Єдиний унікальний номер 349/1633/19
Номер провадження 1-кп/341/26/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.12.2018 під № 0000295, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, не працює, з вищою освітою, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, українець, громадянин України, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 355 КК України.

встановив:

ОСОБА_4 вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_7 , за наступних установлених судом обставин.

У жовтні 2018 року батько ОСОБА_4 ОСОБА_8 відповідно до усної домовленості передав ОСОБА_7 для проведення ремонту два телевізори марки «Samsung» LE32R81KХ/TWT та телевізор марки «Saturn» HD LED 32 C.

03.12.2018 близько 14.00 год ОСОБА_4 , перебуваючи у компанії свого товариша ОСОБА_9 , з метою забрати передані для ремонту його батьком телевізори, приїхали до місця роботи ОСОБА_7 , що у АДРЕСА_2 .

Увійшовши до приміщення майстерні, вхідні двері до якої були відчиненими, ОСОБА_4 , будучи обуреним поведінкою ОСОБА_7 , яка виразилась у тривалому невиконанні взятих на себе зобов`язань щодо ремонту телевізорів, розпочав із останнім словесну суперечку, що супроводжувалась нецензурною лайкою на адресу потерпілого.

Під час конфлікту ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою провчити ОСОБА_7 , умисно наніс останньому кілька ударів кулаками обох рук в ділянку голови, унаслідок чого потерпілий, втративши рівновагу, оступився назад та вдарився поперековою ділянкою спини до кута радіоли та отримав тілесні ушкодження.

Унаслідок ударів ОСОБА_4 в обличчя потерпілого, останньому завдано тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці верхньої та нижньої губи, а внаслідок удару поперековою ділянкою спини до лівого переднього кута радіоли ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла І куприкового хребця, які відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними в момент спричинення.

Продовжуючи свої злочинні дії, того ж дня близько 16:00 год ОСОБА_4 повернувся до місця роботи ОСОБА_7 з метою забрати не відремонтовану побутову техніку. При цьому дізнався від ОСОБА_7 про те, що один із телевізорів все ще перебував у розібраному вигляді.

З метою з`ясування відносин та провчити ОСОБА_7 обвинувачений обійшов потерпілого з-за спини, зловив обома руками в ділянці шиї, завдаючи сильного фізичного болю. Після цього умисно наніс ще кілька ударів кулаком лівої руки в ділянку голови зліва, завдавши при цьому сильного фізичного болю та спричинивши тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці шиї, синця в ділянці голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

З огляду на викладене, суд визнає ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки він вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_7 .

Установлені судом обставини підтверджуються наступними доказами.

Показаннями допитаного у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , який свою вину у вчиненому визнав частково, а саме те, що спричинив тілесні ушкодження, та пояснив, що у нього та його батька поламались телевізори. Ці телевізори його батько відвіз до потерпілого у ремонт. Пройшло близько 2 місяців. У телефонному режимі потерпілий повідомив батькові обвинуваченого, що телевізори відремонтував та їх можна забирати через два дні. 03.12.2018 на прохання батька ОСОБА_4 біля обіду поїхав з другом ОСОБА_9 за телевізорами до потерпілого. ОСОБА_9 попросив поїхати, бо два телевізори важко нести самому. Коли прийшли у майстерню, потерпілий сказав, що телевізори ще не відремонтовані та у розібраному стані. Він запитав потерпілого, чому той обманює батька, що вже полагодив та, що він за майстер. Пізніше відбувся конфлікт, штовханина. В обличчя потерпілого не бив. Сказав потерпілому зібрати телевізори для того, щоб відвезти до іншого майстра. Повідомив, що через 2-3 год приїде знову за зібраними телевізорами, забере техніку і віддасть нормальному майстру. ОСОБА_7 погодився. Близько 16-17 год обвинувачений повернувся. Один із телевізорів залишався у розібраному стані. Батьковий телевізор був у коробці. Під час другого приїзду ОСОБА_7 не бив. Навпаки, коли він ніс телевізор, потерпілий навздогін ззаду вдарив його по голові. Також, зазначив, що його розібраний телевізор так і залишився у потерпілого. Батько хотів забрати разом із кріпленням, проте ОСОБА_7 відповів: «Зустрінемось у суді». Крім того, додав, що коли потерпілий перебував у лікарні, то він підходив до останнього та пропонував допомогу. Проте, потерпілий відмовився. Сказав, що зустрінуться у суді. Шкодує, що так трапилось. ОСОБА_7 з ним не примирився. Потерпілому він не погрожував.

