Справа № 464/513/23
пр.№ 1-кс/464/101/23
У Х В А Л А

01 лютого 2023 року м.Львів

Слідчий суддя Сихівського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , про арешт майна,

у с т а н о в и в :

Старший слідчий СВ ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 під час досудового розслідування кримінального провадження звернулася до суду із клопотанням, погодженим із прокурором у кримінальному провадженні прокурором Франківської окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно куртку та кепку, вилученого під час огляду місця події, з метою збереження речових доказів.

Клопотання подано із дотриманням положень ст.171 КПК України.

Слідчий та особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_5 подали клопотання про розгляд справи без їх участі.

У зв`язку із наведеним неприбуття учасників до суду у силу вимог ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання. Відповідно до положень ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя дійшов до наступного висновку з огляду на таке.

Відділом поліції № 2 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 27 січня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070 за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

Згідно із витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 січня 2023 року близько 16.20 год невідома особа, перебуваючи в приміщенні магазину «Близенько», що по вул.Дністерська, 1 у м.Львові, таємно, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану намагалась викрасти бутилку віскі «Балантайнс Бразіл Лайм» об`ємом 0,7 л вартістю 413,60 грн без ПДВ, однак була зупинена працівниками вказаного магазину.

27 січня 2023 року під час огляду місця події у відповідності до протоколу ОСОБА_5 добровільно надала куртку чорного кольору та кепку темно-синього кольору, які вилучено.

Постановою слідчого від 30 січня 2023 року вказане майно визнано речовим доказом по справі.

Згідно із ст.ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч.1 ст.170 КПК України арешт є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів. У даному випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу (ч.2, ч.3 ст.170 КПК України).

Як урегульовано ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що /ст.132 КПК України/: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконано завдання, для виконання кого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя за вимогами ст.173 КПК України повинен враховувати, зокрема: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні /якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу/; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Надані слідчому судді докази: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, протокол огляду місця події без відомостей про застосування технічних засобів, протокол огляду предметів із зазначенням, що технічні засоби не застосовувались, однак до такого додано фототаблицю, постанова про визнання речей речовим доказом, з наявними неточностями та суперечностями жодним чином не доводять необхідності накладення арешту на вилучене майно. Слідчим у клопотанні не обґрунтовано та не мотивовано як саме він може використати в якості доказів куртку та кепку у кримінальному провадженні за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, які обставини з використанням такого майна можливо підтвердити чи спростувати.

Самі по собі факти внесення відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення, вилучення майна чи визнання його речовим доказом з урахуванням фактичних обставин кримінального правопорушення не слугують безумовною та беззаперечною підставою для арешту майна юридичної особи.

Доводи, викладені у клопотанні слідчого, погодженому прокурором, зводяться до викладу фактичних обставин кримінального провадження та цитування законодавства, але не містять обґрунтування необхідності арешту майна.

Клопотання не містить належного обґрунтування про те, що не накладення арешту перешкоджатиме досудовому розслідуванню чи призведе до невиконання завдань кримінального провадження, як це визначено ст.2 КПК України.

Слідчий не скористався процесуальною можливістю прибути в судове засідання для надання пояснень чи доказів.

У підсумку слідчим суддею установлено, що у даному випадку арешт майна не забезпечить дієвість кримінального провадження, слідчим/прокурором не доведено, хоча це є їх процесуальним обов`язком, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, обмеження права власності у даному випадку не відповідають завданням кримінального провадження, не встановлено доцільності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст.170 цього Кодексу.

З урахуванням такого немає передбачених законом підстав для арешту зазначеного у клопотанні майна, а тому у задоволенні такого слід відмовити. Відомості та докази, які б спростовували даний висновок, відсутні.

Керуючись ст.ст.170-173, 175, 309, 369-372, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення; якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_6