В И Р О К
Іменем України
14.11.2022 р.
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
із участю: прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000062 від 26.08.2020 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, неодруженої, не працюючої, військовозобов`язаної, паспорт серії НОМЕР_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
ВСТАНОВИВ :
Приблизно о 22 години 00 хвилин 25.08.2020 року ОСОБА_6 , перебуваючи у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де у кухонній кімнаті на грунті конфлікту, що виник раптово, із ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи явну протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, з метою спричинення шкоди здоров`ю останній, взяла до правої руки скляну чашку, яку кинула в бік ОСОБА_4 та потрапила тій даною чашкою в ділянку губ, чим спричинила їй розсічення верхньої губи зсередини. В подальшому ОСОБА_6 продовжила наносити тілесні ушкодження ОСОБА_4 , а саме завдала один удар рукою в область лівого вуха, від якого у останньої пішла кров. Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, а також забитих ран верхньої губи та лівої вушної раковини, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 21.09.2020 року №81 виникли від дії тупих предметів, за механізмом дії удар та тертя, невиключно 25.08.2020 року, та усі за переліком належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Потерпіла ОСОБА_4 до початку судового розгляду заявила цивільний позов із вимогами стягнення на її користь з обвинуваченої ОСОБА_6 1413,08 грн майнової шкоди та 15000 грн моральної шкоди (а.с.12-20).
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 винуватою себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, визнала частково. Пояснила, що ввечері 25.08.2020 року зі своєю малолітньою дочкою вони прийшли в гості до ОСОБА_8 на його запрошення в с.Подільське Жмеринського району. У його будинку також були присутні знайомі їй раніше ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з чоловіками. Усі сиділи за столом, відпочивали та спілкувались. Особисто вона не вживала алкогольних напоїв. Приблизно о 20 годин вечора прийшла потерпіла ОСОБА_4 , яку вона раніше не знала і не бачила. Остання одразу розпочала все знімати на свій мобільний телефон, потім, походячи позаду неї ніби зачепила її дочку. Після цього ОСОБА_9 рвучко наблизилась до ОСОБА_4 та нанесла тій удар, а чоловіки намагались їх заспокоїти. Вона, обвинувачена не втручалась та лише спостерігала за тим, що відбувалось. Потім ОСОБА_4 почала рухатися у її бік та вона, обвинувачена взяла зі столу кружку з водою, яку вилила на потерпілу, але коли остання продовжила йти на неї, кинула дану кружку в бік потерпілої. Визнала, що таким чином вона могла попасти кружкою в обличчя потерпілій ОСОБА_4 . Після цього потерпіла намагалась перекинули стіл з їжею, однак вона, обвинувачена його втримала, та потерпіла пішла. Особисто вона не наносила ударів ОСОБА_4 та не ображала її. Уточнила, що кружку кинула, захищаючи свою дочку від можливого нападу потерпілої. Заявила, що шкодує про вчинене нею та визнає провину за заподіяні ОСОБА_4 тілесні ушкодження він кинутої нею у потерпілу кружки. Підтримала заявлене її захисником у судових дебатах клопотання про закриття кримінального провадження та залишення без розгляду заявленого до неї цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Окрім часткового визнання ОСОБА_6 своєї вини, її винуватість у вчиненні за встановлених судом обставин даного кримінального правопорушення підтверджується доказами, дослідженими в ході судового розгляду.
