ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2023 Справа №607/10407/22 Провадження №1-кп/607/326/2023 м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в місті Тернополі кримінальне провадження №0000369, дані про яке 19.03.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Боремель Демидівського району Рівненської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, одруженого, раніше судимого:

вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25.09.2017 за ч.ч.2, 3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України із застосуванням ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі;

вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 19.03.2018 за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі;

вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 14.09.2020 за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки;

ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 01.11.2022 засуджений ОСОБА_3 звільнений від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_3 , раніше засудженого за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, повторно виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману під приводом продажу бронежилета.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, у березні 2022 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 через соціальну мережу «Viber» розмістив оголошення в групі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про продаж бронежилетів. Побачивши вказане оголошення, потерпіла ОСОБА_5 розпочала спілкування із ОСОБА_3 . В подальшому, ОСОБА_3 , усвідомлюючи свої злочинні дії, вводячи ОСОБА_5 в оману, після повідомлення в соціальній мережі «Viber» 12.03.2022 завідомо неправдивої інформації про те, що він здійснює продаж бронежилетів, діючи умисно, з корисливих мотивів та з мотивів незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, в телефонній бесіді переконав ОСОБА_5 в тому, що він порядна людина та викликав до себе довіру, тому ОСОБА_5 під приводом купівлі бронежилета, за допомогою власного електронного ключа до операційної системи додатку «Приват24», 12.03.2022 здійснила поповнення вказаного ОСОБА_3 рахунку на загальну суму 1126 грн., проте обіцяного ОСОБА_3 бронежилета не отримала. Таким чином, ОСОБА_3 заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 у сумі 1126 грн., чим завдав останній майнову шкоду на вказану суму.

За таких обставин, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.190 КК України, визнав повністю та підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини його вчинення. Показав, що дійсно у березні 2022 року через соціальну мережу «Viber» розмістив оголошення в групі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про продаж бронежилетів, та 12.03.2022, ввівши в оману ОСОБА_5 отримав на свою банківську куртку «ПриватБанку» від останньої грошові кошти у сумі 1126 грн. за бронежилет, який ніби то мав їй продати, але наміру робити цього не мав. Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 у вчиненому щиро розкаявся, зазначив, що завдану кримінальним правопорушенням шкоду потерпілій він відшкодував повністю, тому просив суворо його не карати.

Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_3 вини у пред`явленому обвинуваченні, його вина у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, в повному обсязі підтверджується сукупністю досліджених безпосередньо судом доказів.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 показала, що в березні 2022 року в соціальній мережі «Viber» знайшла оголошення ОСОБА_3 про продаж бронежилетів, та маючи намір придбати бронежилет для свого чоловіка, який збирався на війну, 12.03.2022 переказала через додаток «Приват24» на банківську картку обвинуваченого грошові кошти в сумі 1126 грн., однак придбаного бронежилету так і не отримала. Просила врахувати, що завдана кримінальним правопорушенням шкода їй відшкодована в повному обсязі. Вирішення питання про покарання обвинуваченому залишила на розсуд суду, зазначивши про негідний вчинок ОСОБА_3 та його підвищену суспільну небезпеку під час війни.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_5 та дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , а також стосуються речових доказів. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового процесу змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілу ОСОБА_5 та дослідивши документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , а також стосуються речових доказів, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно вимог ст.67 КК України, судом не встановлено.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, який раніше неодноразово судимий, за місцем реєстрації характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра і лікаря-нарколога не перебуває.

З огляду на викладене, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку, вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, у виді позбавлення волі на строк, передбачений санкцією ч.2 ст.190 КК України.

При цьому, суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_3 покарання у виді штрафу та виправних робіт, оскільки обвинувачений офіційно-підтверджених джерел доходу та постійного офіційного місця роботи не має, в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження наявності у обвинуваченого певних грошових коштів чи заощаджень достатніх для сплати ним штрафу.

Також, на переконання суду, призначення ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі не досягне мети його застосування, оскільки не призведе до перевиховання та виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування ст.69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких, норми, передбачені даною статтею можуть бути застосовані.

Крім того, судом встановлено, що вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 14.09.2020, ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки.

За правилами ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 вчинено 12.03.2022, тобто під час іспитового строку, призначеного йому вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 14.09.2020.

Проте, як видно з ухвали Млинівського районного суду Рівненської області від 01.11.2022, ОСОБА_3 звільнено від покарання, призначеного вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 14.09.2020 у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Згідно усталеної судової практики (п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання»), якщо про вчинення під час іспитового строку нового злочину стало відомо після винесення постанови про звільнення засудженого від покарання (ч.1 ст.78 КК), суд, який розглядає справу про новий злочин, вправі призначити покарання за сукупністю вироків лише за умови скасування цієї постанови в установленому порядку. Така позиція відображена і в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 161/17428/18.

Як видно, ухвала Млинівського районного суду Рівненської області від 01.11.2022 не скасована в установленому законом порядку та набрала законної сили.

За таких обставин, у даному випадку підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у відповідності до вимог ч.3 ст.78 КК України, немає.

Поряд з цим, враховуючи ступінь тяжкості, суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особу винного, який, будучи особою працездатного віку суспільно-корисною працею не займається, раніше неодноразового притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, беручи до уваги вчинення ОСОБА_3 умисного корисливого злочину в період дії воєнного стану на території України, що, на переконання суду, свідчить про відсутність в обвинуваченого наміру стати на шлях виправлення і є наслідком свідомо обраного ним способу життя, який він змінювати не бажає, суд приходить до висновку що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливі тільки в умовах ізоляції від суспільства, та у зв`язку із цим не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

На переконання суду, застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного ОСОБА_3 покарання не сприятиме меті покарання та може створити в обвинуваченого та інших осіб, схильних до вчинення аналогічних злочинів, хибне уявлення про безкарність за вчинення кримінальних правопорушень.

На думку суду, таке покарання і реальне його відбування буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, забезпечує співрозмірність діяння та кари, а також не суперечить таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати відсутні.

Крім того, враховуючи, що на даний час у цьому кримінальному провадженні відсутні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, суд не вбачає підстав для прийняття рішення про застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання даним вироком законної сили.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Речові докази: скріншоти спілкування ОСОБА_5 із невідомою особою, які згідно постанови слідчого від 02.04.2022 зберігаються при матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили - залишити при матеріалах цього кримінального провадження; мобільні телефони: марки «Huawei» жовтого кольору та марки «Nokia» білого кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IME12: НОМЕР_2 ; банківські картки: АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , АТ «А-Банк» № НОМЕР_5 , АТ «Universal» (Монобанк) № НОМЕР_6 , АТ «Альфа-Банк» № НОМЕР_7 ; ноутбук «NP-R60S», с/н 815Z93EQ100214K, «Samsung» із зарядним пристроєм, які містяться у спец-упакуваннях та згідно квитанції №012362 знаходяться на зберіганні у камері зберігання речових доказів Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, після набрання вироком законної сили - повернути ОСОБА_3 за належністю; банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_8 , яку передано ОСОБА_3 на відповідальне зберігання, після набрання вироком законної сили - залишити у володінні ОСОБА_3 .

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддяОСОБА_1