ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/757/23 Справа № 204/3442/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 рокуДніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,(в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у закритому судовому засіданні у м. Дніпрі, матеріали з кримінального провадження №000003 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2023 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого

підозрюваного за ч.2ст. 156 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді від 10 березня 2023 року застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08 травня 2023 року без визначення застави.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину та встановив наявність ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування або суду, впливу на свідків та потерпілу, вчинити інше або продовжити кримінальне правопорушення, тому слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування виключного запобіжного заходу. На підставі п.2 ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя не визначив заставу.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, оскільки вважає її незаконною, так як матеріалами справи не доведено наявність ризиків, що свідчить відсутність в ухвалі посилання на докази. При цьому, застосовуючи запобіжний захід слідчий суддя не врахував належним чином характеризуючі дані про ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання, де мешкає з трьома малолітніми дітьми та дружиною, а також з її трьома дітьми, які фактично перебувають на утриманні ОСОБА_7 , останній не перебуває на обліку у лікарів та позитивно характеризується. Захисник вказує, що стосовно ОСОБА_7 обрано домашній арешт в іншому кримінальному провадженні, обов`язки якого він не порушував. Також ухвала слідчого судді не мотивована в частині не визначення розміру застави.

В апеляційному суді захисник та ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги.

Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання про застосування запобіжного заходу, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Висновки слідчого судді про обрання ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційний суд вважає правильними.

Згідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, наданими до клопотання слідчого матеріалами підтверджується, що ВП №6 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР під № 0000003 від 02 січня 2023 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.156 КК України(а.с.5)

07 березня 2023 року за постановою слідчого перекваліфіковано склад кримінального правопорушення на ч.2 ст. 156 КК України(а.с. 40)

09 березня 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч.2 ст. 156 КК України.(а.с.46-49)

Під час розгляду клопотання прокурора суддя встановив обґрунтованість підозри стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.156 КК України, яка в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому на підставі ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про наявність ризику, передбаченого п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, що підозрюваний ОСОБА_7 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, вчинити інше або продовжити кримінальне правопорушення, враховуючи тяжкість злочину, в якому підозрюється особа, що останньому відомі анкетні дані свідків та потерпілої, оскільки знає їх особисто, покази яких долучені до клопотання, і показання яких суд бере до уваги під час розгляду кримінального провадження по суті, а також враховуючи, що останній раніше судимий, не працює, тобто не має офіційного джерела доходу.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд зважає на практику ЄСПЛ, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а в справі «Москаленко проти України», зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Стосовно доводів апеляційної скарги про можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу враховуючи характеризуючі дані про останнього, то апеляційний суд зазначає, що такі дані не дають підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки підозрюваний разом проживає з потерпілою та законним представником потерпілої, поблизу проживають свідки, тому такі вимоги захисника є необгрунтованими.

У зв`язку з чим, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам ст. 183 КПК України.

Істотних порушень КПК України, під час апеляційного перегляду, які б були підставою для скасування рішення слідчого судді не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2023 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно ОСОБА_7 підозрюваного за ч.2 ст. 156 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4