Під час повторного допиту обвинувачений на запитання прокурора зазначив, що вину у вчиненому визнає. На запитання суду, у чому саме визнає вину, ОСОБА_4 зазначив, що у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Повідомив, що готовий відшкодувати завдані матеріальні збитки, а раніше цього не зробив, оскільки потерпілий одразу просив надто велику суму і потім виїхав за кордон.

Показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який зазначив, що здійснював ремонт побутової техніки без реєстрації як суб`єкт господарювання. Як ФОП була зареєстрована його мама. Для ремонту техніки використовував приміщення у м. Рогатині на території аграрного коледжу. 03.12.2018 близько 10.00 год до нього у майстерню прийшов ОСОБА_10 для ремонту системного блоку від комп`ютера. Близько обіду у майстерню прийшли ОСОБА_4 з ОСОБА_9 . У майстерні разом з ним був ще ОСОБА_11 . Обвинувачений розпочав з ним словесну розмову, яка супроводжувалась нецензурною лайкою. Після цього одразу отримав від обвинуваченого кілька ударів кулаками обох рук у голову. Ці події відбувались у коридорі майстерні, де була стара радіола. Він думає, що вдарився куприком об радіолу. Після ударів по голові втратив рівновагу, вдарився лівим вухом у рамку дверей та опинився у приміщенні майстерні. Сперся на стіл. З лайки одразу не зрозумів, чого хоче ОСОБА_4 . ОСОБА_11 заспокоював обвинуваченого. ОСОБА_4 взяв з приміщення два чужі телевізори та хотів винести. Проте, ОСОБА_9 сказав, для чого йому ці телевізори, вони не працюють. ОСОБА_4 ходив по приміщенні та погрожував йому. Крім цього, зазначив, що обвинувачений розбив йому губу до умивальника. Потім ОСОБА_4 сказав, що йде та повернеться за дві години за відремонтованими телевізорами. Біля 16:00 год обвинувачений повернувся з ОСОБА_9 . ОСОБА_4 ходив по майстерні, поводив себе зухвало. Через деякий час накинувся на нього ззаду та почав душити лівою рукою, а правою наніс три удари у ділянку голови ззаду. Потім обвинувачений сказав, що не має часу та йде. Йшовши, ОСОБА_4 забрав з майстерні його офісне крісло, а ОСОБА_9 один телевізор. Також, пояснив, що приїхавши додому він ліг спати, а о 03.00 год ночі прокинувся та розповів дружині про все, що трапилось. Дружина відвезла його у лікарню о 04.00 год ночі. Потерпілий зазначив, що поведінка обвинуваченого завдала значних моральних страждань, через які він страждає і на цей час. Навіть, перебуваючи тривалий час у Республіці Польщі не може забути тих страждань, болю і сорому, які йому спричинив ОСОБА_4 . ОСОБА_7 , також, повідомив, що один з телевізорів батько обвинуваченого приніс десь за 5 місяців до події і потерпілий йому повідомляв, що телевізор ремонту не підлягає. Щодо іншого телевізора, то потерпілий зазначив, що очікував деталі із Китаю, а тому не міг відремонтувати телевізор. Крім того, потерпілий запевняє, що ОСОБА_4 під час конфлікту змушував його дати слово, що відремонтує телевізори, хоче це було нереально зробити.

Представниця потерпілого просила призначити обвинуваченому сувору міру покарання у виді реального позбавлення волі на строк чотири роки, оскільки обвинувачений не покаявся, збитки не відшкодував.

