Справа № 203/1612/22
Провадження № 1-кп/0203/346/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000181 від 11 квітня 2022, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Березівка Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на посаді командира евакуаційного відділення роти матеріально-технічного забезпечення, у військовому званні «старший сержант», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан.

В подальшому, 14 березня 2022 року Указом Президента України

№ 133/2022, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

17 серпня 2017 року громадянин ОСОБА_5 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01 листопада 2017 року за № 2 ОСОБА_5 призначено на посаду командира евакуаційного відділення роти матеріально-технічного забезпечення вказаної військової частини, зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на усі види забезпечення.

Таким чином, ОСОБА_5 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У відповідності до ст.ст. 17, 65 Конституції України ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

За приписами статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

В порушення наведених вище вимог законодавства, чітко знаючи та розуміючи зміст покладених на нього обов`язків з військової служби, проте діючи всупереч зазначеним обов`язкам, визначеним у статутах Збройних Сил України, старший сержант ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти встановленого порядку несення військової служби самовільному залишенні військової частини тривалістю понад один місяць, вчиненому в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Старший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді командира евакуаційного відділення роти матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 27 лютого 2022 року, більш точного часу в ході досудового слідства встановлено не було, тобто в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, вчинив самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, продовжуючи реалізовувати свій умисел на самовільне залишення військової частини, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, старший сержант ОСОБА_5 перебував поза межами військової частини НОМЕР_1 , знаходячись за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, вільний час, який з`явився у старшого сержанта ОСОБА_5 у зв`язку із ухиленням від виконання обов`язків з військової служби шляхом самовільного залишення військової частини, останній використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України.

Під час незаконного перебування поза межами військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_5 до органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, органів військового управління, правоохоронних органів з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча мав об`єктивну можливість вчинити вказані дії та повернутись до виконання обов`язків з військової служби.

31 березня 2022 року об 09 год. 00 хв. старший сержант ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокується у АДРЕСА_3 , та приступив до виконання обов`язків з військової служби, тим самим фактично припинивши вчинення ним триваючого кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав та суду пояснив, що на початку лютого 2022 року усім військовим було зрозуміло що, можуть розпочатись активні бойові дії, на які чекали з дня на день.

Саме він на початку лютого потрапив до шпиталю з гіпертонічним кризом, та через кілька днів після виписки знов захворів на короновірус та був госпіталізований. Після виписки через стан здоров`я був задіяний до легких робіт, зокрема розвозити їжу по блок постам.

21 лютого 2022 року він привіз їжу на одну із місць дислокації військової частини, де побачив, як декілька офіцерів вивозили своє майно, на що ОСОБА_5 запитав чому, на що йому пояснили, що офіцери евакуюють свої сім`ї оскільки Маріуполь потрапить під удар в першу чергу.

Поїхавши до наступного місця дислокації військові частини, розмовляв з військовими, про те як евакуювати родини, та можливо також військову техніку, це питання поставив ОСОБА_6 , який на той момент був його безпосереднім керівником, на що отримав відповідь, що евакуація техніки не його діло, а евакуація сімей, то особисті проблеми військовослужбовців. Заступник командира батальйону по тилу також на ці питання не міг відповісти.

Приблизно по обіду 21.02.2022 року ОСОБА_6 повідомив, що відправляє його у відрядження до с.Верхньоторецьк Донецької області, в одне з місць дислокації військової частини, починаючи з 22.02.2022, про що вже видано відповідний наказ. Прибувши до с.Верхньоторецьк під вечір 22.02.2022року, він одразу-ж попрямував на бойові позиції Калинівка.

В ніч з 22.02.2022 на 23.02.2022 у нього стався гіпертонічний криз, про що він повідомив командуванню, та отримав усний наказ їхати до Маріуполя, однак через заклопотаність командування документів про відрядження із Верхньоторецька видано не було, до шпиталю його не було відправлено.

По дорозі до Маріуполя проїхавши від Верхньоторецька приблизно через 50-70 кілометрів йому стало зле, тому він вирішив зупинить на АЗС до ранку. В ранці 24.02.2022 прокинувшись виявив, що на АЗС повно людей, був великий потік авто і він зрозумів що почалось широкомасштабне вторгнення. Йшли колони військової техніки, та оскільки в ОСОБА_5 при собі не було документів на відрядження, щоб не вирішили, що він дезертир та військові не задавали зайвих питань, він вирішив перевдягнутись у цивільний одяг, та поїхав до Маріуполя. В вечері, не доїхавши до Маріуполя в авто закінчився бензин.

