Справа № 157/922/20 Провадження №11-кп/802/282/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000226 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні прокурора Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 29.11.2021 щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В
Вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 29.11.2021 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, несудимого,
засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, та призначено йому покарання:

-за ч.2 ст.342 КК України у виді арешту на строк чотири місяці,

-за ч.2 ст.345 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_7 від відбування покарання звільнено, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

У разі скасування звільнення від відбування покарання із випробуванням та направлення обвинуваченого для реального відбування покарання належить зарахувати у строк відбування покарання строк затримання з 25 травня 2020 року по 27 травня 2020 року із розрахунку день за день.

Вироком вирішено питання про долю речових доказів та арештованого майна.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволено.

Постановлено стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 20000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди.

В порядку ст. 124 КПК України стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 та 5850 (п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень витрат на правову допомогу.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за вчинення опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України, та умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, за таких обставин.

У ході здійснення патрулювання, виконуючи свої службові обов`язки з охорони громадського порядку на території Камінь-Каширського району Волинської області, згідно з розстановкою сил та засобів Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області (надалі - Камінь-Каширський ВП), затвердженої 24.05.2020 заступником начальника вказаного відділу поліції, поліцейський сектору реагування патрульної поліції №1 (далі - СРПП) Камінь-Каширського ВП капрал поліції ОСОБА_11 спільно з іншими працівниками Камінь-Каширського ВП, будучи у форменому одязі зі знаками розрізнення, 25 травня 2020 року близько 01 год. 30 хв на площі Культури м. Каменя-Каширського Волинської області виявили факт порушення водієм легкового автомобіля марки «Mercedes-Benz Е270», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вимог п.8.4 в) «Заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження» (заборонний знак 3.35 «Стоянку заборонено», табличка до дорожніх знаків 7.4.4 «Час дії» з «20.00- 08.00») Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Kабінету Mіністрів України №1306 від 10.10.2001, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Водночас, вказаний вище водій, не реагуючи на законний превентивний поліцейський захід - перевірка документів особи, передбачений ст.32 Закону України «Про Національну поліцію», п.2.4а), п.2.1 Правил дорожнього руху України, зокрема таких документів: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, з метою уникнення встановленої Законом відповідальності побіг в напрямку вул. Магдебурзького права (колишня - 1-го Травня). У пішому порядку згадану вище особу почав переслідувати поліцейський ОСОБА_11 .

У подальшому о 01 год. 40 хв. 25 травня 2020 року до поліцейського ОСОБА_11 поблизу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що на АДРЕСА_2 , впритул наблизився ОСОБА_7 , котрий розуміючи, що перед ним знаходиться поліцейський, з метою завадити переслідуванню водія і, таким чином, надати можливість уникнути останнім адміністративної відповідальності, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, завдав один удар лобною ділянкою голови в обличчя поліцейського ОСОБА_11 , внаслідок чого спричинив останньому легке тілесні ушкодження із короткочасним розладом здоров`я у вигляді підшкірного крововиливу в ділянці носа, закритого перелому кісток носа.

У подальшому ОСОБА_7 о 01 год. 42 хв. 25 травня 2020 року, знаходячись поблизу магазину «Артемка», що по вул. Магдебурзького права (колишня - 1-го Травня), 1Б, м. Каменя-Каширського Волинської області, з метою уникнення передбаченої законом відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.345 Кримінального кодексу України, вчинив опір працівнику правоохоронного органу поліцейському сектору реагування патрульної поліції №4 Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, старшому сержанту поліції ОСОБА_12 , який, будучи уповноваженою службовою особою, відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про Національну поліцію» та п.1 ч.1 ст.208 Кримінального процесуального кодексу України виконував свої службові обов`язки по затриманню ОСОБА_7 за вчинення вищевказаного злочину і застосував до нього згідно із ч.1 ст.44 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський захід примусу у вигляді фізичної сили, що виразився в утриманні обома руками ОСОБА_7 за верхній одяг (лівий рукав балонової куртки).

Однак ОСОБА_7 , вчинивши активні дії, що виразились у здійсненні ривка тулубом ліворуч та відбитті правою рукою обох рук працівника правоохоронного органу ОСОБА_12 , якими той його утримував, звільнився та здійснив спробу втечі.

Не погоджуючись із вироком суду, захисники обвинуваченого ОСОБА_7 адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , оскаржують його з мотивів незаконності та необґрунтованості, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Викладені у вироку обставини і обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України, як вважають апелянти зі сторони захисту, є повністю надуманими, помилковими, обґрунтовані рядом недопустимих доказів.

По-перше, дії представників правоохоронного органу як ОСОБА_11 , так і ОСОБА_12 були явно незаконними, виходили за межі наданих їм повноважень і перебували на межі самоправства та свідчили про перевищення службових повноважень цими особами.