Показаннями свідка ОСОБА_9 , друга обвинуваченого, який підтвердив, що біля обіду зустрівся з обвинуваченим та обоє пішли до потерпілого забрати телевізори з ремонту. Оскільки телевізорів було два, то ОСОБА_4 попросив про допомогу. Зазначив, що йому стало дивно чути про відремонтовані телевізори, бо десь за пів року до події теж давав потерпілому для ремонту телефон, чого той так і не зробив. Зайшли у майстерню ОСОБА_7 . Там був безлад, все розкидано. ОСОБА_4 йшов по свої телевізори, які мали бути відремонтовані, проте їх не побачив. Обвинувачений запитав ОСОБА_7 , де його телевізори. Потерпілий сказав, що телевізори ще не відремонтував, оскільки чекає на запчастину з Китаю та вони у розібраному стані. Відбувся конфлікт обвинуваченого з потерпілим. Вони кричали, штовхалися. Потерпілий під час штовханини не падав. Про те, хто перший розпочав, не пам`ятає. Потерпілий не хотів віддавати телевізори, казав, що відремонтує, проте ОСОБА_4 наполіг на потребі забрати телевізори і віддати кваліфікованому майстру. Потім вони домовились про те, що потерпілий складе розібрані телевізори та обвинувачений їх забере і відвезе у Львів на ремонт. Десь через 1.5 год повернулись до потерпілого за телевізорами. ОСОБА_7 не скаржився на здоров`я, якісь болі. Один телевізор ще не був готовий. Інший уже був складений. Забираючи складений телевізор, обвинувачений і свідок перепитували, чи точно саме цей телевізор їхній, бо знали негативну репутацію ОСОБА_7 , який міг потім і повідомити у поліції, що у нього викрали чужий телевізор. Коли йшли з майстерні, то потерпілий навздогін вдарив обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_7 не бив і не хотів бити, оскільки потерпілий маленької статури.

Показаннями свідка ОСОБА_11 , який зазначив, що обвинуваченого знає з вигляду як жителя міста Рогатина. Коли перебував у потерпілого в майстерні, то до останнього прийшов ОСОБА_4 з другом забрати телевізори з ремонту. Ці телевізори ще не були відремонтовані. Вони сказали, що прийдуть через дві години, та щоб потерпілий віддав їм телевізори. Пізніше відбувся конфлікт. Чому відбувся, не готовий відповісти. Також, додав, що бійки між обвинуваченим та потерпілим не було. Бачив, як обвинувачений тримав потерпілого за плече. Зазначає, що потерпілий не падав. Пригадує, як обвинувачений підходив до потерпілого, а потерпілий відходив. Мабуть, тоді вдарився.

Показаннями допитаного свідка ОСОБА_8 , батька обвинуваченого, який зазначив, що його син купив у потерпілого вживаний телевізор, який поламався. Потерпілий пообіцяв відремонувати. Він відвіз той телевізор і ще один до потерпілого. ОСОБА_7 ремонтував телевізори дуже довго. Він завжди телефонував, питав, коли відремонтує. У останній телефонній розмові потерпілий повідомив, що телевізори відремонтовані та можна їх через два дні забирати. Він попросив сина, щоб той забрав телевізори з ремонту. Син погодився. Договір щодо ремонту телевізорів не укладали. Що було під час події, коли син поїхав забирати телевізори, не знає. Потерпілий віддав тільки один телевізор, який так і не відремонтував, а другий телевізор не віддав. Коли ОСОБА_8 телефонував після події до потерпілого, щоб забрати кріплення до телевізора, останній повідомив, що не віддасть і сказав: «Побачите, що буде».

Показаннями свідка ОСОБА_12 , лікаря-травматолога, який повідомив, що пригадує, як близько 5 років тому до нього звертався потерпілий. Він оглянув потерпілого і свої висновки виклав у відповідному медичному документі. Під час допиту деталі ушкоджень не пам`ятає, оскільки минуло багато часу.

Рапортом оперативного чергового Рогатинського ВП ГУНП від 04.12.2018, у якому зазначено, що за медичною допомогою звернувся ОСОБА_7 , житель с. Кутці. Діагноз: закрита ЧМТ, забій м`яких тканин обличчя, струс головного мозку. Зі слів потерпілого, травми йому заподіяв ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а. с. 185).

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 04.12.2018 (т. 1, а. с. 187).