Перебуваючи посеред поля в авто, на ґрунтовій дорозі почався обстріл артилерією. Для врятування життя ОСОБА_5 побіг до посадки, але його накрило землею від вибуху снаряду, він отримав удари грудками землі по спині та втратив свідомість. Прийшовши у свідомість виявив поруч людей, які в подальшому його довезли до с. Старий Крим. Під час цих подій він десь загубив телефон. З наступного ранку, тобто з 25.02.2022 року до 01.03.2022 він знаходився в Старому Криму у людей, які його приютили разом з іншими. Біль у спині стала трохи проходити і коли йому стало відомо що с.Старий Крим вже окупований, він вирішив йти пішки до Маріуполя. 03.03.2022 року дійшов до Маріуполя, вийшов біля авторинку, прийшов до військової частини ( АДРЕСА_2 ) та виявив, що на військовій частині встановлені прапори Росії та ДНР. Так зрозумів що частина захоплена.

Вирішив піти перевірити сім`ю, виявив повністю зруйнований будинок, зустрів сусіда який повідомив що, його сім`я знаходиться в підвалі. В вечері 03.03.2022 року, разом із сусідом на його машині виїхали з Маріуполя, та доїхали до першого блокпосту України, це зайняло три доби.

На наступному блокпості залишився, щоб повернутись до частини. Зустрів попутне авто з військовослужбовцями, з якими поїхав в бік Верхньоторецька, але туди не доїхали, оскільки стало відомо що у Верхньоторецьку йдуть активні бойові дії, тому військові, з якими він їхав, запропонували поїхати в Миколаїв.

В Миколайові зустрів військовослужбовців з 35 бригади, які запропонували їхати з ними до військової частини на що він погодився. Прибувши до 35 бригади, він розповів про те, що з ним сталося, його залишили в бригаді та повідомили, що будуть намагатися зв`язатися з його військовою частиною. Через декілька днів його повідомили про те, що зв`язались з командуванням в/ч НОМЕР_1 та повідомили, що він знаходиться у в/ч НОМЕР_2 . Також йому сказали, що повинен буди транспорт з його частини.

Там же він зустрів колегу, який раніше проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , та попросив зателефонувати ОСОБА_6 оскільки знав, що у нього був його номер телефону. Під час розмови ОСОБА_6 повідомив, що ОСОБА_8 подав його в список осіб які самовільно залишили військову частину.

Також ОСОБА_9 повідомив, про те що йому відомо, що інші військові, які раніше служили в А1275, поїхали до Дніпра.

31.03.2022 він разом з іншими військовослужбовцями приїхав до АДРЕСА_3 , де був у розташуванні військової частини НОМЕР_1 , це було 31.03.2022 року. Зустрівши ОСОБА_6 останній наказав щоб ОСОБА_5 з 01.04.2022 року приступав до виконання своїх посадових обов`язків.

13.04.2022 року приїхали з військової служби правопорядку та вручили підозру.

Оскільки не було будь-якого приказу про перевід, його не могли зарахувати до будь-якої іншої частині, які перебували у 35 бригаді, тому лист з 35 бригади, наданий прокурором не може прийматися до уваги.

Не дивлячись на невизнання вини, винуватість ОСОБА_5 підтверджується:

Показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив що він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться у постійному місті дислокації у АДРЕСА_2 , основний підрозділ військової частини перебував в районі виконання бойового завдання в ООС, однак командування та деякий особовий склад перебували в Маріуполі.

Починаючи з 24.02.2022 року, відповідно до указу президента введено воєнний стан, особовий склад був екстрено зібраний, для перевірки та виконання завдань з оборони м. Маріуполь.

В ході перевірки особового складу було встановлено відсутність у пункті постійної дислокації військовослужбовця ОСОБА_5 . Також до закріплених територій за військовою частиною, та містечком з паливно мастильними матеріалами ОСОБА_5 не прибував, службові обов`язки ОСОБА_5 , не виконував. Вперше після початку військовою агресією Російської Федерації проти України зустрів ОСОБА_5 , на початку квітня.

Тобто в Маріуполі ОСОБА_5 , не виконував бойові завдання. У військовій частині, на постійному місці дислокації, була вилика кількість особового складу, та всі були під наглядом, залишили постійне місце дислокації військової частини до 23.03.2022 року.

