Номер провадження: 11-сс/813/1593/22
Справа № 501/2522/22 1-кс/501/740/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

захисників-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одеса матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 01.11.2022 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні №0000641 від 05.09.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України.

встановила:

Цією ухвалою слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 01.11.2022 задоволено частково клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, капітана поліції ОСОБА_11 та накладено арешт з обмеженням власників права володіння, користування та розпорядження на предмети, що було вилучені в ході огляду місця події 26.10.2022 р. за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження за №0000641 від 05.09.2022 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України, а саме на:

- банківська карта «А-Банку» за № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 ;

- грошові кошти в сумі 2000 гривень, що належить ОСОБА_9 номіналом по 500 грн. № Х36316385, ЄБ8757592, ВЕ5962219, БГ4703366, АМ5134610;

- банківська карта «ПриватБанку» за № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 ,

- банківська карта «monobank» за № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_8 ,

- банківська карта «А-Банку» за № НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_8 ;

- грошові кошти в сумі 9000 гривень, що належить ОСОБА_8 номіналом по 500 грн. № СЗ0563609, СЖ0276678, СЖ9768701, ВН5367539, ВБ2090320, ЗД5844386, ПВ317863, ВА6937228, ЗД0044910, ЛИ8556277, ВЗ48765, ВХ8372283, ПА2117920, ФЗ5617665, ПЗ3703554, СБ0232574, ФЖ9469991, ФД4075048;

- банківська карта «monobank» за № НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_10 ;

- банківська карта «А-Банку» за № НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_10 ;

- банківська карта «ПриватБанку» за № НОМЕР_7 , що належить ОСОБА_10 ;

- банківська карта «Південний» за № НОМЕР_8 , що належить ОСОБА_10 ;

- сім карти у кількості двох, що належить ОСОБА_10 ;

- грошові кошти в сумі 3000 гривень, що належить ОСОБА_10 номіналом по 500 грн.: № ФД3011877, ВН0565033, ЗН4721207, МВ1572330, ФГ9611226, ІН5047663;

-банківську карту «ПриватБанку» за № НОМЕР_9 ;

-сім-карту оператора мобільного зв`язку «Київстар» за номером НОМЕР_10 ;

-карта оператора мобільного зв`язку «лайфселл» за номером НОМЕР_11 ;

-речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору у висушеному стані та насіння речовини рослинного походження в упаковці з емблемою «коноплі»;

-шорти білого кольору, футболку сірого кольору, кепку синього кольору та тапки синього кольору;

-бланки банківський друкарських форм;

-пристрій для вживання наркотичної речовини у вигляді двох пластикових пляшок.

В іншій частині у задоволенні клопотання про арешт грошових коштів, які не є банкнотами номіналом 500 грн. та не містять слідів завідомо неплатіжних грошових засобів, вилучені у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відмовлено.

Згідно ухвали суду, слідчий суддя взяв до уваги можливість втрати слідів злочину, використання майна як доказу у кримінальному провадженні, з метою збереження речових доказів для подальшого повного та всебічного розслідування кримінального правопорушення, слідчим доведена наявність обґрунтованих підстав для арешту вилученого в ході обшуку майна.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді в задоволеній частині клопотання слідчого незаконною та необґрунтованою.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянт вказує на те, що хибними та безпідставними є твердження слідчого судді про те, що вилучені банківські картки та сім карти є електронними носіями інформації та зберегли на собі інформаційні сліди кримінального правопорушення, оскільки вказані речі не є електронними носіями інформації та не можуть на собі зберегти будь-які сліди будь-якого явища.

Протокол обшуку є недопустимим доказом та не може встановлювати будь-яких юридичних наслідків через його фальсифікацію співробітниками поліції, яка була зроблена шляхом внесення до нього відомостей про участь у обшуку працівників поліції, які не приймали участь у ньому.

Доказів причетності ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та як наслідок накладання арешту на його майно жоден документ справи не містить взагалі, що свідчить про безпідставність вилучення його майна.

Також зазначає, що відповідно до ухвали слідчого судді від 21.10.2022 про надання дозволу на проведення обшуку, вказаний дозвіл надавався для відшукування пошкоджених банкнот номіналом 500 грн. В той же час, вилучені та арештовані купюри не містять жодної ознаки пошкодження. Іншої доказовості вилучених цілих непошкоджених купюр ані слідчим, ані слідчим суддею не зазначено.

Матеріали справи не містять ані протоколу огляду вилученого майна, ані постанов про визнання вилученого майна речовими доказами.

Якою ознакою відповідності вилучених предметів ознакам речових доказів слідчий не зазначив.

Для чого необхідно заборонити або обмежити користування, розпорядження майном не розкривається взагалі і не зазначається спосіб арешту у поданому клопотанні також взагалі.

Просить ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 01.11.2022 про накладення арешту на майно по справі № 501/2522/22 в частині задоволення клопотання слідчого скасувати та відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту повністю.

Захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі зазначає аналогічні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 , які наполягали на задоволенні апеляційних скарг, вислухавши аналогічне прохання в судових дебатах, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів провадження, старшим слідчим СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, капітаном поліції ОСОБА_11 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке зареєстроване 05.09.2022 року в ЄРДР за №0000641, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

27.10.2022 року старший слідчий СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, капітаном поліції ОСОБА_11 , погоджене прокурором Чорнорморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_12 , звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з клопотанням про накладення арешту на майно, зазначене у ньому, посилаючись на те, що воно має ознаки речового доказу.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000641 від 05.09.2022 року, про накладення арешту на вищезазначене майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідивши матеріали, додані до клопотання, врахувавши наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно, з метою забезпечення кримінального провадження шляхом збереження речових доказів, попередження (унеможливлення) вчинення неправомірних дій по його знищенню та прийшов до висновку про задоволення клопотання слідчого.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для часткового задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, не позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст.98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу.

Наведені слідчим у клопотанні про арешт майна підстави, у звязку з яким майно відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України, може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно з положеннями ст.171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.

Крім того, слідчий суддя дійшов висновку, що таке обмеження права власності як арешт майна в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу відчуження, знищення, приховання/ на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

26.10.2022р., на підставі ухвали слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 21.10.2022р., проведений обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено майно, яке зазначене в клопотанні слідчого та відображене в протоколі обшуку від 26.10.2022 року, проведеного за участю понятих.

Тому доводи апелянта на те, що протокол обшуку є недопустимим доказом та не може встановлювати будь-яких юридичних наслідків через його фальсифікацію співробітниками поліції, є безпідставними та нічим не доведений.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, авторам апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводами, задоволенню не підлягає. При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування решту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376 ч.2, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду, -

постановила:

Апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 01.11.2022 року про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні №0000641 від 05.09.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України. - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15