Так, потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що раніше вона близько трьох років проживала однією сім`єю разом з ОСОБА_11 в с.Подільске Жмеринського райну, після чого їх сімейні стосунки припинились. 23.08.2020 року останній їй зателефонував та покликав до себе, але вона тоді не пішла, бо він видався їй п`яним. За кілька днів ОСОБА_11 подзвонив їй знову. Ввечері у його сестри вона дізналася, що той ніби тверезий, після чого рушила до нього додому. Коли зайшла до його будинку, то побачила там за столом шестеро осіб, окрім господаря ще був чоловік на ім`я ОСОБА_12 , а також дві невідомі жінки та невідомий чоловік. Вона привіталась з присутніми, після чого дістала свій телефон з відеокамерою. Обвинувачена ОСОБА_6 , що серед інших сиділа за столом, заперечила проти цього та почала ображати її, після чого остання взяла зі столу чашку та кинула в неї, потерпілу, при цьому попала їй у верхню губу і пошкодила її. Після цього вона, потерпіла нахилилась за своєю сумкою, але ОСОБА_6 знову почала її обзивати, тому вона парасолькою посунула деякий посуд в бік обвинуваченої. Далі незнайомий чоловік почав її, потерпілу, стримувати за плечі, а ОСОБА_6 вдарила її у вухо, після чого ще вкусила за передпліччя. З другого боку її, потерпілу почала також бити інша невідома жінка. Потім обвинувачена своїми руками почала душити її, потерпілу, від чого вона на деякий час втратила свідомість. Коли прийшла до тями, її відпустили і вона повернулась додому, де у неї погіршилось самопочуття. ЇЇ дочка зателефонувала до поліції, після чого її ,потерпілу забраи до лікарні, де у неї виявили струс мозку та інші тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона понад тиждень перебувала на стаціонарному лікуванні. Упродовж її лікування та досі обвинувачена не просила у неї пробачення і не надавала ніякої добровільної допомоги. Просила призначити обвинуваченій ОСОБА_6 суворе покарання. Заявлений цивільний позов підтримала викладених у ньому обгрунтувань та просила його задоволити. Вказала, що оспорювану майнову шкоду вона оцінює в сумі 1413,08 грн, виходячи з вартості придбаних під час лікування медичних препаратів.. Оспорювану моральну шкоду оцінила в сумі 15000 грн з підстав перенесеного нею за наслідком вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення тривалого відновлення свого психічного здоров`я, також до завершення лікування відчувала біль. Зауважила, що після вчиненого злочину родина обвинуваченої ОСОБА_13 чинить психологічний тиск на її онуків.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_11 пояснив суду, що три роки тому він деякий час зустрічався із потерпілою ОСОБА_4 . Одного дня у серпні 2020 року близько 20 годин вечора на території мікрорайону ТЕЦ в м.Жмеринці він зустрів свого знайомого ОСОБА_14 разом з його жінкою Лесею, а також з ними була ОСОБА_6 із своєю малолітньою дочкою. Він усіх їх запросив до себе додому в с.Подільське Жмеринського району. Згодом, коли вони вже всі сиділи за столом, до нього несподівано прийшла ОСОБА_4 , яка почала зйомку на відеокамеру свого мобільного телефону. Тоді ОСОБА_6 попросила її не знімати, а коли ОСОБА_4 не припинила зйомку, обвинувачена хлюпнула рідиною зі своєї кружки у бік потерпілої. Після цього ОСОБА_4 посунула стіл у бік, де сиділа дочка ОСОБА_6 . Тоді обвинувачена жбурнула у потерпілу свою кружку, якою попала їй в губу. Далі ОСОБА_4 вийшла з його будинку, а він рушив до кухні, звідки почув крики у кімнаті. Обернувшись назад, побачив, що потерпіла ОСОБА_4 повернулась до його будинку й продовжила сваритися з ОСОБА_6 , під час чого стояли неподалік одна одної і робили хаотичні спроби вдарити друг друга. Він втрутився межі них, щоб їх розняти, після чого ОСОБА_4 остаточно залишила його будинок. Вказав, що не бачив, аби ще хтось завдавав ударів потерпілій. Перед уходом ОСОБА_4 продемонструвала своє пошкоджене вухо та садно на її плечі. Тілесних ушкоджень у обвинуваченої ОСОБА_6 він не бачив.
Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що будучи у дружніх стосунках з ОСОБА_11 на запрошення останнього з іншими їхніми знайомими вона перебувала у нього вдома. Усі вони сиділи за столом, коли до будинку зайшла колишня його дружина ОСОБА_4 , яка почала знімати усіх на камеру телефона. Її попросили вимкнути камеру, але вона відмовилась. Зчинився конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 активно рухалась поза столом, при цьому зачепила неповнолітню дочку ОСОБА_13 , яка з останньою залишились сидіти за столом. Вона, свідок, вирішила вступитись за дитину, тому відштовхнула ОСОБА_4 . Після того ОСОБА_15 , сидячи за столом, кинула чимось скляним в бік потерпілої і цей предмет розбився при падіні на підлогу. Заперечила завдання нею, свідком, ударів потерпілій ОСОБА_4 та не бачила, щоб її бив хтось інший з присутніх.