Щодо перебування ОСОБА_5 , у службовому відрядженні, або на лікарняних свідку не відомо.

Показаннями свідка ОСОБА_11 яка пояснила, що вона є військовослужбовецею військової частини НОМЕР_1 . Так 24.02.2022 близько 04.30 ранку надійшла команда, про збір по тривозі, вона як помічник чергового по частині забезпечувала виконання цієї команди. ОСОБА_5 , в військовій частині не було, оскільки вона під список видавала зброю, їй це достеменно відомо оскільки останній зброю не отримував. Також в її посадові обов`язки входило вести списки осіб які прибувають та відбувають з частини, ОСОБА_5 , в цих списах не було. З`явився ОСОБА_5 , в кінці березня - початку квітня.

Показаннями свідка ОСОБА_6 який пояснив, що є командиром роти матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 . ОСОБА_5 виконував свої посадові обов`язки належним чином. 24.02.2022 року ОСОБА_5 , повинен був розвозити їжу по точкам дислокації, однак він їжу не розвозив. 23.02.2022 ОСОБА_5 , вибув із сектора в зоні ООС, та 24.02.2022 повинен був прибути до постійного пункту дислокації військові частини НОМЕР_1 . 26.02.2022 року зателефонував ОСОБА_12 та запитав, як довго він без вихідних буде розвозити їжу, так що з`ясувалось що ОСОБА_5 , до постійного пункту дислокації військові частини НОМЕР_1 не повернувся. 26.02.2022 у ОСОБА_5 , був вимкнутий телефон. Про що доповіли керівництву військової частини. 24.02.2022 року видати наказ про не прибуття ОСОБА_5 до постійного пункту дислокації військові частини НОМЕР_1 не вдалось можливим через активні бойові дії.

Зазначив, що військові покинули постійний пункт дислокації( АДРЕСА_2 ) військової частини НОМЕР_1 в першій половині березня.

Показаннями свідка ОСОБА_8 який пояснив, що перебуває на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_1 , у місті постійної дислокаціє виконує обов`язки командира військової частини.

ОСОБА_5 знає особисто з 2017 року, охарактеризував його негативно, оскільки він весь час хворів, та на його думку ОСОБА_5 весь час шукав приводи щоб, не виконувати посадові обов`язки, тривалий час знаходився на лікарняних, та за своїм фізичним станом та станом здоров`я був не придатний до несення служби у морській піхоті.

Щодо обставин справи пояснив, що 24.02.2022 року ОСОБА_5 , у військовій частині не бачив, та отримав доповідь про його відсутність у місті постійної дислокації.

Зустрів ОСОБА_5 у військовій частині НОМЕР_3 березня 2022 року, щодо відрядження ОСОБА_5 йому відомо, що 23.02.202 року в вечері або 24.02.2022 року в ранці повинен був повернутись до постійного пункту дислокації військової частини, однак цього не відбулось, йому відомо, що ОСОБА_5 взяв автомобіль, щоб відвести сім`ю з міста Маріуполя.

Показаннями свідка ОСОБА_12 який пояснив, що він разом із ОСОБА_5 позмінно розвозили їжу, фактично є його напарником. Охарактеризував ОСОБА_5 з позитивної сторони, зазначивши що, він виконував свої обов`язки сумлінно, необхідність підмінити його була тільки тоді коли останній був на лікарняному. 24.02.2022 року з ранку ОСОБА_5 приїхав до нього до дому, взяв автомобіль на якому розвозили їжу, оскільки авто належало ОСОБА_5 , не дати йому авто він не міг, ОСОБА_5 пояснив, що він буде вивозити сім`ю з Маріуполя, та просив його підмінити, розвести сніданок, а на обід та вечерю він повернеться та сам доставить продукти харчування. 24.02.2022 телефонував ОСОБА_5 , однак той слухавку не взяв, 25.02.2022 року у ОСОБА_5 , вже телефон був вимкнений.

ОСОБА_12 поїхав з Маріуполя 15.03.2022 року.