Мотивуючи правомірність дій працівника поліції, сторона обвинувачення вказує на порушення ПДР України невстановленим водієм автомобіля «Мерседес Бенц Е270», д.н.з. НОМЕР_1 , однак як встановлено в судовому засіданні особа водія в подальшому не встановлювалась, протокол про вчинення будь-якого адміністративного правопорушення щодо нього не складався. Тобто будь-яким процесуальним документом не зафіксовано правопорушення особи.

По-друге, суд безпідставно надав перевагу показанням свідків сторони обвинувачення, при тому, що їх показання слід було сприймати критично, адже усі особи є товаришами по службі.

По-третє, жодними доказами в тому числі показаннями свідків достеменно не встановлено, що удар ОСОБА_11 наніс саме ОСОБА_7 , оскільки на місці подій, які відбували в нічну пору доби перебували і інші особи. Цілком очевидним є отримання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень від третьої особи не в спосіб і місці, зазначеному в обвинувальному акті. Звертається увага захисту на розбіжності щодо механізму отримання цих тілесних ушкоджень, а саме при зверненні ОСОБА_11 вказував, що отримав їх від удару кулаком, а не лобною ділянкою голови, як про це йдеться в обвинуваченні. З метою з`ясування певних розбіжностей щодо отримання удару потерпілим ОСОБА_11 захист заявляв клопотання про виклик в судове засідання судово-медичного експерта, яке було безпідставно відхилено судом. Окрім того суд також відмовив у призначенні повторної судово-медичної експертизи, чим обмежив ОСОБА_7 у праві на захист від обвинувачення, та порушив принцип змагальності сторін судового процесу.

Окрім того, неналежним доказом є відео, надане з камер райвідділу, оскільки з нього неможливо встановити час подій. Відеозапис з кафе «БонАпетит» слід визнати недопустимим, адже диск був наданий слідчому потерпілим ОСОБА_11 майже через два місяці після подій, та в спосіб, який суперечить вимогам ч.3 ст. 93 КПК України.

Протокол слідчого експерименту слід також визнати недопустимим доказом, адже цю слідчу дію проведено за умов, які суттєво відрізняються від тих, які відбулись, а саме він проведений у денну пору доби, тоді як події відбувались у нічну.

Протокол огляду місця події від 25.05.2020 як такий, що отриманий з порушенням норм КПК України та всі похідні від нього також слід визнати недопустимими доказами

Загалом, як вважають захисники стороною обвинувачення не доведено, що саме та версія подій яка викладена в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 є єдиною, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у даній справі в суді. Винуватість ОСОБА_7 не доведена належними та допустимими доказами за стандартом поза розумним сумнівом, у зв`язку із чим захисники обвинуваченого, кожен зокрема, просять скасувати вирок суду першої інстанції. Захисник ОСОБА_9 просить постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України, захисник ОСОБА_8 просить постановити ухвалу про закриття кримінального провадження за відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію дій обвинуваченого оскаржує вирок у зв`язку із істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Приймаючи своє рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.. 75 КК України, суд першої інстанції не врахував тих обставин, що в ході проведення досудового розслідування та подальшого судового розгляду не встановлено жодної пом`якшуючої покарання обставини, свою вину обвинувачений заперечує, та розкаюється у вчиненому.

Зважаючи на те, що обвинувачений протягом 2017-2020 років неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення порушення ПДР України, дрібного хуліганства, завідомо неправдивого виклику спеціальних служб, злісну непокору, в даний час щодо нього на розгляді в суді перебуває обвинувальний акт №0000309 від 28.08.2017 за обвинуваченням у вчиненні проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, врахування судом, при ухваленні свого рішення про застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, соціальних факторів таких як вік обвинуваченого, позитивна характеристика за місцем проживання, відсутність судимостей, є недостатнім.

Окрім того, судом належної оцінки не надано, що обвинувачений не має сталих соціальних зв`язків, не працює, злочин вчинив за наявності обтяжуючої покарання обставини - перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Тому покарання зі звільненням від його відбування є невиправдано м`яким, і таким, що не буде в достатній мірі сприяти виправленню винного.

Прокурор просить скасувати вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 29.11.2021, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України, та призначити ОСОБА_7 покарання: за ч.2 ст. 342 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч.2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Мотивувальну частину вироку доповнити посиланням про врахування відповідно до ст.. 67 КК України обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за ст.342 ч.2, ст. 345 ч.2 КК України судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження. Висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, повно з`ясовані та досліджені всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у відповідності до ст.91 КПК України.

