Центральний районний суд м. Миколаєва
н/п 1-кс/490/1800/2023
У Х В А Л А

23.02.2023р. слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ УСБ України в Херсонській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

СВ Управління СБ України в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000537 від 20.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні 17.02.2023р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України. Згідно повідомлення громадянин України ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Херсон, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 31.05.2022р., діючи умисно, підтримуючи воєнну агресію рф на території України, добровільно прийняв пропозицію представників окупаційної влади та у подальшому зайняв посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

У подальшому ОСОБА_6 31.05.2022р. "приказом УСИН по Херсонской области №13 от 31.05.2022г." був призначений та добровільно зайняв посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, а саме - т.зв. "начальника столовой отдела комунально-бытового, интендантского и хозяйственного обеспечения ИК "Северная исправительная колония №90 Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области", отримавши звання "старший прапорщик внутренней службы", розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Некрасова, буд. 234, у захоплених приміщеннях ДУ "Північна виправна колонія (№90)".

З моменту свого призначення, на цій посаді ОСОБА_6 , переслідуючи свої злочинні наміри та цілі, виконуючи свої службові обов`язки, забезпечив функціонування "столовой отдела комунально-бытового интендантского и хозяйственного обеспечения ИК "Северная исправительная колония №90 Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области".

Слідчий звернувся до суду із клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши в обґрунтування клопотання, що наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні .

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_6 пояснив, що починаючи з 1998р. по 2022р. працював у ДУ "Північна виправна колонія (№90)" на посаді завідуючого їдальні, відповідав за постачання продуктів харчування в охоронювану зону та за своєчасне приготування їжі, мав звання старшого прапорщика, отримане за українським законодавством, дійсно носив формений одяг до 2016р. (за українським законодавством дозволялось не носити форму після досягнення 45 річного віку). У 2016 році ОСОБА_6 пройшов атестацію та став вільнонайманим працівником в колонії та звання старшого прапорщика в нього вже не було. Коли м. Херсон було окуповане, та до управління колонією прийшло проросійське керівництво, ОСОБА_6 так і залишився працювати та виконувати свої обов`язки як і при українській владі - забезпечував годування засуджених за українськими вироками, але жодних правоохоронних функцій не мав, ніяких додаткових привілеїв не отримав. При цьому взагалі не перетинався із представниками окупаційної влади, єдине що отримував зарплатню у російських рублях. Форму або зброю йому не видавали, ходив в цивільному одязі. Фото у посвідченні здійснено шляхом фотомонтажу.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання слідчого. В обґрунтування зазначив, що підозра є необґрунтованою, виходячи з того, що ключовою ознакою складу інкримінованого злочину є поняття "добровільність". На початку війни усі правоохоронні органи в повному складі залишили Херсонську область та м. Херсон, тим самим залишили напризволяще мешканців міста, зокрема таких як ОСОБА_6 . Утриманців колонії та персонал вчасно не евакуювали. А вже на час окупації керівництво колонії (зокрема як начальник колонії Соболєв) перейшло на бік ворога. Таким чином ОСОБА_6 дійсно залишився працювати, оскільки мусив заробляти на прожиття себе та родини, та як і раніше продовжив виконувати свої обов`язки, покладені українським законодавством ще з 1998р., які полягали у забезпеченні їжею засуджених осіб за українськими вироками. При цьому від окупаційної влади пропозиції щодо зайняття посади ОСОБА_6 не надходили, отже він таких пропозицій і не приймав. Будь-яких дій, пов`язаних із правоохоронною діяльністю (про що наголошується у клопотанні слідчого та повідомленні про підозру) не вчиняв. Його посада начальника їдальні навіть не передбачає наявності таких функцій. Звання від окупаційної влади не отримував, оскільки таке було йому присвоєно ще українською адміністрацією. На виготовлення наказу окупаційної влади про призначення на посаду, ОСОБА_6 ніяким чином не впливав, більше того він із ним навіть не ознайомлювався та не підписував. Щодо вилученого посвідчення, де ОСОБА_6 зображений у воєнній формі, то таке фото було створено шляхом монтажу, а саме накладенням шаблону воєнної форми до зображення обличчя ОСОБА_6 . Між тим підозрюваний ніяким чином не впливав на створення посвідчення, не розписувався за його отримання. Посвідчення видали представники окупаційного керівництва колонії лише для того щоб контролювати переміщення персоналу у вказаному режимному об`єкті. Таким чином у діях підозрюваного відсутня добровільність співпраці з окупаційною владою, що взагалі виключає склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України. Окрім того захисник вказав, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні та прокурор в судовому засіданні, є недоведеними, більшою мірою надуманими. Так, після деокупації м. Херсон, ОСОБА_6 не виїхав на окуповану територію. Після отримання повідомлення про підозру залишився вдома та не вчиняв жодних дій, направлених на переховування. Навпаки, не будучи затриманим в порядку ст. 208 КПК України, добровільно з`явився за викликом слідчого, а також в судове засідання з розгляду клопотання про застосування йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання та кримінального провадження, приходжу до наступних висновків.

Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016р. № 5 - 328 кс 16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" зазначив, що факти які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Так, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Така підозра підтверджується: протоколами допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; протоколом обшуку від 13.02.2023р., в ході якого у приміщенні каб. "Кабинет начальника столовой" за адресою: м. Херсон, вул. Некрасова буд. 234, в ДУ "Північна виправна колонія (№90)" було виявлено та вилучено посвідчення серії НОМЕР_1 від 26.08.2022р. на ім`я ОСОБА_6 та довідку №200 від 08.07.2022р. про призначення ОСОБА_6 на посаду т.зв. "начальника столовой отдела КБИ и ХО ИК "Северная исправительная колония №90"; власними поясненнями ОСОБА_6 , наданими в судовому засіданні, згідно яких вказав, що дійсно працював на території "Північна виправна колонія (№90)" під час окупації м. Херсон; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Таким чином, оскільки із вказаних доказів вбачається, що у стороннього спостерігача дійсно може сформуватися добровільне припущення про причетність ОСОБА_6 до діяльності виправної колонії в умовах окупації, за такого підозра формально є обґрунтованою.

Згідно положень, передбачених ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, та зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Надаючи оцінку рівню обґрунтованості підозри на предмет вагомості зібраних органом досудового розслідування доказів, які підтверджують підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, слідчий суддя враховує: 1) пояснення підозрюваного про те, що він дійсно приймав участь у діяльності їдальні у виправній колонії в умовах окупації, однак добровільно посаду т.зв. "начальника столовой отдела комунально-бытового, интендантского и хозяйственного обеспечения ИК "Северная исправительная колония №90 Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области" не займав; жодних дій, характерних для посади в правоохоронному органі не вчиняв; 2) кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , передбачає наявність обов`язкового суб`єктивного елементу у вигляді умислу; 3) об`єктивна сторона зазначеного злочину має вираження у формі свідомих, добровільних, ініціативних дій особи, - у зв`язку з чим слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Так, в якості доказів, що обґрунтовують підозру, та які на думку органу досудового розслідування є вагомими, прокурором в ході судового розгляду наведено наступні: покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; протокол обшуку від 13.02.2023р., в ході якого у приміщенні каб. "Кабинет начальника столовой" за адресою: м. Херсон, вул. Некрасова буд. 234, в ДУ "Північна виправна колонія (№90)" було виявлено та вилучено посвідчення серії НОМЕР_1 від 26.08.2022р. на ім`я ОСОБА_6 та довідку №200 від 08.07.2022р. про призначення ОСОБА_6 на посаду т.зв. "начальника столовой отдела КБИ и ХО ИК "Северная исправительная колония №90".

Між тим, з протоколу допиту свідка ОСОБА_7 від 21.11.2022р., вбачається, що останній працює водієм Херсонського СІЗО. Пояснив, що йому відомий ОСОБА_6 , який до окупації працював начальником їдальні у виправній колонії №90 та його посада була цивільною. В подальшому, вже під час окупації, ОСОБА_7 дізнався про те, що ОСОБА_6 залишився працювати на тій же посаді, з тим же функціоналом - займався продовольчим забезпеченням осіб, засуджених за українськими вироками. Однак в особистій бесіді ОСОБА_6 розповідав ОСОБА_7 , що дуже невдоволений, жалівся, що на нього "надягли погони", оскільки за новими порядками не передбачено цивільних посад. При цьому з суті розмови ОСОБА_7 припустив, що ОСОБА_6 не міг звільнитися, оскільки його "притисло" керівництво незаконно створеного органу. Окрім того ОСОБА_7 додав, що ОСОБА_6 при окупаційній владі форму та зброю ніколи не носив. Окрім того на думку ОСОБА_7 , ОСОБА_6 зайняв посаду "добровільно-примусово".

З протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 21.11.2022р. вбачається, що остання працює вахтером Північної виправної колонії №90 в м. Херсон. Пояснила, що їй відомий ОСОБА_6 , який до окупації постійно працював в столовій зоні колонії з 1990-го року, на вільнонайманій посаді, мав звання прапорщика. Потім, ще до війни, пішов на пенсію, однак продовжував працювати в їдальні. Під час окупації він теж продовжив працювати в столовій зоні, постійно ходив у цивільному одязі; мав посвідчення, видане окупаційним керівництвом колонії, де також було зазначено, що він є прапорщиком. В приватній розмові ОСОБА_6 вказував, що доводиться працювати, оскільки примушують. При цьому мова не йшлася про те, що стало краще працювати, чи про те, що він задоволений окупаційним керівництвом. При окупаційній владі ОСОБА_6 займався забезпеченням колонії продуктами, доставляв харчі до охоронюваної зони для засуджених осіб. Окрім того ОСОБА_8 додала, що останній час ОСОБА_6 почав зловживати алкогольними напоями, часто йшов з роботи вже нетверезий.

З протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 21.11.2022р., вбачається, що останній 22.03.2021р. був працевлаштований на посаду апаратника хімводоочищення ПВК №90 в м. Херсон. Під час окупації м. Херсон продовжив працювати на тій же посаді, при цьому ніяких нових документів з окупаційною владою не підписував. ОСОБА_6 йому добре відомий, оскільки він працював начальником їдальні ПВК №90, грузив на складі продукти та відвозив їх до колонії для годування засуджених осіб. Після окупації ОСОБА_6 продовжив працювати на тій же посаді, як і більшість персоналу колонії. Також продовжив виконувати ті ж обов`язки, що і при українській владі. При цьому ОСОБА_9 не було відомо чи підписував він якісь документи з окупаційною владою.

Таким чином з вказаних показів свідків вбачається, що ОСОБА_6 тривалий час працював на цивільній посаді начальника їдальні ПВК №90 в м. Херсон; при українській владі отримав звання прапорщика; вийшовши на пенсію, продовжив працювати у колонії на тій же посаді; після окупації м. Херсон продовжив працювати у їдальні новоствореного органу з тим же колом функціональних обов`язків, які полягали у забезпеченні продуктами харчування та приготування їжі для осіб, засуджених за українськими вироками (чого сам ОСОБА_6 не заперечує в ході досудового розслідування), при цьому воєнної форми, спецзасобів, зброї ОСОБА_6 ніколи не носив, додаткових преференцій від продовження праці в умовах окупації не отримав, жодних дій характерних для працівника правоохоронного органу (як стверджується у повідомленні про підозру) не вчиняв, навпаки займався суто технічними справами з продуктового забезпечення, жодних висловлювань у підтримку/агітацію окупаційного керівництва колонії з його боку не було.

Окрім того, поясненнями зазначених свідків не підтверджено добровільності дій ОСОБА_6 під керівництвом окупаційної влади, навпаки останній скаржився на те, що фактично на нього "надягли погони" (покази свідка ОСОБА_7 ) та останній змушений продовжити працювати (покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ).

Окрім того, зазначені вище свідки пояснили, що їм невідомо про підписання ОСОБА_6 будь-яких документів чи укладення договорів із представниками окупаційного керівництва колонії.

З протоколів допитів свідків ОСОБА_10 від 16.01.2023р. та ОСОБА_12 від 18.01.2023р. вбачається, що останні утримувались у ПВК №90 в м. Херсон; ОСОБА_6 їм був відомий ще до початку окупації як начальник їдальні; в умовах роботи окупаційного керівництва колонії, вони лише одного разу бачили ОСОБА_6 , який приймав товар, та він був одягнений у російську воєнну форму без розпізнавальних знаків.

Між тим наведеними показами не підтверджено "добровільності" зайняття ОСОБА_6 посади або вчинення ним дій, притаманних для посади у правоохоронному органі. Окрім того сумнівними видаються пояснення наведених свідків про те, що ОСОБА_6 носив російську воєнну форму, оскільки останні бачили ОСОБА_6 лише одного разу та більше того, такі пояснення ОСОБА_10 та ОСОБА_12 (які є підозрюваними/засудженими особами) суперечать показам свідків з числа осіб персоналу ПВК №90, та які на момент окупації постійно контактували із ОСОБА_6 .

В матеріалах клопотання містяться посилання на протоколи допитів свідків ОСОБА_14 (а.с. 69-72), ОСОБА_13 (а.с. 73-76), ОСОБА_11 (а.с. 81-84), ОСОБА_15 (а.с. 89-92), ОСОБА_16 (а.с. 93-96). Між тим, вказані протоколи не містять пояснень зазначених осіб; слідчим не долучено до матеріалів клопотання стенограми їх допитів (які здійснювались під відеофіксацію); прокурором в судовому засіданні зазначені пояснення свідків чи стенограми також не надані слідчому судді для огляду, таким чином відсутня можливість надати їм оцінку на предмет вагомості.

Протоколом проведення обшуку від 13.02.2023р. підтверджено обставини виявлення та вилучення у приміщенні каб. "Кабинет начальника столовой" за адресою: м. Херсон, вул. Некрасова буд. 234, в ДУ "Північна виправна колонія (№90)" посвідчення серії ХО №0185 від 26.08.2022р. на ім`я ОСОБА_6 та довідку №200 від 08.07.2022р. про призначення ОСОБА_6 на посаду т.зв. "начальника столовой отдела КБИ и ХО ИК "Северная исправительная колония №90".

