Справа №950/82/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/881/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Сексуальне насильство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16 лютого 2023 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.156, ч.4 ст.153, ч.6 ст.153, ч.1 ст.125, ч.3 ст.369, ч.1 ст.343 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтовував тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

16 лютого 2023 року ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми було продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 квітня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, просив її скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосувавши більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначав, що ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду не доведений, оскільки стороною обвинувачення не було підтверджено небезпеки переховування обвинуваченого чи взагалі наявності в нього таких можливостей, а саме лише обвинувачення у вчиненні злочину та суворість передбаченого нормами КПК України покарання не є підтвердженням ризику переховуватись від органів досудового розслідування.

Вказував, що ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню також не доведений в клопотанні, оскільки досудове розслідування кримінального провадження завершено, обвинувальний акт складено, затверджено та скеровано до суду, тобто всі необхідні слідчі дії проведено, свідків опитано, речові докази вилучено, втім саме лише обвинувачення не є підтвердженням наявності ризику перешкоджати кримінальному провадженню.

Разом з тим, звертав увагу на те, що покази потерпілих, свідків зафіксовані в ході досудового розслідування, доказів наявності погроз чи спроб впливати на свідків чи потерпілих обвинуваченим стороною обвинувачення не було надано, обвинувачений проживає разом з дружиною та донькою в м. Суми, а потерпіла та її законний представник проживають в іншому місці, територіально віддаленому від м. Суми.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення апелянт зазначав, що відсутня явна обґрунтована небезпека вчинення обвинуваченим інших правопорушень, у клопотанні відсутні обґрунтування готування чи планування обвинуваченого до вчинення інших кримінальних правопорушень.

Вказував, що на думку апелянта, навіть за умови доведення вищезазначених ризиків, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту міг повністю їм запобігти, оскільки обвинувачений не міг би фізично вчинити будь-які дії, спрямовані на реалізацію ризиків.

Зазначав, що обвинувачений виховує та утримує доньку ОСОБА_9 , 2004 року народження, має стійкі соціальні зв`язки, проживає з дружиною та донькою, за станом здоров`я обвинувачений потребує лікування та реабілітації, є інвалідом третьої групи, у зв`язку з обранням запобіжного заходу та перебуванням під вартою обвинувачений не зміг пройти черговий огляд.

Вказував, що досудове розслідування кримінального провадження було розпочато 16 липня 2021 року, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 було обрано 25 жовтня 2021 року, за цей час жодних спроб впливати на потерпілу чи її законного представника обвинувачений не вчиняв.

Зазначав, що на переконання сторони захисту, стороною обвинувачення не доведено обґрунтованої необхідності у триманні під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги - заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі та врахував усталену практику ЄСПЛ та дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що у провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.156, ч.4 ст.153, ч.6 ст.153, ч.1 ст.125, ч.3 ст. 369, ч.1 ст. 343 КК України

Звертаючись до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилався на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні вказаних злочинів та що ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання такого запобіжного заходу, не зменшили та існують, і запобігти зазначеним ризикам, шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, неможливо.

Перевіряючи доводи поданого клопотання прокурором клопотання на предмет існування заявлених ризиків, суд дійшов вірного висновку про їх наявність, та що вони не зменшились, з врахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження.

Наявність ризику можливого переховування від органу досудового розслідування або суду, судом було встановлено з врахуванням того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, тяжкого та особливо тяжкого злочинів проти статевої свободи малолітньої особи, за яке передбачено покарання у виді 15 років позбавлення волі або довічного позбавлення волі та його сімейного та майнового стану, що у свою чергу спростовує доводи апелянта про те, що вказаний ризик було встановлено виключно з врахуванням тяжкості майбутнього покарання.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до практики ЄСПЛ, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Крім того, судом було враховано що в даному конкретному провадженні не допитані потерпілі, свідки, обвинувачений, а тому, перебуваючи на волі, обвинувачений зможе незаконного впливати на вказаних осіб, з метою зміни їх показань на свою користь, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, з врахуванням обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.343,369 КК України та кількості епізодів, суд вірно встановив існування ризиків, передбачених п.п.4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України і підстав для сумніву щодо правильності таких висновків колегія суддів не вбачає.

Таким чином, на спростування доводів апеляційної скарги захисника, суд, не лише з врахуванням тяжкості майбутнього покарання, а й інших обставин, обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора, оскільки продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним і спрямованим саме на запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Що стосується доводів апелянта про те, що відповідно до практики ЄСПЛ, ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, зменшуються або перестають існувати, що має бути враховано при вирішенні питання щодо продовження строку дії такого запобіжного заходу, то зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що такі доводи були і предметом розгляду суду першої інстанції при вирішенні клопотання прокурора, і з цього приводу суд вірно зазначив, що окрім зазначеної захисником практики ЄСПЛ є і інша, відповідно до якої тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З врахуванням того, що злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, у вчиненні яких, обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_8 , становлять небезпеку для суспільства, в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав є виправданим продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що при прийнятті вказаного рішення судом були враховані посилання захисника на стан здоров`я обвинуваченого, про що зазначається і в апеляційній скарзі, і суд не встановив обставин, за яких ОСОБА_8 не міг би за станом здоров`я перебувати в умовах СІЗО. Таких обставин не було встановлено і колегією суддів під час апеляційного перегляду даного провадження.

Крім того, наявність дружини та доньки 2004 року народження не свідчать про те, що встановлені судом ризики зменшились або не існують, оскільки вони мали місце і раніше та не стали для ОСОБА_8 стримуючим фактором при вчиненні останнім інкримінованих злочинів.

Враховуючи вищезазначене, на спростування доводів апелянта, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку усім обставинам провадження та дійшов вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, яким доведена необхідність саме продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, відсутність можливості у ОСОБА_8 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом чи вчинити інше кримінальне правопорушення, про що зазначає апелянт, свідчить лише про дієвість застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, який необхідно продовжити з метою забезпечення і подальшої його належної процесуальної поведінки.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена у відповідності до вимог національного законодавства та з врахуванням Європейської практики, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку з чим вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16 лютого 2023 року, якою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було продовжено строк тримання під вартою, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4