Докази, на які суд послався на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст. 345 КК України, проаналізовані та оцінені судом першої інстанції з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Зі змісту вироку та апеляційних скарг вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 не визнав вину. Показав, що разом із друзями перебував автомобілем поблизу магазину «АВС», що на площі Культури у м.Камені-Каширському. Сюди ж на площу під`їхав поліцейський автомобіль. Один із поліцейських повідомив про накладення штрафу за стоянку автомобіля в забороненому місці. Власник автомобіля побіг у напрямку магазину «Артемка», за ним побіг потерпілий ОСОБА_11 . Обвинувачений також побіг за вказаними особами. Коли потерпілий ОСОБА_11 зупинився біля кавового автомобіля, що поблизу магазину «Артемка», він запитав у нього про мету переслідування власника автомобіля. Територія, де вони перебували, освітлювалася. ОСОБА_14 , який підійшов до них, відтягував його у бік, однак з якою метою, йому невідомо. У цей час до них під`їхав один поліцейський службовий автомобіль, згодом інший. До нього підбігли ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і ОСОБА_17 . ОСОБА_12 схопив його за руку й повідомив про його затримання, при цьому називав якусь статтю. Проте він відштовхнув ОСОБА_18 і побіг у бік автостанції. Таку поведінку пояснив безпідставністю свого затримання. Однак через деякий час поліцейські його наздогнали, штовхнули на землю обличчям донизу й одягнули кайданки, при цьому застосували сльозогінний газ. Зазначив, що слідів крові у ОСОБА_11 після розмови із ним не було, лише в приміщенні лікарні бачив незначні сліди крові під носом. Показав, що всього на місці події було шість поліцейських та дев`ять цивільних осіб, у тому числі ОСОБА_14 . Свою причетність до нанесення тілесних ушкоджень поліцейському ОСОБА_11 у вигляді травми носа повністю заперечив. Пов`язує своє затримання неприязним ставленням поліцейських до хлопців із с.Брониця Камінь-Каширського району. Вказав, що його товариші їздили автомобілем на площі по колу, однак він у автомобілі не перебував, вони його забрали від знайомих трохи згодом.

Показання обвинуваченого районний суд правильно оцінив як обраний спосіб захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне, оскільки такі показання спростовуються сукупністю безпосередньо та повно досліджених судом доказів.

Так, потерпілий ОСОБА_11 дав показання суду першої інстанції, що 25 травня 2020 року в нічну пору доби за вказівкою начальника СРПП ОСОБА_19 підійшли до магазину «АВС», де побачили патрульний автомобіль і автомобіль «Мерседес Бенц». При цьому, автомобіль «Мерседес» був припаркований біля ресторану «Полісся» прямо перед знаком (за 3-4 м), що забороняє стоянку транспортних засобів із 20 год 00 хв до 08 год 00 хв. згідно із рішенням Камінь-Каширської міської ради. Оскільки у діях водія вбачалися ознаки порушення, передбаченого п.8.4 «в» Правил дорожнього руху, він біля вказаного магазину серед групи осіб запитав про те, хто є водієм (ним виявився високий хлопець худорлявої статури із світлим волоссям, одягнутий у джинсові штани, куртку темного кольору) й запропонував йому пред`явити документи. Останній, повідомивши, що документи в автомобілі, направився до транспортного засобу, однак не дійшовши до нього, почав утікати через площу в напрямку вулиці Магдебурзького права. Він з власної ініціативи побіг за водієм з метою його затримання.

Вказана особа перескочивши через паркан, зникла у темряві. Він залишився стояти на тротуарі біля магазину «Артемка», при цьому, вказане місце освітлювалося вуличними ліхтарями. Через декілька секунд до нього із площі Культури підійшов ОСОБА_7 у бордовій куртці з капюшоном на голові, темних джинсових штанах і з запитанням «Що ти робиш?» наніс йому один удар лобом в обличчя та один удар ногою в область таза зліва. Від удару в нього одразу виникли сильний біль та кровотеча. ОСОБА_14 , підійшовши до них, намагався відтягнути ОСОБА_7 . Під`їхали поліцейські на службових автомобілях. Поліцейські схопили ОСОБА_7 за руки, однак той вирвався та почав втікати в напрямку автостанції. Колеги по службі наздогнали обвинуваченого біля молитовного будинку, що за 50-70 м від місця завдання йому удару. Особисто він участі в затриманні обвинуваченого не брав.

Окрім того додав, на площі Культури у м.Камені-Каширському розміщено три забороняючих стоянку транспортних засобів знаки із 20 год 00 хв до 08 год 00 хв: біля ресторану «Полісся», кафе «БонАпетит» та біля зупинки маршрутних транспортних засобів, що поблизу магазину «Універмаг». Особу водія автомобіля «Мерседес» на даний час не встановили, тому рішення про притягнення особи до відповідальності не виносили.

Після затримання ОСОБА_7 він поїхав у центральну районну лікарню, де йому було надано медичну допомогу, та проведено медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до екстреного повідомлення №1 КП «Камінь-Каширська ЦРЛ» (а.с.159, т.1) 25 травня 2020 року до лікарні із скаргою на побиття ОСОБА_7 о 01 год 30 хв за медичною допомогою звернувся поліцейський СРПП Камінь-Каширського ВП ОСОБА_11 , якому встановлено діагноз забій м`яких тканин в ділянці перенісся, закритий перелом кісток носа. Такий же діагноз стверджується у листку огляду ОСОБА_11 лікарем на приймальному відділенні (а.с.190, т.1).