Протоколом огляду місця події від 11.02.2019, де зазначено, що місцем огляду є приміщення Рогатинського державного аграрного коледжу, що знаходиться за адресою: вул. Шашкевича, 61, м. Рогатин (т. 1, а. с. 189-192).

Фототаблицями до протоколу огляду місця події від 11.02.2019 (т. 1, а. с. 193-195).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 11.02.2019 (т. 1, а. с. 196-201).

Фототаблицями до протоколу проведення слідчого експерименту від 11.02.2019 (т. 1, а. с. 202-209).

Фотографіями, які надані потерпілим ОСОБА_7 , на яких зображений потерпілий ОСОБА_7 після нанесених йому тілесних ушкоджень (т. 1, а. с. 210-216).

Постановою від 13.01.2019 про визнання речовим доказом восьми фотографій, які надані потерпілим ОСОБА_7 (т. 1, а. с. 218).

Висновком експерта від 10.01.2019 № 20, в якому зазначено, що у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження: перелом тіла І куприкового хребця, рани в ділянці верхньої та нижньої губи, садно в ділянці шиї, синець в ділянці голови. Перелом тіла І куприкового хребця, садно та синець, які утворились від дії тупих твердих предметів, якими могли бути кулаки рук, так і інші тупі тверді предмети, могли утворитись як при нанесенні тупими твердими предметами у вище вказані ділянки, так і при ударах цими ділянками до тупих твердих предметів. Перелом тіла І куприкового хребця відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечним для життя в момент спричинення, садно та синець відносяться до легких тілесних ушкоджень. При проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_7 виявлено садно в ділянці шиї, яке може бути наслідком боротьби (т. 1, а. с. 219-220).

Висновком експерта від 21.01.2019 № 266/20-Д щодо характеру і виду тілесних ушкоджень потерпілого, зробленого на підставі висновку від 10.01.2019 № 20.

За встановлених викладених обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за частиною першою статті 122 КК України, і його вина повністю доведена зібраними, дослідженими належними і допустимими доказами.

Щодо перекваліфікації діяння ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до змісту обвинувального акта орган досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфікував за частиною третьою статті 355 КК України, зокрема як примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, поєднане з насильством, небезпечним для життя і здоров`я.

Суд звертає увагу на те, що диспозиція частини третьої статті 355 КК України містить розділовий сполучник «чи» між словом «життя» і словом «здоров`я», а не єднальний сполучник «і».

При цьому, кваліфікуючи дії обвинуваченого саме як поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, орган досудового розслідування не надав жодних доказів і не навів доводів того, у чому була небезпека саме для життя потерпілого.

Стосовно кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 3 статті 355 КК України суд звертає увагу на таке.

Основним безпосереднім об`єктом вказаного злочину є встановлений порядок виконання цивільно-правових зобов`язань, обов`язковим додатковим психічна чи тілесна недоторканість, воля, здоров`я людини, право власності.

Суд враховує, що між батьком обвинуваченого ОСОБА_8 і потерпілим ОСОБА_7 була укладена дрібна побутова угода щодо надання послуг з ремонту побутової техніки.

При цьому з об`єктивної сторони злочин, передбачений у статті 355 КК України, вчиняється у формі примушування потерпілого до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань. Зміст такого примушування складають дві взаємопов`язані дії: 1) вимога виконати чи не виконати цивільно-правове зобов`язання; 2) погроза вчинити насильство, пошкодити/знищити майно або вчинення таких дій.

Цивільно-правові зобов`язання як елемент цивільних правовідносин передбачають наявність у однієї сторони права на вчинення певних дій, в іншої обов`язку їх вчинення. В силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Для забезпечення реалізації свого законного права кредитор вправі вимагати від боржника виконання свого обов`язку. Кримінально караним діянням вимогу виконати чи не виконати цивільно-правове зобов`язання робить протиправний спосіб пливу на потерпілого. Маючи право на пред`явлення вимоги про виконання певного зобов`язання, винний при вчиненні злочину, передбаченого ст. 355 КК України, не вправі добиватися задоволення цієї вимоги насильницьким способом.

