не позбавлений права на користування майном.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

23.03.2021 року було проведено обшук у автомобілі «DAF» д.н.з. НОМЕР_2 та автоцистерні, що встановлена на напівпричепі з д.н.з. НОМЕР_1 . За результатами обшуку, виявлено та вилучено товаро-транспортні накладні без зазначення дат, що свідчить про те що офіційні документи на перевезення вантажу створювалися для прикриття злочинної діяльності, без зазначення дати надання послуги, а відповідно не можливості відстеження контролюючими та правоохоронними органами факту надання послуг. Також у документах значаться відомості про замовника та вантажоодержувача ТОВ «Крентон Україна». У графі бухгалтер (відповідальна особа вантажовідправника) на у трьох примірниках містяться відомості про одну і туж особу, проте різні підписи, що вказує на використання документу який містить недостовірні відомості. При цьому також вилучено підшивку товаро транспортних накладних починаючи із серії 12ААЗ№443967 та закінчуючи серією 12ААЗ№443975. У зазначених бланках накладних наявні відтиски печаток ТОВ «Крентон Україна», що свідчить про подальшу перспективу вивезення викрадених нафтопродуктів, та обізнаність власників транспорту про злочинну діяльність, а відповідно дає підстави вважати про виконання певної чітко визначеної злочинної ролі з використанням зазначеного транспорту.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що при накладенні арешту на майно стороною обвинувачення доведено, що майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України.

В даному кримінальному провадженні арешт на майно ОСОБА_4 накладений з метою збереження речових доказів, а тому процесуальний статус власника майна не є визначальним.

Відтак, враховуючи вищенаведене, та те, що заявником не доведено обставин, що арешт накладено необґрунтовано та в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, вважаю, що підстав для задоволення клопотання не має.

На підставі ст.ст.170,174 КПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1