Провадження № 1-кп/201/935/2022
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0001955, внесеного у ЄРДР 10.08.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополя, громадянина України, з вищою освітою, працюючого неофіційно, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним

06.07.2018 близько 01:00 годин ОСОБА_3 , перебуваючи біля буд. 11-л по пр. Героїв в м. Дніпро разом з ОСОБА_6 (за цим епізодом вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на два роки), побачив раніше незнайомого чоловіка ОСОБА_7 , який сидів на лавці біля торгівельного павільйону ТЦ «Гермес» за вказаною адресою та визначив майно, яке останній мав при собі предметом свого злочинного посягання. Після чого, вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_6 розподіливши між собою ролі у скоєнні злочину.

ОСОБА_3 діючи в групі з ОСОБА_6 , переконавшись, що потерпілий знаходиться сам, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я особи, діючи з корисливих мотивів, згідно розподілених ролей, почали наносити потерпілому руками та ногами удари по голові та тулубу, спричинивши при цьому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді трьох синців - в лобній області праворуч з переходом до зовнішнього кута правої брови на верхній повіці правого ока в проекції внутрішнього кута з переходом на нижню повіку на всьому протязі та в виличну область праворуч, на верхній повіці лівого ока в проекції внутрішнього кута з переходом на нижню повіку на всьому протязі та виличну область ліворуч; 9-ти саден - в лобній області праворуч з переходом до зовнішнього кута правої брови (на тлі синця), в проекції зовнішнього кута лівого ока та в виличній області ліворуч (на тлі синця), по задній поверхні правого ліктьового суглобу, по задній поверхні лівого ліктьового суглобу; крововиливу - на червоній каймі верхньої губи по центру та ліворуч з переходом на слизову оболонку відповідно, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, у результаті чого потерпілий впав на земельну ділянку та не міг чинити опору нападникам. Далі ОСОБА_3 , згідно відведеної йому ролі, перевірив кишені ОСОБА_7 на наявність цінних предметів, у результаті чого виявив та заволодів мобільним телефоном «Хіаоmі Rеdm 4 X 16 GB» білого кольору, вартістю 2 399 грн 17 копійок та рюкзаком останнього, який матеріальної цінності для потерпілого не представляє. ОСОБА_6 , діючи в групі із співучасником злочину, після подавления волі потерпілого до опору, слідкував за навколишньою обстановкою, з метою попередження співучасника про появлення випадкових свідків.

Після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину зникли, розпорядились викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 , майнову шкоду на вказану суму.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.

2. Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд його суворо не карати.

3.Позиція потерпілого

Потерпілийчерез канцелярію суду подав заяву, в якій просив провести судовий розгляд без його участі, претензій до обвинуваченого він не має, висловив думку про покарання на розсуд суду.

4. Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений і його захисник не заперечували.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідив документи, які характеризують особу обвинуваченого та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, виходячи з положень ч. 5 ст. 12 КК України, є тяжким.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, визначаючи вид та міру покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, наслідків вчинення, соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівень культури та освіти, наявність обставин, які пом`якшують покарання, і відсутність обставин, які обтяжують покарання, тому, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більшеп`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з усіх обставин справи, а також думки прокурора, який в судових дебатах просив призначитипокарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, та думки потерпілого, який просив призначити покарання на розсуд суду, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, а тому вважає, що обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого таке призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення питання щодо цивільного позову

Цивільний позов не пред`явлений.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

13.12.2022 ОСОБА_3 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2022 року, задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком дії до 11.02.2023 року із можливістю внесення застави в розмірі 214 720,00 грн.

Тому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13.12.2022 року по 19.12.2022 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Заставу як альтернативний запобіжний захід слід скасувати.

Крім того, враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України, дані про особу засудженого і призначене йому покарання, слідзмінити обраний раніше обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст.194 КПК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язок прибувати до суду за першою вимогою.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати в розмірі 286,00 грн, у зв`язку із проведенням судової експертизи. Разом з тим, за вищевказаним епізодом, вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на два роки, з останнього стягнуто процесуальні витрати в розмірі 286,00 грн, а тому відсутні підстави для повторного їх стягнення з ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання строк тримання під вартою з 13.12.2022 року до дня винесення цього вироку, тобто 19.12.2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Заставу як альтернативний запобіжний захід у розмірі 214 720,00 грн - скасувати.

До набрання вироком законної сили обраний раніше ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - змінити на більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, звільнивши з під варти в залі суду негайно.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст.194 КПК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язок прибувати до суду за першою вимогою.

Цивільний позов не пред`явлений.

Речові докази:

-мобільний телефон «Хіаоmі Rеdm 4 X 16 GB», переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 (а.п. 17), - залишити останньому за належністю.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1