За змістом статті 355 КК України відповідальність може наставати лише тоді, коли особа примушується до виконання (невиконання) існуючого зобов`язання, що виникло з підстав, передбачених чинним законодавством. Предметом такого зобов`язання можуть бути, зокрема, послуги.

При цьому вимога виконати (не виконати) цивільно-правове зобов`язання означає викладену в рішучій (категоричній) формі пропозицію винного до потерпілого негайно або у визначений час вчинити (не вчинити) певні дії, які становлять предмет зазначеного зобов`язання.

Як установлено під час розгляду кримінального провадження, предметом дрібної побутової угоди між батьком обвинуваченого ОСОБА_8 і потерпілим ОСОБА_7 було надання послуг з ремонту телевізорів.

Не зважаючи на те, що подія кримінального правопорушення пов`язана із цивільно-правовим зобов`язанням ОСОБА_7 здійснити ремонт побутової техніки, на переконання суду, сторона обвинувачення не довела належними і допустимими доказами, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_4 були направлені саме на примушування до виконання потерпілим його цивільно-правових зобов`язань перед ОСОБА_8 .

Так, про те, що обвинувачений із застосуванням насильства вимагав від потерпілого саме відремонтувати телевізори (що було предметом угоди), свідчать лише показання самого потерпілого.

Своєю чергою, суд не бере до уваги показання ОСОБА_7 у цій частині, оскільки вважає, що ці показання не підтверджуються і спростовуються установленими обставинами справи та іншими доказами у справі, зокрема наступними.

Показання обвинуваченого, свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 свідчать про те, що ОСОБА_4 03.12.2018 пішов до ОСОБА_7 забрати уже відремонтовані, на переконання останнього, телевізори. При цьому показання обвинуваченого та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 свідчать про те, що конфлікт між обвинуваченим і потерпілим виник уже після встановлення факту, що телевізори не відремонтовані, у зв`язку з чим ОСОБА_4 захотів забрати телевізори для подальшого ремонту в іншого майстра.

Крім того, характер і послідовність дій самого обвинуваченого, які полягали у проханні ОСОБА_9 допомогти забрати відремонтовані телевізори, вимога обвинуваченого зібрати телевізори, щоб надалі віддати іншому майстру, свідчать про те, що ОСОБА_14 не вимагав у потерпілого виконати цивільно-правове зобов`язання щодо ремонту побутової техніки.

Оцінюючи досліджені докази та установлені обставини справи, суд дійшов висновку про те, що основним безпосереднім об`єктом протиправних дій ОСОБА_4 був не встановлений порядок виконання цивільно-правових зобов`язань, а здоров`я потерпілого ОСОБА_7 . Тоді як мотивом таких дій обвинуваченого було не примушування потерпілого відремонтувати телевізори, а особиста неприязнь ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , через невиконання останнім його зобов`язань, та поведінка потерпілого під час конфлікту.

З огляду на викладене, суд визнає недоведеним формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_4 за частиною третьою статті 355 КК України, як примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, поєднане з насильством, що є небезпечним для життя і здоров`я.

Показання ОСОБА_4 в частині визнання вини за частиною третьою статті 355 КК України суд оцінює критично та не враховує під час кваліфікації діянь обвинуваченого, оскільки останній, очевидно, не до кінця розуміє суть обвинувачення, змінив своє ставлення до пред`явленого обвинувачення з часу останнього судового засідання та погодився із позицією прокурора щодо призначеного покарання та звільнення від його відбування.

При цьому суд визнає ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК України, оскільки він вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_7 .

У судових дебатах прокурор просив визнати обвинуваченого винуватим за ч. 3 ст. 355 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Із застосуванням приписів статті 75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд керується приписами статей 50, 65 КК України та враховує мету покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому згідно зі ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд, врахувавши характер кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку нарколога та психіатра не перебуває, завдану потерпілому шкоду не відшкодував, нанесення тілесних ушкоджень потерпілому визнав, виконує обов`язки присяжного у суді, дійшов висновку про призначення йому покарання у межах санкції ч. 1 статті 122 КК України у виді обмеження волі, яке буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Урахувавши характер кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, відсутність обставин, які обтяжують покарання, характеристику за місцем проживання, відсутність даних щодо вчинення правопорушень протягом 2019-2023 років, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання та його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто, з огляду на обставини справи, характеристику ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про те, що обвинувачений не становить для суспільства на стільки високу небезпеку, що вимагає обов`язкової його ізоляції. Отже, суд вважає за можливе надати ОСОБА_4 можливість довести перед суспільством, що він став на шлях виправлення.

