УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року

м. Київ

справа №753/19863/21

провадження № 51-3526ск22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року щодо

ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, який зареєстрований в АДРЕСА_1 ,), проживає в АДРЕСА_2 ), раніше не судимий,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Пятницьке Печенізького району Харківської області, який зареєстрований в АДРЕСА_3 ), проживає в АДРЕСА_4 ), раніше судимий вироком Талалаївського районного суду Чернігівської області від 16 квітня 2014 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК,

засуджених за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 - ч. 2 ст. 194 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 - ч. 2 ст. 194 КК, та призначено кожному з них покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року вказаний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 змінено в частині призначеного йому покарання.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення комплексної пожежно-технічної експертизи та експертизи матеріалів, речовин і виробів у розмірі 5491,84 грн у рівних частинах, тобто по 2745,92 грн з кожного.

У решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15 липня 2021 року ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 попередньо придбали 5 літрів бензину та приблизно о 09:00 прибули на станцію технічного обслуговування (далі - СТО), яка розташована в АДРЕСА_5 . ОСОБА_2 облив бензином зовнішню сторону СТО, а потім підпалив її запальничкою. Надалі ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 відійшли на відстань приблизно 5 м та стали спостерігати за горінням приміщення.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_1 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На думку сторони обвинувачення, апеляційний суд застосував щодо ОСОБА_1 закон, який не підлягав застосуванню, а саме ст. 75 КК. При цьому прокурор вважає, що судом не в повній мірі враховано обставини справи та дані про особу винного. Зазначає, що висновок суду апеляційної інстанції про наявність в діях засудженого такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, є необґрунтованим. Вказує про безпідставне виключення обтяжуючої ОСОБА_1 покарання обставини - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що апеляційним судом під час призначення покарання ОСОБА_1 не дотримано вимог статей 50, 65, 75 КК.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додане до неї судове рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судами попередніх інстанцій.

Ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_2 та висновок судів щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.

Доводи прокурора зводяться до незгоди із застосуванням до ОСОБА_1 положень інституту звільнення від відбування покарання, проте Суд вважає їх необґрунтованими з таких міркувань.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Так, під час призначення покарання ОСОБА_1 було враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження та ставлення до вчиненого.

Також суди звернули увагу на інформацію, що характеризує ОСОБА_1 , який визнав вину, під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має середньо-спеціальну освіту, офіційно не працює, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

В ході призначення покарання ОСОБА_1 суд першої інстанції не встановив обставин, які б пом`якшували йому покарання, а обтяжуючою визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Сукупність вказаної інформації дала підстави місцевому суду призначити ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Проте суд апеляційної інстанції дійшов переконання про можливість виправлення ОСОБА_1 без реального відбування ним покарання, а тому застосував до засудженого інститут звільнення від відбування покарання, з чим не погоджується прокурор у поданій касаційній скарзі.

Положеннями ст. 75 КК передбачено, зокрема, що у разі, якщо суд (крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення) під час призначення покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто, окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення від його відбування з випробуванням, при цьому належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши та оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що приписи ст. 75 КК застосовуються лише в тому разі, коли для цього є відповідні умови та підстави.

Наведених положень закону України про кримінальну відповідальність апеляційний суд дотримався.

Так, аргументуючи доцільність застосування звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, суд апеляційної інстанції не погодився з місцевим судом, зокрема щодо відсутності в діях останнього такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття.

Свої доводи про врахування щирого каяття як пом`якшуючої обставини апеляційний суд обґрунтував тим, що засуджений не заперечував фактичних обставин справи, визнавав свою вину у вчинених діях та разом з ОСОБА_4 вжив заходів для відшкодування потерпілому завданих збитків.

При цьому суд апеляційної інстанції вказав, що незгода засудженого з кваліфікацією не впливає на щирість розкаяння, осуд своєї поведінки та відчуття жалю щодо вчинених протиправних дій.

Крім того, цей суд слушно зауважив, що в обвинувальному акті орган досудового розслідування також зазначив про наявність щирого каяття як обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції також взяв до уваги те, що потерпілому ОСОБА_5 повністю відшкодована шкода й він не має будь-яких претензій до засуджених.

Доводи прокурора про виключення обтяжуючої покарання ОСОБА_1 обставини, а саме - вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння є слушними, однак не впливають загалом на висновки суду апеляційної інстанції в частині призначення покарання і застосування ст. 75 КК.

На обґрунтування свого висновку про застосування до ОСОБА_1 положень ст. 75 КК апеляційний суд, крім обставин, встановлених місцевим судом, врахував щире каяття, яке визнав пом`якшуючою обставиною, а також те, що потерпілому ОСОБА_5 повністю відшкодована шкода, завдана кримінальним правопорушенням та він не має будь-яких матеріальних претензій до засуджених, що підтверджується відповідною заявою.

З таким висновком погоджується й суд касаційної інстанції.

Таким чином, підстав вважати призначене ОСОБА_1 покарання явно несправедливим, з урахуванням застосування до нього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки на підставі ст. 75 КК, немає.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, є законною, вмотивованою і обґрунтованою.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні засудженому покарання та справедливість обраного ОСОБА_1 заходу примусу, прокурор у касаційній скарзі не навів.

Враховуючи зазначене, з касаційної скарги та наданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для її задоволення, скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції немає, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року щодо ОСОБА_1 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8