Відповідно до висновку судово-медичного експерта №84 від 25.05.2020 (т.1, а.с.175) в ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу в ділянці спинки носа, закритий перелом кісток носа. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета без відображення контактуючої поверхні останнього, за механізмом удар в кількості однієї контактуючої дії. Враховуючи морфологічні ознаки виявлених тілесних ушкоджень, не виключається, що вони могли утворитися у час та при обставинах, вказаних у постанові та самим потерпілим. Судово-медичних даних про утворення вищевказаних ушкоджень при падінні з висоти власного росту немає. Виявлені тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я терміном більше шести діб. При цьому, із вказаного висновку вбачається, що із постанови про призначення експертизи та зі слів обстежуваного установлено, що ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_11 лобом у ділянку обличчя.

Таким чином показання потерпілого ОСОБА_11 повністю узгоджуються із сукупністю інших зібраних у кримінальному провадженні доказів, що свідчить про їх об`єктивність та достовірність, також його показання підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_12 , який показав, що коли він ( ОСОБА_12 ) та ОСОБА_20 в службовому автомобілі проїхали за біля магазину «Наш край» на вулицю Магдебурзького права до молитовного будинку, розвернулися й проїхали назад, то бачив як ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_11 і вдарив головою в обличчя. Чітко ствердив, що бачив один удар ОСОБА_7 , можливо були й інші удари, яких він не спостерігав. Вийшовши з авто, він з колегою по роботі ОСОБА_21 підбігли до потерпілого ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , до них також підійшов ОСОБА_14 . В цей час ОСОБА_7 почав відходити. Він ( ОСОБА_12 ) особисто схопив обвинуваченого ОСОБА_7 за руку, пояснивши причину затримання заподіяння тілесних ушкоджень поліцейському. Обвинувачений ударив рукою його руку, вирвався й побіг у напрямку вулиці Магдебурзького права. ОСОБА_7 наздогнали спільними зусиллями працівники поліції - він, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 біля молитовного будинку, застосували кайданки, сльозогінний газ. Пізніше підійшов потерпілий, на обличчі якого, а також руках були сліди крові. Піся цього ОСОБА_12 , Шелест, а також ще хтось третій із числа працівників поліції за кермом, завезли обвинуваченого у лікарню, де ОСОБА_7 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, незважаючи на різкий запах алкоголю, неадекватну поведінку, порушення координації рухів, а дещо згодом - у відділення поліції.

Як свідчить протокол слідчого експерименту від 16.07.2020, проведеного із дотриманням вимог ст.240 КПК України, свідок ОСОБА_12 відтворив обставини безпосередньо на місці події, у тому числі щодо механізму нанесення удару (головою в обличчя потерпілому) саме ОСОБА_7 , а також вчинення останнім опору під час затримання ним (т.1 а.к.п. 250).

Показання цього свідка та потерпілого також підтвердив свідок ОСОБА_24 , який суду дав показання щодо обставин подій, за яких він з ОСОБА_12 вночі 25 травня 2020 року виїздили на площу Культури в м. Камені-Каширському за фактом здійснення дрифтування автомобілем «Мерседес» чорного кольору, водія якого вони разом з іншими колегами почали переслідувати та намагалися затримати. Чітко показав суду, що бачив з салону службового автомобіля, в якому в той час перебував, момент нанесення удару головою в обличчя потерпілого ОСОБА_11 обвинуваченим ОСОБА_7 .. Останнього після цього він разом із ОСОБА_12 затримали поблизу молитовного будинку, куди той втікав.

Свідок ОСОБА_25 у своїх показаннях підтвердив обставини за яких розпочалось переслідування водія автомобіля «Мерседес, який порушуючи громадський порядок, в нічну пору доби, на площі Культури в місті Камені-Каширському здійснював дрифтування. Сам автомобіль був припаркований в зоні дії заборонного стоянку знака, сам дорожній знак був пошкоджений. Бачив як ОСОБА_11 побіг за даною особою, оскільки останній почав втікати. Він проїхав за ними службовим автомобілем. Бачив ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 біля магазину «Артемка», пізніше прибули Шелест і ОСОБА_26 . Перебуваючи в автомобілі за 10 метрів від ОСОБА_7 та ОСОБА_11 бачив у світлі фар, що останні стояли впритул один до одного. Моменту завдання удару обвинуваченим потерпілому не бачив, однак потім йому стало відомо, що удар ОСОБА_11 завдав ОСОБА_7 .

Обставини затримання ОСОБА_7 підтвердили свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_27 , яких викликали на місце події через чергову частину поліції для допомоги наряду ОСОБА_24 , які також показали, що бачили кров на обличчі ОСОБА_11 , зі слів останнього їм стало відомо, що ОСОБА_7 завдав йому удар в ніс.