Допит свідка ОСОБА_10 учасниками кримінального провадження визначено недоцільним.
Окрім того, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, підтверджується іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:
витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000062 від 26.08.2020 року щодо внесення відомостей за заявою ОСОБА_4 від 26.08.2020 року (а.с.125) про спричинення їй невідомою особою жіночої статі тілесних ушкоджень напередодні близько 22:00 годин в будинку у с.Подільське Жмеринського району (а.с.123,148);
копією виписки з історії хвороби №5023, за відомостями якого встановлено, що ОСОБА_4 , 1964 року народження,знаходилась на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Жмеринської центральної районної лікарні з 28.08.2020 року до 03.09.2020 року з діагнозом: струс головного мозку; ушиблена рана верхньої губи; ушиблені ссадна лівого плеча, обличчя; ушиб лівої вушної раковини (а.с.135);
висновком судово-медичної експертизи від 21.09.2020 року №81, призначеної постановою дізнавача СД Жмеринського відділку поліції від 11.09.2020 року (а.с.143), відповідно до якого встановлено, що у ОСОБА_4 згідно медичних документів мали місце закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, забійні рани верхньої губи та лівої вушної раковини, а також садна лівого плеча. Усі виявлені ушкодження виникли від дії тупих предметів, за механізмом дії удар та тертя, невиключно 25.08.2020 року. Вказана черепно-мозкова травма струс головного мозку, забійні рани верхньої губи та лівої вушної раковини у ОСОБА_4 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а садно на лівому плечі легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (а.с.144-145);
При цьому суд визнає недопустимим доказом наданий стороні обвинувачення за заявою потерпілої ОСОБА_4 від 07.09.2020 року (а.с.134) фотознімок (а.с.136), оскільки, виходячи з тверджень останньої щодо здійснення фіксації даного зображення нею на власний мобільний телефон, вказана заява заздалегідь не містить відомостей про надання оригіналу відповідного електронного документу із носієм цієї цифрової інформації, й всупереч вимог ч.3 ст.99 КПК України оригіналу даного електронного документу ані прокурором, ані потерпілою суду не надано. Більш того, здійснення фіксування цих подій вочевидь не у громадському місці, а надто фотографування потерпілою ОСОБА_4 чужої неповнолітньої дитини із відтворенням неприхованого зображення останньої без отримання дозволу уповноважених законом осіб визначає підстави визнання даного доказу недопустимим внаслідок істотного порушення прав людини та основоположних свобод щодо поваги до приватного життя.
Оцінюючи решту вказаних досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що, незважаючи на невизнання вини обвинуваченою ОСОБА_6 , її винність у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується сукупністю доказів по справі, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_11 , заявою потерпілої, відповідним висновком судово-медичної експертизи щодо встановлених судом обставин справи, які об`єктивно співпадають із наведеними доказами, узгоджуються з ними, та сумнівів у суду не викликають.
У зв`язку із цим суд критично оцінює показання обвинуваченої ОСОБА_6 в частині того, що вона не завдавала удара у вухо потерпілій ОСОБА_4 , а також, що її дії з кидання в останню кружкою були зумовлені потребою захистити свою неповнолітню дочку, та розцінює їх як недостовірні, й такі дії обвинуваченої суд вважає способом уникнути відповідальності за вчинене діяння, проте, її винуватість повністю підтверджується ретельно дослідженими у судовому засіданні доказами, сукупність яких спростовує вказані твердження обвинуваченої, включно з її власними поясненнями про можливість разом з дитиною вільно залишити місце де відбувався конфлікт з потерпілою, втім ніяких заходів для чого вона, обвинувачена, не вживала.