Іспитовий строк, необхідний для того, щоб ОСОБА_4 довів своє виправлення без відбування покарання, суд встановлює тривалістю два роки.

Окрім обов`язків, визначених частиною першою статті 76 КК України, суд додатково покладає обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, працевлаштуватися.

Щодо цивільного позову.

Потерпілий ОСОБА_7 звернувся до суду з цивільним позовом до обвинуваченого, у якому просив стягнути з ОСОБА_4 7337,93 грн матеріальної шкоди, у тому числі 2000,0 грн витрат на правову допомогу, а також 200000,0 грн моральної шкоди.

У судовому засіданні представник ОСОБА_7 цивільний позов підтримала, та просила суд стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого 6403,23 грн матеріальної шкоди, 200000,0 грн моральної шкоди, а також 39100,0 грн процесуальних витрат на правову допомогу адвокатів.

Згідно з приписами частини п`ятої статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_7 указує на те, що у результаті отриманих тілесних ушкоджень, здійснював витрати на придбання лікарських засобів та інші медичні послуги, які були йому необхідні для лікування, витрачав кошти на пальне у зв`язку з лікуванням.

Щодо відшкодування моральної шкоди ОСОБА_7 зазначає, що обвинувачений повинен йому сплатити моральну шкоду в розмірі 200000,0 грн. Моральна шкода полягає у стражданнях, які довелось йому перенести через хуліганські дії та нанесені тілесні ушкодження, оскільки довго лікувався, продовжує страждати від постійного турбуючого болю. Від душевних і фізичних страждань він втратив здоровий сон, турбують постійні головні болі. Змінився звичайний ритм його життя. Певний період часу він не міг рухатись, втратив роботу. Часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість. Непокоять постійні неврози. У судовому засіданні представник потерпілого додала, що через вчинення щодо нього кримінального правопорушення ОСОБА_7 із сім`єю змушені були виїхати на постійне місце проживання до Республіки Польща у червні 2021 року.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди визнали частково. Зокрема, визнають вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди. Вимоги про стягнення моральної шкоди вважають необґрунтованими і надто завищеними. Цивільний відповідач погоджується відшкодувати моральну шкоду на суму 10000,0 грн.

Щодо процесуальних витрат потерпілого на отримання послуг адвоката, то захисник зазначив, що згідний із витратами на послуги попереднього представника потерпілого у розмірі 2000,0 грн. При цьому зазначив, що витрати на послуги адвоката ОСОБА_6 у сумі 37100,0 грн є очевидно завищеними, а тому цивільний відповідач визнає їх у розмірі 18000,0 грн, з огляду на незначний, об`єктивно, об`єм наданих послуг у межах цієї справи.

Вирішуючи цивільний позов по суті, суд виходить з такого.

Згідно з вимогами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам та майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, на думку суду, розмір завданої матеріальної шкоди ОСОБА_7 доведено частково, оскільки розмір такої шкоди підтверджено квитанціями, які надані до матеріалів кримінального провадження потерпілою стороною (т. 1, а. с. 37-41, 43-46) і становить 4611,87 грн. Зі змісту квитанцій убачається оплата вартості медичних препаратів, медичних послуг, витрати на пальне. При цьому ряд квитанцій дублюють одні і ті ж витрати (повторюються). Так, наприклад, на аркушах справи 38, 39 та 41 продубльовано квитанцію на суму 127,03 грн, двічі квитанції АТ «ПриватБанк» і фіскальний чек аптеки на вказану суму.

Таким чином, суд вважає доведеним наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 4611,87 грн.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала матеріальної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності й справедливості.

Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Саме суду на підставі наданих доказів надано право визначити розмір моральної шкоди, який при цьому повинен керуватися наступними принципами: умовна рівність втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей, поміркованості, відповідності вимогам розважливості, розумності, об`єктивного відображення дійсності, справедливості, неупередженого ставлення до усіх учасників процесу.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необгрунтованого збагачення.