Свідок ОСОБА_28 , показав, що 24-25 травня 2020 року перебував на службі черговим по відділу. Орієнтовно о 01 - 02 годині через відчинене вікно у відділі поліції почув скрип автомобільних коліс та гальм. Переглядаючи дві встановлені на площі Культури відеокамери виявив, що автомобіль «Мерседес» чорного кольору на площі Культури тривалий час розвертається навколо своєї осі, рухаючись по колу, створює аварійну ситуацію. Номерного знака автомобіля він не розгледів, однак знав, що цим автомобілем користуються молоді хлопці із с.Брониця. Він у телефонному режимі повідомив ОСОБА_19 про вказане порушення. Спостерігаючи за автомобілем по камерах, згодом повідомив останнього про те, що вказаний автомобіль заїхав на вулицю Торгова. Бачив, що службовий автомобіль прослідував за ним. Згодом «Мерседес» виїхав на вул.1 Травня (Магдебурзького права), після цього на площу Культури, де припаркувався на відстані не більше 5-6 м від дорожнього знака під магазином «АВС». Із автомобіля вийшли три особи чоловічої статі. Помітив, що особи розгойдували трубу із дорожнім знаком, один із них цю трубу зігнув. По телефону він повідомив ОСОБА_22 про ознаки особи, яка нищила знак, та вийшла з-за керма автомобіля. В якийсь момент особа водій автомобіля пішла від магазину «АВС» в напрямку до цього ж транспортного засобу й побігла до вулиці Магдебурзького права, втікаючи від поліцейського. Інших подій він не бачив, бо камери не охоплюють того місця, де події розвивалися. Через деякий час до відділу поліції прибув ОСОБА_11 із розбитим носом. ОСОБА_7 , у котрого були виражені ознаки алкогольного сп`яніння було доставлено до районної лікарні.

Таким чином, усі допитані в судовому засіданні свідки та потерпілий підтвердили, що під час затримання, доправлення до медичного закладу, відділення поліції, в службовому автомобілі обвинувачений поводив себе агресивно, виражався нецензурною лексикою, штовхався, погрожував розправою щодо працівників поліції, на зауваження не реагував.

Показання потерпілого та вказаних свідків, які надали свої пояснення в суді першої інстанції, будучи приведеними до присяги й повідомленими про відповідальність за дачу неправдивих показів суд вважає логічними, взаємоузгодженими та такими, що відповідають обставинам кримінальних правопорушень, й об`єктивних підстав ставити їх під сумнів апеляційний суд не вбачає. При цьому стороною захисту не доведено, що потерпілий і свідки, які є поліцейськими обмовили обвинуваченого. Та обставина, що вони є товаришами по службі не може про це свідчити, адже їх показання об`єктивно знаходять своє відображення у відеодоказах та інших матеріалах кримінального провадження.

При цьому місцевий суд обґрунтовано відкинув як неправдиві показання двоюрідного брата обвинуваченого свідка ОСОБА_29 , у яких той заперечив, що ОСОБА_7 наближався до ОСОБА_11 , а удар останньому заподіяв невідомий білявий чоловік високого зросту, який раптово підбіг із площі Культури, оскільки вони повністю суперечать встановленим судом фактичним обставинам.

Показання потерпілого і свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_16 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 об`єктивно узгоджуються із дослідженим районним судом відеозаписом камер спостереження. Так із протоколу огляду предметів від 14.07.2020, а також шляхом дослідження відеофайлу «ch06_1929» вбачається, що 25 травня 2020 року на площі Культури в напрямку до магазину «АВС» припарковується легковий автомобіль темного кольору, з якого виходить три особи. Особа, яка вийшла із переднього пасажирського місця, підійшла до стійки із дорожнім знаком на ньому, що розміщений за декілька метрів від автомобіля, та руками розхитує його у різні сторони, після чого прямує до магазину «АВС». Після цього особа водій згаданого транспортного засобу також руками розхитує стійку із дорожнім знаком, намагається витягнути його із землі, в подальшому йде в напрямку до магазину «АВС». Одразу ж до вказаних осіб під`їхав автомобіль із увімкненими проблисковими маячками, з якого вийшли дві особи у світловідбиваючих жилетах та підійшли до осіб із названого вище автомобіля.

Відповідно до відеофайлу «ch07_2152» легковий автомобіль темного кольору тривалий час (близько 5 хвилин) рухається по площі Культури із великою швидкістю по колу навколо своєї осі, згодом переміщається на іншу частину площі ближче до магазину «АВС», де продовжує виконувати схожі маневри по колу. При цьому, декілька разів автомобіль об`їжджає будинок Культури, повертаючись на площу. Згодом автомобіль припарковується навпроти магазину «АВС». Через деякий час із місця поблизу місця паркування вказаного автомобіля вибігає в напрямку до вулиці Магдебурського права невідома особа, за якою рухається поліцейський автомобіль, а також особа, одягнута у світловідбиваючий жилет. У тому ж напрямку на деякій відстані одна від одної біжать ще дві особи.

