Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

29 листопада 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0005812 від 25.09.2018 рокуза апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 22 липня 2021 рокувідносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський, Житомирської області, українця, громадянина України, працюючого ФОП ОСОБА_9 вантажником, одруженого, не судимого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,
-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 22 липня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання та встановлено іспитовий строк 2 роки.
Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи і навчання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково.
У задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 10 000 гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 20 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту застосований відносно ОСОБА_8 скасовано.
За вироком суду 25 вересня 2018 року, приблизно о 08.00 годині, ОСОБА_8 , перебуваючи на перехресті вулиць Миколи Островського та Василя Стуса в м. Рівне, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілому тілесне ушкодження, яке, згідно висновку експерта, відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалості розладу здоров`я.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 покликається на незаконність і необгрунтованість вироку суду першої істанції з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильності застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України. В основу обвинувального вироку суду покладені недопустимі та неналежні докази. Суд порушив презумпцію невинуватості, поклав на сторону захисту обов`язок по доказуванню невинуватості обвинуваченого.

На думку, ОСОБА_8 , стороною обвинуваченя не доведено наявність в його діях інкримінованого йому складу злочину.

Ввжає, що відсутні підстави для задоволення цивільного позову, так як він тілесних ушкоджень потерпілому не завдавав. Безпідставно стягнуто моральну шкоду в розмірі 20000 грн., який є необґрунтованим і явно завищеним.

Просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 22 липня 2021 року скасувати. Закрити провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Не погодивишисть з вироком суду першої інстанції прокурором було подано апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 та кваліфікації його дій, покликався на неправильне, на його думку, застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело, до неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Просив вирок Рівненського міського суду від 22 липня 2021 року відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 122 КК україни скасувати. Ухвалити стосовно ОСОБА_8 новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