Показаннями свідка ОСОБА_13 який пояснив, що ОСОБА_5 є командиром евакуаційного відділення, іноді йому приходилось підміняти останнього коли той перебував на лікарняних, та у відпустці. В обов`язки входило розводити їжу, по містам перебування військовослужбовців. Про відрядження та самовільне залишення частини ОСОБА_5 йому не відомо.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що вона є військовослужбовцемю військової частини НОМЕР_1 . 27.02.2022 року надійшов рапорт командира про самовільне залишення частини ОСОБА_5 , коли саме він покинув військову частину їй не відомо. Відповідно до рапорту вона оформлювала документи про самовільне залишення військової частини. Після повернення до військової частини ОСОБА_5 , звертався до неї із проханням видати довідку про участь в ООС, на що вона відповіла що видають довідку після звернення разом із командиром ОСОБА_5 . На початку квітня ОСОБА_5 прибув до військової частини, про що їй стало відомо з документів.

Показаннями свідка ОСОБА_15 , яка в суді пояснила, що вона є військовослужбовецею військової частини НОМЕР_4 . В лютому-березні 2022 року проходила службу у військовій частині НОМЕР_1 . Вона вперше побачила ОСОБА_5 26-27 березня 2022 року за місцем розташування військової частини. Двоє військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 також були разом з ОСОБА_5 , також інші співслужбовці знаходились у шпиталі. ОСОБА_5 26-27 березня 2022 року їхав разом з нею в автобусі до Успенівки Покровського району Донецької області.

Доповіддю по факту повернення на службу військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України, відповідно до якої 27 лютого 2022 року, близько 15.00 години, під час перевірки роти матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 старший сержант ОСОБА_5 , командир евакуаційного відділенні рота матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 самовільно залишив розташування підрозділу в місці проведення ООС ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » без зброї та засобів захисту. Про даний випадок черговий військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_10 доповів по команді. Заходи розшуку військовослужбовці результатів не дали. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідає. По даному факту командир військової частиш НОМЕР_1 надав довідку доповідь № 740/33/499 від 27.02.2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Станом на 10 березня 2022 року старший сержант ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_1 не прибув, на зв`язок з командирами (начальниками) не виходив. По даному факту командир військової частини НОМЕР_1 надав доповідь №740/33/512/3 від 10.03.2022 року до відділення Військової служби правопорядку - ІНФОРМАЦІЯ_4 та Маріупольської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил.

31 березня 2022 року, близько 11.00 години, старшій сержант ОСОБА_5 самостійно повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 . Поважних причин самовільного залишення військової частини військовослужбовець не надав, пояснивши, що весь час проводив на свій власний розсуд. (а.с.78-81 том 1)

Оцінюючи викладені докази, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними, несуперечливими, а викладені в них відомості такими, що вірно відображають фактичні обставини даного кримінального провадження, у зв`язку з чим приходить до висновку про винуватість ОСОБА_5 , а тому вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах воєнного стану.

Суд критично ставиться до пояснень обвинуваченого, та приймає до уваги показання свідків, які пояснили, що ОСОБА_5 починаючи з 24.02.2022 року не був у розташуванні військової частини, зокрема суд сприймає до уваги показання свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що ОСОБА_5 24.02.2022 року в ранці прибув до нього додому взяв автомобіль з метою евакуації родини. Також суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_5 не намагався зв`язатись з командуванням військової частини, не з`явився до найближчої військової установи, як то центр комплектування та соціальної підтримки, або ж інших військових частин для сумлінного виконання обов`язків військової служби, а свідомо порушив військову присягу, статут Збройних Сил України, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Доводи ОСОБА_5 стосовно того, що він 03.03.2022 року дійшов до Маріуполя та бачив на розташуванні його військової частини російський прапор, тому вирішив, що частина захоплена, спростовуються показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , які повідомили, що військові покинули постійний пункт дислокації( АДРЕСА_2 ) військової частини НОМЕР_1 в першій половині березня.

Призначаючи покарання, суд приймає до уваги тяжкість скоєного кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_5 характеризується посередньо, на обліку у лікарів та нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання, є хронічне захворювання.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини. В справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Також у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

Суд при призначенні покарання приймає до уваги, що ОСОБА_5 з червня 2014 по квітень 2016 періодично брав участь в АТО, з 2017 року проходить службу за контрактом, має статус учасника бойових дій.

Окрім того, суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 не намагався ухилитися від проходження військової служби та повернуся до розташування своєї військової частині.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що ОСОБА_5 слід призначати покарання відповідно до санкції ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі, та знаходить можливим перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що є необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України і призначити покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбуття призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати засудженого періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 , у вигляді тримання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_4 ), скасувати, звільнивши з під варти негайно в залі суду.

На вирок можуть подані апеляційні скарги до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя ОСОБА_1