На наданому відеофайлі «ch04_3557» та протоколі огляду предметів від 14.07.2020 зафіксовано як невідома особа на великій швидкості перебігає проїзну частину автодороги від площі Культури на вул.Магдебурського права до тротуару та зникає в невідомому напрямку. За вказаною особою прямує службовий автомобіль працівників поліції із увімкненими проблисковими маячками і зупиняється у місці, де зникла з поля зору невідома особа, однак від`їжджає звідти прямо. За поліцейським автомобілем біжить особа, одягнена у світловідбиваючий жилет, у аналогічному, що й невідома особа, напрямку. За особою у світловідбиваючому жилеті через проїзну частину із площі Культури рухаються дві особи, при цьому, перша із них йде повільним кроком, а інша пришвидшено обганяє першу і підходить до особи, що у жилеті. Одразу ж до вказаного місця під`їжджають ще два службових поліцейських автомобілі. Через певний проміжок часу два поліцейські автомобілі від`їжджають у напрямку автостанції й зупиняються навпроти магазинів «Лідер» та «БонАпетит». Трохи згодом усі три поліцейські автомобілі з невеликим розривом у часі рухаються у зворотному напрямку (до перехрестя вулиць Волі та Шевченка). При цьому тротуар, починаючи від магазину «Наш край» у напрямку автостанції до місця, що навпроти повороту на площу Культури позаду острівка між Будинком культури та згаданим магазином, освітлюється; поворот на площу Культури освітлюється безпосередньо із самої площі.

Відеозаписом «R_34» (а.с.223, т.1) з відеокамери, що встановлена на кафе «БонАпетит» вбачається, що із площі Культури через дорогу, що по вул.Магдебурзького права, перебігає невідома особа чоловічої статі, яка перестрибує через паркан житлового будинку й зникає у темряві. До вказаного місця під`їжджає поліцейський автомобіль, який призупинившись, продовжив рух у напрямку автостанції. Одразу ж до паркану підбігає особа у світловідбиваючому жилеті, згодом відходить ближче до кавового автомобіля, що поблизу магазину «Артемка». За нею до вказаного місця наближаються ще дві особи, одна з яких із капюшоном на голові обганяє іншу особу, впритул наближається до особи в жилеті й одразу ж на ходу головою завдає їй удар у голову, при цьому остання відхиляється назад. У той час, коли особа в капюшоні наближається до особи в жилеті, а згодом завдає удар, до місця події під`їжджає зі сторони автостанції поліцейський автомобіль, освітлюючи світлом фар вказаних осіб (відтак твердження сторони захисту про неможливість спостереження поліцейськими за обвинуваченим і потерпілим з огляду на темряву є неспроможними). Із цього ж відеозапису вбачається, що інша невідома особа відводить особу в капюшоні в бік від особи в жилеті. При цьому потерпілий час від час тримається рукою в ділянці носа. До місця події підходять цивільні особи, під`їжджають на двох автомобілях працівники поліції. Особа у капюшоні відходить у сторону, її намагаються затримати поліцейські, однак вона, вириваючи свої руки, звільняється і біжить у напрямку автостанції. Навздогін за нею слідують поліцейські та цивільні особи, згодом рухаються поліцейські автомобілі.

Оцінюючи вказані відеодокази на предмет належності та допустимості в даному кримінальному провадженні апеляційний суд зазначає, що відображені події, які містяться у відеозаписах, підтверджують показання потерпілого і свідків, а отже існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що вказує на належність поданих стороною обвинувачення доказів, правильність їх оцінки місцевим судом, та недостатність посилань, висловлених захисниками обвинуваченого щодо визнання їх недопустимими.

Апеляційний суд не погоджується з тим, що відеозапис з кафе «БонАпетит» слід визнати недопустимим, з підстав, що відео-диск був наданий слідчому потерпілим ОСОБА_11 майже через два місяці після подій, та в неналежний спосіб, та вважає їх повністю надуманими.

Даний доказ отриманий потерпілим у спосіб, передбачений ст. 93 КПК України, наданий слідчому на підставі відповідної заяви, у встановленому законом порядку був відкритий сторонам. Крім того, відеозапис з камери спостереження кафе «БонАпетит», створений не з ініціативи потерпілого, є виключно ситуативним, об`єктивно відображає обставини розвитку подій, їх місця, а тому суд не вбачає порушення порядку отримання цього доказу, відповідний доказ вірно оцінений судом першої інстанції як належний і допустимий.

Окрім того просячи визнати як недопустимі такі докази, як протокол огляду місця події від 25.05.2020, висновок експерта №84, запит слідчого №1257, оптичний диск (об`ємом 4, 7Гб з записом від 16.07.2020), протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 з відео додатками, протоколи огляду предметів від 14.07.2020, від 15.07.2020, постанову про визнання речовим доказом від 25.05.2020 захисник ОСОБА_8 не наводить з цього приводу жодного обґрунтування, а тому його доводи на думку суду є недостатніми. Окрім того підстав в розумінні вимог ст.ст. 86-87 КПК України, для визнання відповідних доказів недопустимими, під час перевірки матеріалів кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

Механізм заподіяння тілесного ушкодження встановлено висновком експерта, що узгоджується з показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_12 , відеозаписом із камери спостереження кафе «БонАпетит». А тому підстав для сумніву, що удар потерпілому був заподіяний саме головою, а не кулаком обвинуваченого в колегії суддів, немає. Зазначений лікарем - лором механізм отримання травми удар кулаком, як показав потерпілий у судовому засіданні, зафіксований помилково, оскільки про такий механізм травми він лікаря не повідомляв.