Між тим сам ОСОБА_6 не заперечує наявності такого посвідчення, однак вказує, що жодним чином не впливав на його виготовлення; не підписував жодних документів, які б впливали на можливість його виготовлення; його фото у посвідченні сформовано монтажем - шляхом накладення зображення воєнної форми до зображення його обличчя. Натомість органом досудового розслідування не надано жодної оцінки наведеним твердженням у комплексі із іншими зібраними доказами по справі, за такого викладена стороною захисту версія наразі не спростована.

На підставі викладеного слідчий суддя приходить до висновку, що хоча підозра щодо ОСОБА_6 і є обґрунтованою, однак мінімально, зважаючи на вкрай низьку вагомість зібраних доказів.

Обґрунтовуючи необхідність обрання підозрюваному виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор вказав про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, зокрема ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Оцінюючи наявність наведених ризиків, слідчий суддя виходить з наступного.

Хоча підозра ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України ї є формально обґрунтованою та дійсно санкція передбачає суворе покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років, однак вирішення питання про призначення покарання напрямку пов`язане із оцінкою судом об`єму зібраних доказів та їх вагомості. В даному випадку кримінальне провадження було зареєстроване 20.11.2022р., наразі слідство перебуває на завершальному етапі та органом досудового розслідування зібрано майже увесь обсяг доказів, однак, як констатовано вище, вкрай низької вагомості. Вказані обставини навіть теоретично нівелюють ризик переховування підозрюваного.

Додатково про відсутність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_6 є особою раніше не судимою, одружений, має сина, має постійне місце мешкання та міцні соціальні зв`язки; після деокупації залишився у м. Херсон, маючи об`єктивну можливість виїхати на непідконтрольні Україні території, в тому числі на територію рф (при цьому ані слідчим, ані прокурором не надано доказів того, що ОСОБА_6 має родичів за кордоном або на території держави-агресора); не будучи затриманим в порядку ст. 208 КПК України, самостійно з`явився за вимогою слідчого та після отримання повідомлення про підозру, не вжив жодних дій, спрямованих на переховування, та добровільно з`явився до суду з метою розгляду клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на те, що більшість свідків у даному кримінальному провадженні підтверджують лише факт роботи ОСОБА_6 у їдальні виправної колонії в умовах дії окупаційного керівництва (проти чого власне підозрюваний і не заперечує), а зокрема покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають навіть виправдувальний характер, виходячи з чого є незрозумілим з якою метою підозрюваний може на них впливати, за такого ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є також недоведеним.

Резюмуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом серед усіх запобіжних заходів, передбачених КПК України. Законодавчою ініціативою було внесено зміни до ст. 176 КПК України, та її доповнено ч. 6, згідно якої "під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті".

Зазначені зміни зумовлені необхідністю у підвищенні ефективності розслідування окремих злочинів проти основ національної безпеки України та громадської безпеки, як термінової реакції на повномасштабні військові дії, які розпочала Російська Федерація проти України.

Слідчий суддя погоджується із важливістю на необхідністю боротьби із пособництвом державі-агресору як явищем, що підриває національну безпеку України та становить безпосередню загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності, конституційного ладу та іншим національним інтересам України.

Поряд із цим, враховує, що свобода є одним із наріжних каменів демократичного врядування і статусу особи, яка передбачає межі, які не можна порушувати ні за яких обставин. Завданням слідчого судді є здійснення правового контролю в кожному випадку - зважувати, чи не порушені ці межі, крім формальних правових критеріїв, на основі реальності та розуму. В іншому випадку можлива ситуація, коли право перетвориться в свою протилежність, і замість того, щоб структурувати систему суспільних відносин, приводити її у порядок, призведе до свавілля. Саме такий підхід суттєво відрізняє систему правосуддя України, що поділяє європейські цінності, від судової системи країни-агресора РФ.

В даному випадку, проаналізувавши зібрані в ході досудового розслідування докази, інші додані до клопотання матеріали, позиції сторін обвинувачення та захисту, слідчий суддя встановив, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України є мінімально обґрунтованою; ризики передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є недоведеними, що з урахуванням положень ч. 2 ст. 194 КПК України, є підставою до відмови у задоволенні клопотання слідчого в повному обсязі.

Оскільки підозра формально є обґрунтованою, то вважаю необхідним на підставі ст. 194 ч. 3 КПК України покласти на підозрюваного обов`язок щодо явки до суду, прокурора та до слідчого у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 179, 183, 196 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язок прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора та до слідчого у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1