Таким чином, суд доходить висновку, що, дотримуючись засад змагальності, стороною обвинувачення в порядку ст.92 КПК України доведено перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в ході судового розгляду, а саме винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, тобто умиснному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Разом з тим, суд вважає за необхідне виключити з обвинувачення ОСОБА_6 звинувачення її в інкримінованому умисному захопленні нею обома руками шиї потерпілої ОСОБА_4 , здійснення її душіння та укусу потерпілої за ліву руку в область верхньої третини, під час чого остання втратила свідомість, оскільки ці обставини, окрім власних тверджень потерпілої ОСОБА_4 не підтверджуються жодними іншими доказами, представленими суду та дослідженими під час судового розгляду, а надто не встановлені судово-медичним експертним дослідженням з урахуванням передбаченого положеннями п.2 ч.2 ст.242 КПК України обов`язку сторони обвинувачення забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень. Також з обвинувачення ОСОБА_6 підлягає виключенню судом звинувачення її у заподіянні садна на лівому плечі потерпілій ОСОБА_4 , зважаючи на те, що пред`явлене обвинувачення не містить викладення механізму спричинення даного тілесного ушкодження, натомість судове рішення у відповідності до загальних засад кримінального провадження, зокрема принципів законності та диспозитивності, не може грунтуватись на припущеннях. При цьому, вказані виключення з обвинувачення ОСОБА_6 зазначених обставин кримінального правопорушення не становить підстав зміни його кваліфікації, оскільки решта встановлених тілесних ушкоджень, завданих останньою потерпілій ОСОБА_4 , належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, що є кваліфікуючою ознакою кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Також суд визнає необгрунтованим заявлене у судових дебатах клопотання сторони захисту щодо вирішення судом питання про закриття даного кримінального провадження згідно вимог ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки судом не встановлено підстав іншого, окрім вказаного вище, виключення з обвинувачення ОСОБА_6 певних обставин кримінального правопорушення, а надто відсутні підстави для кваліфікації дій останньої за ч.1 ст.125 КК України, за якою на думку сторони захисту повинні кваліфікуватись дії обвинуваченої в межах висловленої нею згоди щодо здійснення кидання чашки у потерпілу, що спричинило тій суто легке тілесне ушкодження у виді синця в ділянці носа, оскільки такого виду й тяжкості тілесного ушкодження потерпілої ОСОБА_4 не встановлено судом, й доказів такої обставини кримінального правопорушення ніким не представлено, адже таким не може вважатись суто вказівка серед іншого про ушиблене ссадно обличчя останньої за змістом виписки з її історії хвороби, позаяк не є висновком експерта. Натомість можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності положеннями п.2 ч.1 ст.49 КК України, передбачено за умови, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минув строк три роки у разі вчинення, зокрема, кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, відповідний вид покарання якого містить перелік санкції ч.2 ст.125 КК України, за якою з наведених підстав підлягають кваліфікації протиправні дії обвинуваченої ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні, а встановлений законом трирічний строк з дня вчинення нею цього кримінального проступку наразі не минув.
Відтак, при призначенні покарання обвинуваченій, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.
Згідно положень ст.12 КК України, у чинній її редакції, вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення належить до кримінальних проступків.
Щодо особи обвинуваченої, судом встановлено, що ОСОБА_6 є громадянкою України (а.с.126), раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася (а.с.127), за місцем проживання вона характеризується позитивно (а.с.129); на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває (а.с.130,131); має на утриманні двох неповнолітніх дітей (а.с.128,132,133); згідно власних пояснень є інвалідом третьої групи загального захворювання.
Незалежно від складання Жмеринським міськрайонним відділом з питань пробації досудової доповіді від 07.12.2020 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 (а.с.65-67), ці висновки судом не приймаються до уваги з урахуванням визначних положеннями ч.2 ст.314-1 КПК України обмежень, якими не передбачаються умови складання досудової доповіді щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , суд визнає наявність на її утриманні двох неповнолітніх дітей.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , в ході судового розгляду не встановлено.
З урахуванням наведеного та з огляду на те, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення є закінченим кримінальним проступком, з урахуванням особи обвинуваченої, яка раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності та позитивно характеризується за місцем постійного проживання, враховуючи обставини, що пом`якшують її покарання, хоча й за відсутності обставин, що обтяжують покарання, із врахуванням думки потерпілої, яка вимагала суворого покарання, з огляду також на посткримінальну поведінку обвинуваченої, яка не містила жодних дієвих заходів щодо відшкодування завданих збитків, втім з огляду на невстановлення наявності незворотніх наслідків для здоров`я потерпілої ОСОБА_4 , суд доходить висновку про необхідність з метою виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження вчинення нею нових правопорушень призначення їй покарання у виді громадських робіт, передбаченого вказаної частиною статті закону про кримінальну відповідальність, визначаючи недостатнім застосування покарання у виді штрафу, неможливим застосування щодо неї покарань у виді виправних робіт для особи, яка не працевлаштована офіційно, а також недоцільним призначення покарання у виді арешту чи обмеження волі, водночас не вбачаючи підстав для застосування щодо неї вимог ст.69,75 КК України з визначених законом підстав.
Вирішуючи заявлений цивільний позов потерпілої ОСОБА_16 , з урахуванням засад кримінального провадження щодо принципів верховенства права, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд доходить висновку, що він підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке.
Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до вимог ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За змістом ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до вимог ст.1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У відповідності до положень ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала;
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Згідно положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Так, вирішуючи питання щодо розміру оспорюваної моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує тривалість моральних страждань і переживань потерпілої, оскільки останній обвинувачена спричинив легкі тілесні ушкодження, що на певний час призвело до істотних змін у її житті, зумовлених перебуванням на стаціонарному лікуванні для відновлення свого здоров`я, обставини чого достеменно встановлено в ході судового розгляду.
При цьому, суд визнає необгрунтованими заявлені потерпілою підстави відшкодуваня моральної шкоди внаслідок здійснення ОСОБА_6 налаштовування агресивної поведінки власних дітей по відношенню до онуків ОСОБА_17 у школі та в побутовому їх спікуванні, оскільки ці дії з боку ОСОБА_6 самою потерпілою окреслені у період після дати заподіяння їй тілесних ушкоджень 25.08.2020 року, тобто вочевидь не охоплюються протиправними діями обвинуваченої із вчинення нею кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, лише з приводу чого положеннями кримінального процесуального закону передбачено повноваження потерпілого пред`явити цивільний позов до обвинуваченого у кримінальному провадженні.
Також судом визначається недоведеним потерпілою ОСОБА_17 заявлене обгрунтування моральної шкоди реабілітацією свого психічного здоров`я, обставини чого не підтверджені жодними доказами, від обов`язку чого не звільнена цивільний позивач з огляду на невизнання цих обставин цивільним відповідачем.
Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, яких зазнала потерпіла внаслідок спричиненого тілесними ушкодженнями фізичного болю, їх тривалість, яка згідно представленої виписки з історії хвороби не перевищувала восьмиденного курсу стаціонарного лікування, та зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_17 в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню на її користь з обвинуваченої ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 2000 грн.
Визначаючи саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує також те, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому на підставі ст.1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи. Ця сума, враховуючи особу обвинуваченої та характер її дій, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною.
Також, в межах доведеності позовних вимог на підставі доданих до цивільного позову письмових доказів, суд визначає, що позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, зумовлених витратами потерпілої ОСОБА_4 на лікування, підлягають задоволенню частково, а саме відшкодуванню обвинуваченою підлягають витрати на придбання потерпілою медикаментів, вказаних у виписці з історії хвороби №5023 (а.с.23), а саме Глюконат кальцію, Луцетам, Сульфат магнію, Діцион, Дескет та Л-лізин. Таким чином, судом встановлено, що на підставі представлених фіскальних чеків (а.с.24-25) згідно відповідного математичного розрахунку, у тому числі враховуючи застосовані при оплаті цих медичних препаратів знижки фармацевтичних закладів, оспорювана майнова шкода підлягає стягненню з обвинуваченої на користь потерпілої в сумі 759,90 грн (157,60 4,73 + 39,40 1,18 + 26,40 + 17,18 +3,88 + 67,50 + 6,05 + 2,22 0,07 + 8,88 0,27 + 17,48 0,52 + 66,10 1,98 + 30,10 0,90 + 120,40 3,61 + 160,80 4,82 + 53,6 1,61).
Пропорційно задоволеним позовним вимогам стягненню з цивільного відповідача на користь цивільного позивача пілягають витрати потерпілої ОСОБА_4 на професійну правничу допомогу в розмірі 252,23 грн (а.с.26-27,28,29).
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Клопотань про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не надійшло.
На підставі викладеного, керуючись ст. 128, 129, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ :
ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк сто шістдесят годин.
Цивільний позов задоволити частково.
Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_4 759 гривень 90 копійок майнової шкоди та 2000 гривень моральної шкоди, а також 252 гривні 23 копійки витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку його оскарження, якщо упродовж строків, встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України, не було подано апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченій.

Суддя ОСОБА_1