Справа № 454/2606/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/945/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження №0000414 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 16.08.2022 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта середня-спеціальна, працюючого гірником підземним ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля», раніше не судимого,

обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

встановила:

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 16.08.2022 року, яким його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного судом основного покарання якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 у користь держави судові витрати за проведення судової автотехнічної експертизи на загальну суму 2826 гривень.

Речовий доказ - мотоцикл «Вайпер 150» без д.н.з. - повернуто власнику ОСОБА_6 .

Даний вирок оскаржив обвинувачений ОСОБА_6 , який просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, а саме зменшити йому іспитовий строк з двох років до одного. У решті вирок залишити без змін. Покликається, що призначене покарання є надто тривалим, а тому саме в цій частині вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необргунтованим.

Свої вимоги мотивує тим, що відразу після ДТП він допомагав своєму товаришеві ОСОБА_9 в лікарні, як матеріально так і морально. Досі вони перебувають у дружніх відносинах. Всю завдану шкоду відшкодував про що потерпілий подав відповідну заяву в якій просив не суворо карати обвинуваченого та призначити мінімальне покарання.

Апелянт просить врахувати, що є людиною молодого віку, працює підземним гірником та за час роботи показав себе як дисциплінований робітник, характеризується позитивно, є членом профспілки, в якій приймає активну участь у всіх заходах трудового колективу.

Апелянт звертає увагу, що проживає один з матір`ю, яка має почесне звання Героїні, не працює та знаходиться на пенсії. Саме він один утримує родину. Троє його рідних братів були мобілізовані і всі воюють на передовій про що надано документи, які це підтверджують. Саме він зараз допомагає як матері так і сім`ям братів. Вважає, що суд першої інстанції цього не врахував при винесені вироку. Просить призначити йому 1 рік іспитового строку і таке покарання буде справедливим та достатнім для його виправлення та відповідатиме нормам законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 14 липня 2019 року близько 23 годин 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи мотоциклом «Вайпер 150» без реєстраційних номерних знаків з номером шасі НОМЕР_1 , не маючи права керувати даним транспортним засобом, рухаючись вищевказаним мотоциклом автодорогою «Рава-Руська - Великі Мости» у напрямку до міста Великі Мости Сокальського району Львівської області в селі Волиця Сокальського району Львівської області порушив вимоги р.1 п.п.1.3, 1.5,1.10; р.2 п.2.1а), п. 2.3 б),г),д), п.2.9 а),в); р.12 п.п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, які виразилися в тому, що він керуючи даним транспортним засобом не вибрав безпечної швидкості руху, проявив неуважність та неналежно оцінив дорожню обстановку, щодо безпечного керування транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, без причин технічного характеру, не впорався з керуванням, виїхав за межі проїздної частини на праве узбіччя, де допустив зіткнення з перешкодою, внаслідок чого пасажир даного транспортного засобу ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Внаслідок порушення ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху, потерпілий ОСОБА_9 отримав наступні тілесні ушкодження : рвана - забійна рана розташована в нижній третині правого стегна на передній його поверхні на 2 см вище від верхнього краю колінного суглобу, відкритий багатоуламковий внутрішньосуглобний перелом нижньої третини правої стегнової кістки із зміщенням відламків, анемія важкого ступеня, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , підтриману його захисником - адвокатом ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційні вимоги, міркування прокурора про відмову у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого та залишення без змін вироку суду першої інстанції, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 286 КК України, вчиненого за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам, які ніким не оскаржуються.

Дії ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно, оскільки він будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Покликання апелянта на те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому занадто суворе покарання колегія суддів вважає безпідставним. Так, як санкція статті 286 ч.2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, то судом першої інстанції міра покарання була призначена в межах даної статті з врахуванням обставин справи та думки всіх учасників процесу.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд врахував вимоги ст.50, 65 КК України, а також врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є необережним злочином, який відноситься до категорії тяжкого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість заподіяних злочином наслідків для потерпілого, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, усвідомив суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, у вчиненому щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, допомагав морально та матеріально потерпілому,а також наявність обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З врахуванням викладеного, судом першої інстанції було призначено ОСОБА_6 основне покарання в межах санкції статті обвинувачення без призначення додаткового покарання у виді позбавлення прав, оскільки він їх не отримував, з можливістю виправлення засудженого без відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі і вважав за можливе прийняти рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням,встановивши іспитовий строк в 2 роки.

Вимоги зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що судом першої інстанції йому призначено надто суворе покарання у виді 2 років іспитового строку колегія суддів вважає безпідставними з врахуванням обтяжуючих обставин.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено, а відтак не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги поданої обвинуваченим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 16.08.2022 року, яким засуджено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: