ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1307/23 Справа № 199/5165/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000065 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Лозова, Харківської області, громадянина України, з не повною середньою освітою, не працюючого офіційно, не одруженого, маючого малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ., раніше судимого вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області 07.09.2021 за ч. 1 ст. 185, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, до 5 років обмеження волі з іспитовим строком 3 роки, який ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.08.2022 змінений в частині призначеного покарання. Призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15.11.2022 несплачену суму штрафу в розмірі 17000 гривень замінено покаранням у вигляді громадських робіт строком 240 годин, покарання не відбуто,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 січня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупності вироків, та п.п). Г п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.09.2021, та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 10 днів.

Початок строку відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання та затримання ОСОБА_7 органом поліції.

Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 та ч. 3 ст.185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до іншого приміщення, вчинені повторно.

За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, ОСОБА_7 , який судимий за умисний корисливий злочин проти власності, судимість не знята та непогашена, раніше працював у ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» розташованого за адресою: Харківська обл, м. Лозова, вул. Свободи, 24, в одному із цеху на посаді учня токаря-розточувальника, у зв`язку із чим йому було достовірно відомо, що в одному з цехів розташовані верстати до складу яких входять мідні трубки, та у останнього в невстановлений час, з корисливого мотиву, виник умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), скоєне повторно.

Реалізуючи свій злочинний умисел на повторне скоєння крадіжки чужого майна ОСОБА_7 , який не відбув покарання за попереднім вироком суду, 28.01.2022 близько 07:00 проник на територію ТОВ «ЛКМЗ» через КПП №3 за допомогою раніше отриманого пропуску, який у нього залишився після звільнення, та в подальшому проник до механозбірного цеху.

Перебуваючи в даному цеху ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому, та бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою наживи, діючи повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, із приміщення вищевказаного цеху, намагався таємно викрасти чуже майно (крадіжка), яке належить ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод», а саме з агрегатного верстату АМ15812 інв. №23890, агрегатного верстату АМ15818 інв. №213901, спец.карусельно-фрезерного верстату ГФ2210Н103 інв. №23857, вертикально-фрезерного верстату 6550 інв. №21564, вертикально-свердлильного верстату 2Н125 інв. №2437, агрегатного верстату АГАМ 14708 інв. №23555, вертикально-свердлильного верстату 2Н150 інв. №21621 мідні трубки загальною вагою 4 кг 485 грам, загальною вартістю 1014 гривень 73 копійки.

Однак ОСОБА_7 , який виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця розпорядитися зазначеними чужим майном не зміг, оскільки був затриманий працівником заводу ТОВ «ЛКМЗ» - ОСОБА_9 та кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком 2 роки. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник, не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилається на те, що вирок суду першої інстанції є незаконним, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , внаслідок суворості.

Так, адвокат вказує, що суд, призначаючи обвинуваченому покарання, не надав належної оцінки особі обвинуваченого та всім обставинам провадження, зокрема тому, що ОСОБА_7 повністю визнав вину, щиро розкаявся, дав критичну оцінку своїм діям та активно сприяв досудовому і судовому слідству, за своїм психічним станом виявляє легку розумову відсталість, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, має на утриманні малолітнього сина.

До того ж, адвокат зазначає, що суд належним чином не врахував і позицію потерпілої сторони, яка не наполягала на призначенні суворого покарання та шкоду їй завдано не було.

Захисник звертає увагу на те, що з момент вчинення злочину до ухвалення вироку минув майже рік, та за цей час ОСОБА_7 кримінальних чи адміністративних правопорушень не вчиняв, що свідчить про те, що в особі обвинуваченого відбулися суттєві позитивні зміни, які знижують ступінь його соціальної небезпечності.

За таких обставин, захисник вважає, що ОСОБА_7 можливо призначити покарання без його ізоляції від суспільства, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, що буде відповідати принципам співмірності та індивідуалізації покарання.