Підстав для виклику в судове засідання судового експерта ОСОБА_30 , як і призначення повторної судово-медичної експертизи в суду не було, а тому відмова в задоволенні відповідних клопотань захисту є цілком обґрунтованою, та жодним чином не свідчить про порушення принципу змагальності стороні судового процесу, а сприяла дотриманню розумних строків розгляду кримінального провадження в суді та запобіганню спробам безпідставного затягування судового процесу.

Покликання апелянтів зі сторони захисту на те, що поліцейський ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження від третьої особи, не в спосіб і місці, зазначеному в обвинувальному акті є недостатніми, такими, що повністю спростовані рядом належних, допустимих доказів, які вірно оцінені місцевим судом.

Суд звертає увагу, що Правове регулювання повноважень та діяльності поліцейських відображене у Законі України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року (далі - Закон), а також інших законах та підзаконних нормативних актах.

У відповідності до ч.1 ст.23 зазначеного Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань: 1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; 2) виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; 3) вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; 5) здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; 8) у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; 9) доставляє у випадках і порядку, визначених законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення; 10) вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях; 11) регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, тощо.

Вчинення злочину під час виконання працівником правоохоронного органу службових обов`язків означає, що посягання має місце під час реалізації ним наданих йому прав та виконання обов`язків, які передбачені відповідними нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність представника влади або органу, в якому він працює.

Судом встановлено, і це відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, поліцейські ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , як і інші працівники поліції - ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_16 , ОСОБА_27 , на час вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень виконували свої посадові обов`язки з охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку відповідно до посадової інструкції поліцейського сектору реагування патрульної поліції Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області, затвердженої 20.08.2019 (а.с.185-186, т.1); їх перебування на службі в складі СРПП в період з 08 год 00 хв 24 травня 2020 року по 08 год 00 хв 25 травня 2020 року поліцейських підтверджується розстановкою нарядів на 24 травня 2020 року, затвердженою т.в.о.начальника Камінь-Каширського ВП ГУНП в області ОСОБА_31 (а.с.189, т.1).

Водночас на підставі рішення Камінь-Каширської міської ради від 12.05.2020 №49/2 (а.с.195, т.1) до завершення карантину діє заборона стоянки транспортних засобів на площі Культури м.Каменя-Каширського з 20 год 00 хв до 08 год 00 хв. Площа Культури м.Каменя-Каширського із трьох сторін позначена дорожніми знаками «Стоянка заборонена» з інформаційною табличкою «20.00-08.00», у тому числі на в`їздах на площу із вулиці Волі (біля зупинки маршрутних транспортних засобів, що поблизу магазину «Універмаг»), вулиці Магдебурського права (біля приміщення водокачки, що поблизу ресторану «Імпреза») та безпосередньо біля магазину «АВС».

Дії поліцейських, які виявили адміністративне правопорушення - стоянку автомобіля «Мерседес» чорного кольору в заборонені час та місці, які полягали у його припиненні, встановленні винної особи та притягненні її до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП є цілком обґрунтованими, відповідають наведеним положенням закону, були необхідними відповідно до обставин ситуації, що склалася.

Із показань самого обвинуваченого, потерпілого, свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_12 , ОСОБА_25 та відеозаписів вбачається, що водій автомобіля на вимогу поліцейського, спочатку нібито прямував до автомобіля за документами, після чого вдався до втечі, на що поліцейський ОСОБА_11 з метою встановлення особи водія та забезпечення розгляду справи про адмінправопорушення на підставі ст.ст.260, 262 КУпАП розпочав законне переслідування особи задля її затримання. Із вказаних вище досліджених доказів установлено, що затримати водія не вдалося.

Те, що протокол про вчинення будь-якого адміністративного правопорушення за фактом виявленого працівниками поліції порушення ПДР України не складався, особа водія, який його вчинив не встановлена, не має у даному випадку особливого значення, переслідування працівниками поліції водія винуватця проступку є виправданим, подальші їх дії з затримання ОСОБА_7 правомірними. Водночас умисні дії останнього, які полягали у нанесенні поліцейському при виконанні тим свої службових повноважень, тілесних ушкоджень, а також опір працівникам поліції є кримінально-караними, становлять склад кримінальних правопорушень, передбачених відповідно ч.2 ст. 345 і ч.2 ст. 342 КК України.

Отже, наведені у апеляційних скаргах доводи апелянтів зі сторони захисту не спростовують викладених у вироку висновків районного суду, які відповідають фактичним обставинам провадження. Надані сторонами докази були досліджені і оцінені судом першої інстанції у відповідності до вимог КПК України є належними, допустимими та у своїй сукупності підтверджують поза розумним сумнівом вину ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.