На переконання суду, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий ОСОБА_7 внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 , які полягали у зневажливому ставленні до потерпілого, застосуванні до нього фізичної сили під час перебування у майстерні потерпілого, нанесенні ударів, які призвели до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, поза розумним сумнівом завдали потерпілому моральної шкоди.

При цьому суд враховує те, що основних фізичних та моральних страждань потерпілому ОСОБА_7 , безумовно, завдано саме нанесенням йому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, через які він лікувався, відчуває образу і на цей час, тривалий період часу не міг вести звичний спосіб життя, тощо.

Тоді як суд не вважає обґрунтованими доводи сторони цивільного позивача про те, що через дії ОСОБА_4 потерпілий змушений був разом із сім`єю виїхати проживати за кордон, оскільки такі твердження не підтверджені жодними доказами.

З огляду на наведене, керуючись вимогами поміркованості, розважливості, розумності, об`єктивності, добросовісності, справедливості та співмірності суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення вищевказаного цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, зокрема з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 необхідно стягнути 50000,0 грн компенсації моральної шкоди.

Що стосується вимоги цивільного позивача про стягнення з цивільного відповідача на його користь витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 118 КПК України установлено, що до складу процесуальних витрат включаються витрати на правову допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 124 КПК України установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого усі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Водночас згідно з частиною 1 статті 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У постанові від 05.08.2020 у справі № 753/10028/18 Верховний Суд зазначив наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного вище Закону).

Отже, під час вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу суд, керуючись принципами справедливості та верховенством права, окрім наявності правових підстав (договір) їх здійснення та оригіналів документів, які підтверджують ці витрати, також повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, беручи до уваги інші обставини, зокрема фінансовий стан обвинуваченого, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей тощо.

З наданих до матеріалів справи доказів убачається, що витрати потерпілого на професійну правничу допомогу підтверджуються копією квитанції про оплату юридичних послуг на загальну суму 2000,0 грн (т. 1, а. с. 70). Вказані процесуальні витрати відповідач визнає.

Також, наявним у матеріалах справи договором від 02.04.2021 № 14 про надання правової допомоги (т. 1, а. с. 170), наданими квитанціями та актом наданих послуг підтверджуються процесуальні витрати ОСОБА_7 на отримання правової допомоги від представника адвоката ОСОБА_6 у загальному розмірі 37100,0 грн.

Під час вирішення питання щодо відшкодування процесуальних витрат за надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_6 суд враховує відстань з міста Надвірна до міста Галича, яку адвокат проїжджав з метою участі у судових засіданнях, що, безумовно, впливає на розмір визначеної у договорі винагороди.

Проте, також, суд бере до уваги матеріальний стан обвинуваченого, який офіційно не працює та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, ряд випадків участі в судових засіданнях, включених адвокатом до розрахунку (акта) наданих послуг вартістю по 2000,0 грн за одне судове засідання, які фактично не відбулися, незначну складність справи. Крім того, суд зазначає, що ряд засідань у цьому кримінальному провадженні відкладалось, саме через перебування потерпілого за кордоном та неможливість його допитати.

Крім того, суд зважає на те, що відповідно до пояснень адвоката ОСОБА_6 потерпілий здійснював з нею розрахунки шляхом перерахування коштів з-за кордону. При цьому представник не надала доказів надходження відповідних коштів на її розрахунковий рахунок.

Таким чином, суд дійшов висновку, що розумним та справедливим розміром понесених потерпілим витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_6 слід вважати витрати на суму 20000,0 грн, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обиралися.

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.

Питання речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 100, 128, 337, 368, 374, 376, 532 КПК України, статтями 66, 67, 75, 76, 122, 355 КК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

працевлаштуватися.

Відповідно до статті 165 КВК України іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 4611,87 гривень матеріальної шкоди та 50000,0 гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 22000,0 грн процесуальних витрат на правову допомогу.

Речові докази:

- вісім фотографій, наданих потерпілим ОСОБА_7 , залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