Окрім цього, звертає увагу на те, що суд, в порушення вимог ст. 314-1 КПК України, не доручив представнику органу пробації скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого, яка надала змістовну інформацію, що характеризує обвинуваченого та сприяла вирішенню питання щодо міри покарання, що на думку захисника, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та тягне за собою скасування вироку суду першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 , в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце апеляційного розгляду належним чином повідомлений.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх відсутності, в якому зазначила, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

Прокурор також подав клопотання про проведення розгляду апеляційної скарги без його участі.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, фактичні обставини кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, у зв`язку з чим судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, в апеляційних скаргах не оскаржуються, тому перегляду не підлягають.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

У ст. 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, разом з цим, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким корисливим злочином проти власності, особу обвинуваченого, який раніше судимий, не відбув покарання за попереднім вироком суду за умисний корисливий злочин, має непогашену, не зняту судимість за скоєння аналогічного умисного корисливого злочину проти власності, не працює та не навчається, характеризується негативно, оскільки був звільнений з місця роботи за систематичне порушення трудової дисципліни за прогули, має реєстрацію та постійне місце проживання, схильний до вживання спиртних напоїв, неодружений, має малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на обліку лікаря нарколога та був знятий з обліку, не працює, не навчається, характеризується негативно, оскільки був звільнений з місця роботи за систематичне порушення трудової дисципліни за прогули, має реєстрацію та постійне місце проживання, схильний до вживання спиртних напоїв, неодружений, має малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на обліку лікаря нарколога, з якого був знятий.

Разом з цим, суд врахував, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 244 від 21.06.2022 на хронічне психічне захворювання, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, недоумство, іншій хворобливий стан психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав і в теперішній час не страждає, можлива заподіяна шкода, виявляє раніше і виявляє в теперішній час легку розумову відсталість а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. Крім того, суд визнав обставинами, що помякшують покарання обвинуваченому визнання вини та щире каяття обвинуваченого, сприяння органу досудового розслідування та суду, й те, що можлива заподіяна для потерпілого не настала, оскільки майном обвинувачений не зміг розпорядитися так як злочин не було доведено до кінця.

Суд першої інстанції детально проаналізував сукупність зазначених обставин, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин провадження, особи обвинуваченого ОСОБА_7 та дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання виключно у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції інкримінованого злочину, яке, на думку колегії суддів, повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і не є несправедливим через його суворість.

Доводи захисника про те, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який повністю визнав вину, щиро розкаявся, дав критичну оцінку своїм діям та активно сприяв досудовому і судовому слідству, за своїм психічним станом виявляє легку розумову відсталість, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, має на утриманні малолітнього сина, є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами у провадженні, а щире каяття та сприяння досудовому слідству та суду були визнані судом, як обставини, що пом`якшують обвинуваченому покарання.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що наведені захисником в апеляційній скарзі обставини, самі собою не є противагою суспільній небезпечності вчиненого обвинуваченим злочину, а призначення покарання обвинуваченому відноситься до дискреційних повноважень суду.

Твердження захисника про те, що суд, в порушення вимог ст. 314-1 КПК України, не доручив представнику органу пробації скласти досудову доповідь, яка на його переконання сприяла вирішенню питання про призначення обвинуваченому покарання, також не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

За змістом ч. 1 ст. 314-1 КПК України досудова доповідь складається з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання. Така доповідь для суду має рекомендаційний характер, яку суд може врахувати, виходячи зі своїх дискреційних повноважень.

Разом з цим, призначаючи покарання, суд зважив на дані, які характеризують особу обвинуваченого, й яких було достатньо для ухвалення вироку. За таких обставин відсутність досудової доповіді у матеріалах провадження колегія суддів не вбачає істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, яке вплинуло чи могло вплинути на обґрунтованість постановленого судового рішення.

З урахуванням вищезазначеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь вчиненого кримінального правопорушення захисником в апеляційній скарзі не наведено.

Отже, призначене судом покарання ОСОБА_7 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, а виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства протягом визначеного судом строку, й підстав вважати його занадто суворим, як і підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, не убачається.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4