Посилання сторони захисту на те, що жодних доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину не здобуто, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими і такими, що не знайшли свого підтвердження і під час апеляційного розгляду
Стратегія захисту, висунута захистом, повністю спростована судом першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є нічим іншим, як способом уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності.

Таким чином судом зроблено обґрунтований висновок про правильність кваліфікації дій та доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України.

Проте, апеляційні доводи прокурора про необґрунтованість висновків суду в частині безпідставного звільнення ОСОБА_32 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням суд вважає слушними.

Згідно із приписами ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, відповідно до якої якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Обґрунтовуючи необхідність застосування щодо обвинуваченого положень ст.75 КК України, суд послався на те, що ОСОБА_7 вперше притягається до кримінальної відповідальності, внаслідок молодого віку не має достатньо життєвого досвіду.

Судова колегія не погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції щодо можливості застосування положень ст. 75 КК України, оскільки судом належним чином не мотивовано, які саме обставини справи та дані про особу винного дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.

Так, вчинені кримінальні правопорушення згідно ст. 12 КК України, хоча є нетяжкими злочинами, однак об`єктом злочину виступають суспільні відносини, що забезпечують додерження нормативно визначеного порядку виконання працівником правоохоронного органу обов`язків щодо охорони громадського порядку та виконання ним його службових обов`язків.

Обвинувачений, розуміючи, що перед ним знаходиться поліцейський, умисно завдав один удар лобною ділянкою голови в обличчя працівнику правоохоронного органу, внаслідок чого спричинив останньому легке тілесні ушкодження із короткочасним розладом здоров`я у вигляді підшкірного крововиливу в ділянці носа, закритого перелому кісток носа. Вподальшому, ОСОБА_32 , умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Окрім цього, вчинив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, вчинивши активні дії, що виразились у здійсненні ривка тулубом ліворуч та відбитті правою рукою обох рук працівника правоохоронного органу, який його утримував, та здійснив спробу втечі.

Також судом не взято до уваги того факту, що обвинувачений свою вину категорично заперечував та жодним чином не розкаявся у вчиненому, позицію потерпілого, який наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання у виді позбавленні волі. Окрім цього, ОСОБА_7 неодноразово притягався правоохоронними органами до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, дрібне хуліганство, завідомо неправдиві виклики спеціальних служб, злісну непокору законній вимозі працівника поліції.

Таким чином всі вищевказані факти свідчать про не бажання останнього дотримуватись правил та норм поведінки в суспільстві.

З урахуванням вказаних обставин, на переконання апеляційного суду, застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України є необґрунтованим, й таким, що не сприяє меті покарання - виправленню обвинуваченого і попередженню вчинення ним нових злочинів.

Внаслідок недодержання законодавчих приписів під час застосування вказаної норми матеріального права, призначене судом першої інстанції покарання за своїм розміром є невиправдано м`яким, як обґрунтовано зазначає про це сторона обвинувачення.

За таких обставин, вирок суду в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим через неправильне застосування Закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, у зв`язку з чим, його слід скасувати та ухвалити новий вирок.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушень, які відноситься до категорії нетяжких злочинів, дані про особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, є особою молодого віку, не має протипоказань за станом здоров`я, однак також бере до уваги позицію потерпілого, який наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання, відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем його проживання, оскільки, проживаючи в повній сім?ї, систематично вчиняє правопорушення, непрацевлаштований, вину у скоєному не визнав, не розкаявся, пробачення у потерпілого не просив, піддавався кримінальному переслідуванню за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, провадження за яким було закрито за відмовою потерпілого від обвинувачення, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Посилання прокурора в частинні наявності обтяжуючої покарання обставини є необґрунтованими та такими, що не підтверджується матеріалами кримінального провадження. ОСОБА_7 від проходження огляду за допомогою алкотестера відмовився, акта медичного огляду за результатами візуального спостереженням лікарем не складено, інших доказів на підтвердження існування цієї обставини суду стороною обвинувачення не надано. Будь-яких клопотань щодо повторного допиту свідків для підтвердження факту перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння прокурор не заявляв, а тому апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості встановити вказану обставину.
За таких обставин суд призначає ОСОБА_7 вид і розмір покарання наближений до мінімального, передбаченого санкціями ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, у виді обмеження волі, яке слід відбувати реально.

На думку апеляційного суду таке покарання за своїм видом та розміром буде пропорційним і співмірним вчиненому, а також необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 615 КПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 29.11.2021 щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий.
Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України.
Призначити ОСОБА_7 покарання:
-за ч.2 ст.342 КК України (в редакції Закону України № 1403-VII від 02.06.2016) у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;
-за ч.2 ст.345 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

Зарахувати у строк відбування покарання стрк затримання з 25 травня 2020 року по 27 травня 2020 року із розрахунку день за день.

Строк відбуття покарання обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення його апеляційним судом.

Головуючий

Судді