29 листопада 2022 року, до початку апеляційного розгляду, прокурором подано заяву про відмову від апеляційної скарги на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 22 липня 2021 року.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав заяву про відмову від апеляційної скарги і заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, потерпілого та його представника, які не заперечили проти закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора і заперечилили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши заяву прокурора про відмову від апеляційної скарги, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 403 КПК України, якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження в зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Оскільки прокурор відмовився від своїх вимог, а інші учасники не заперечували проти закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок суду першої інстанції, колегія суддів вважає необхідним заяву прокурора про відмову від його апеляційної скарги задовольнити, апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора закрити.
Щодо апеляційної скарги обвинуваченого, то колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і грунтується на сукупності зібраних у кримінальному провадженні та ретельно досліджених у судовому засіданні доказів, оцінених з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
Такий висновок суду детально проаналізований і належним чином вмотивований у вироку, з чим погоджується і апеляційна інстанція.
Свій висновок суд першої інстанції, не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненому, обґрунтував показаннями потерпілого ОСОБА_6 про те, як при встановлених судом обставинах, які мали місце 25 вересня 2018 року, обвинувачений ОСОБА_8 , спочатку висловлював погрози, а потім наніс йому 1 удар кулаком правої руки в обличчя. Зазначив, що тривалий час перебуває з ОСОБА_10 у неприязних відносинах.
Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_6 надала аналогічні показам потерпілого показання, зазначивши, що про події конфлікту їй стало відомо з телефонного дзвінка чоловіка. Підтвердила про неприязні відносини її та її чоловіка з обвинуваченим.
Судом надано відповідну оцінку і показанням свідка ОСОБА_11 , який зазначив, що 25 вересня 2018 року в ранкову пору доби під час патрулювання, прибувши за викликом за адресою проживання ОСОБА_6 , під час розмови останній повідомив, що ОСОБА_8 наніс йому тілесні ушкодження в обличчя, коли він викидав сміття.
Судом враховано покази допитаного в якості свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що будинок, де він проживає обладнаний камерами відеоспостереження, які проводять відеофіксацію зі сторони будинку де проживають ОСОБА_6 та ОСОБА_8 25 вересня 2018 року в ранкову пору доби ОСОБА_10 вийшов з подвір`я будинку, в якому він проживає та попрямував в сторону сміттєвого баку. Через деякий час чув як ОСОБА_6 біля власного будинку розповідав працівнику поліції, що ОСОБА_8 наніс йому тілесні ушкодження в обличчя біля сміттєвого баку. Інших осіб за цей період часу на вулиці не бачив.
Не залишено без оцінки суду і показання свідка ОСОБА_13 , яка зазначила, що про нанесення удару в ділянку голови ОСОБА_6 . ОСОБА_8 дізналася зі слів чоловіка. Ствердила, що пізніше побачила ОСОБА_6 , у якого на обличчі були тілесні ушкодження.
Ці показання узгоджуються між собою та з іншими наведеними у вироку суду першої інстанції об`єктивними доказами, зокрема, даними висновку судово-медичної експертизи № 942 від 05 грудня 2018 року щодо механізму і часу нанесення тілесного ушкодження, характеру, локалізації та тяжкості заподіяного тілесного ушкодження, яке відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалості розладу здоров`я, яке не властиве для падіння на площину з висоти власного зросту (як з прискоренням, так і без нього) та виникло не менше як від однієї травматичної дії тупого предмету, яким могла бути рука людини.
При цьому судом досліджено і відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_14 щодо розповіді потерпілого про обставини нанесення йому удару обвинуваченим, а також надано відповідну правову оцінку даним протоколу перегляду відеозапису з камер відеоспостереження, наданих свідком ОСОБА_12 щодо відтворення прямування потерпілого від будинку проживання у напрямку перехрестя вулиць М. Островського та В. Стуса в м. Рівне.
Враховано судом і дані протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого щодо нанесення останньому тілесного ушкодження обвинуваченим.
Судом обґрунтовано критично оцінено показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який з приводу обставин 25 вересня 2018 року пояснив, що з ОСОБА_6 особисто не бачився, тілесних ушкоджень йому не заподіював, пітвердив тривалу неприязність з потерпілим, а також показання свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , які не узгоджуються з доказами у даному кримінальному провадженні.
З огляду на викладене, суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у спричиненні ним 25 вересня 2018 року ОСОБА_6 тілесного ушкодження і кваліфікація його дій за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, є вірною.
За наведеного, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність у його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються об`єктивно з`ясованими обставинами, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду і належно оціненими судом першої інстанції.
При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, повною мірою дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, згідно досудової доповіді виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, одружений, на утриманні малолітня дитина. Судом враховано також обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
За наведених обставин, врахувавши, що загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення індивідуалізації, гуманності і справедливості покарання, тяжкість кримінального правопорушення, характер, обставини та наслідки його вчинення, особу винного, обставину, яка обтяжує покарання, досудову доповідь органу пробації, суд прийшов до правильного висновку про призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі, з можливістю застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції в достатній мірі врахував вимоги ст. 75 КК України та прийшов до переконливого висновку про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства в умовах повного контролю з боку уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання останнього протягом відповідного іспитового строку, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України,що буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

Висновок суду про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 , щодо доведеності позовних вимог останнього в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн., враховуючи, характер та обсяг страждань, заподіяних нанесеним тілесним ушкодженням, перенесеною операцією, погіршенням здібностей потерпілого, у зв`язку з чим перебував на реабілітації, виходячи з вимог ст. 23 ЦК України та засад розумності, виваженості і справедливості, є, на думку колегії суддів, обґрунтованим, вирішенним з додержанням положень ст.ст.127-129 КПК України.

За наведеного визначена судом сума, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди є співмірною, тому вважати рішення в цій частині необґрунтованим, на думку колегії суддів, підстав немає.

Доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його скасування і закриття кримінального провадження не вбачається.
Керуючись ст.ст. 403, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Прийняти відмову прокурора від поданої апеляційної скарги на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 22 липня 2021 року відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 122 КК України, апеляційне провадження в цій частині закрити.
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 22 липня 2021 року відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 122 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3