КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та робочим місцем захисника ОСОБА_6 , матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11 липня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 липня 2022 року, зокрема, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожному з них, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 08 вересня 2022 року включно, без визначення розміру застави.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що спричинило смерть потерпілого, вчиненого з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, який має підвищену суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, а також особу кожного з обвинувачених, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування обвинувачених від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим ______________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2841/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10 .

Категорія: ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1

чином, оскільки, згідно з матеріалами даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 раніше судимий за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, судимість за який не знята і не погашена у встановленому законом порядку, є обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000658 від 08.07.2020 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 296 КК України, а обвинувачений ОСОБА_8 - раніше не судимий, є обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0000804, яке виділене з матеріалів кримінального провадження №0000658 від 08.07.2020, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч.4 ст. 296 КК України, при цьому, як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, в т.ч. з ухвал Печерського районного суду м. Києва від 12.08.2020, 14.08.2020, 11.03.2021, 13.04.2021, в межах кримінального провадження №0000178 підозрювані ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ухилилися від явки до слідчого, прокурора та суду, у зв`язку з чим були оголошені у розшук та судом був наданий дозвіл на їх затримання, після чого стосовно них обрано запобіжні заходи у виді тримання під вартою, що і стало підставою для виділення з кримінального провадження №0000178 матеріалів кримінального провадження №0000822, а також ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки на даний час судовий розгляд перебуває на стадії дослідження письмових доказів і свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитані, та ризиквчинити інше кримінальне правопорушення, і тому інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою незаконною та необґрунтованою через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить її в цій частині скасувати та змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання або інший не пов`язаний з позбавленням волі запобіжний захід.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд залишив поза увагою, що досудове розслідування у даному провадженні здійснено незаконно.

Зокрема вказує, що процедура передачі проваджень у кримінальних справах між Україною та республікою Вірменія регулюється Європейською конвенцією про передачу провадження у кримінальних справах, 1972 року, Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, 1993 року, Законом України «Про міжнародні договори України» та розділом IX Кримінального процесуального кодексу України, але так як встановлені норми для перейняття проваджень у кримінальних справах не ідентичні, то конвенціями встановлено різний порядок перейняття провадження у кримінальник справах.

Відповідно ж до відповіді Міністерства юстиції України на запит захисника, питання про перейняття кримінального переслідування вирішується на підставі того міжнародного договору, на який посилається запитуючий орган у своєму запиті.

Між тим, процедури перейняття даного кримінального провадження були порушені одночасно за обома Конвенціями.

Так, саме Міністерство юстиції України є компетентним органом з розгляду клопотань про кримінальне переслідування і перейняття проваджень у кримінальних справах, і, відповідно до офіційних відомостей Міністерства юстиції України, ніяких окремих домовленостей між Україною та Вірменією не існує.

Однак відсутність міжнародного клопотання про кримінальне переслідування ОСОБА_8 доводиться відсутністю будь-яких рішень Міністерства юстиції України та повідомлень органами юстиції України органам юстиції Вірменії про кримінальне переслідування ОСОБА_8 , що свідчить про незаконність такого кримінального переслідування.

При цьому Україна не інформувала ОСОБА_8 про отримання клопотання про порушення його кримінального переслідування, що беззаперечно свідчить, що ніякого міжнародного доручення (клопотання) про порушення кримінального переслідування ОСОБА_8 не було, а відтак, таке переслідування є незаконним.

Також матеріали досудового розслідування не містять відомостей про звернення Міністерства юстиції України до Вірменії з вимогою надати гарантії, що в разі ухвалення вироку в Україні особа, яка притягається до кримінальної відповідальності, не піддаватиметься в запитуючій державі державному обвинуваченню за те ж саме кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що Міністерством юстиції України не розглядалось клопотання про перейняття кримінального провадження, а відтак такого клопотання не було.

Тому, відсутність гарантій Вірменії, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 595 КПК України, унеможливлює перейняття Україною будь-яких кримінальних проваджень щодо ОСОБА_8 .

Більш того, відповідно до відповіді Офісу Генерального прокурора та Міністерства юстиції, такої справи в Україну не надходило і до сьогодні немає.

Разом з тим, стороні захисту надано доступ до матеріалів кримінального провадження із зазначенням найменування таких матеріалів, що підтверджується протоколами надання доступу до матеріалів кримінального провадження та доведено, що ані доручення за Мінською конвенцією, ані клопотання за Європейською конвенцією, та будь-яких інших, передбачених згаданими конвенціями документів не існує.

Натомість, вже 27.02.2020 року слідчими ГСУ НП України внесено відомості до ЄРДР щодо отримання матеріалів «вірменської» кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_8 та ін. до провадження.

Тому відсутність відомостей про розгляд клопотання про перейняття Україною кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за правилами ч. 1 ст. 595 КПК України свідчить про відсутність такого клопотання, а відтак кримінальне переслідування ОСОБА_8 є незаконним.

Також, в порушення ч. 1 ст. 73 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, відсутність тексту положення закону запитуючої договірної сторони, на підставі якого діяння визнається злочином, а також тексту інших законодавчих норм, що мають істотне значення для провадження в справі, унеможливлює судовий розгляд справи щодо ОСОБА_8 .

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що передані Вірменією документи досудового розслідування не супроводжуються перекладом українською мовою, тобто передані Україні матеріали досудового розслідування не засвідчені належним чином.

При цьому, наведені порушення не надають можливості пересвідчитись у достовірності такого перекладу, що фактично ставить під сумнів його зміст та є істотним порушенням стороною обвинувачення норм кримінального процесуального закону, а також порушує право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 .

Також вказує на те, що суд не перевірив повноваження прокурора, внаслідок чого клопотання про застосування запобіжного заходу та інші процесуальні документи було подано некомпетентним прокурором, оскільки у даному кримінальному провадженні мав приймати участь прокурор Офісу Генерального прокурора з Департаменту міжнародно-правового співробітництва та повернення активів, однак, відповідно до матеріалів клопотання, група прокурорів, що здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням не включає в себе жодного прокурора із зазначеного Департаменту.

Крім того, судом проігноровано невиконання стороною обвинувачення норм п. 3 ч. 3 ст. 184 КПК України, а саме те, що обвинуваченому ОСОБА_8 не було вручено клопотання, від отримання якого він не відмовлявся, про що свідчить відсутність відомостей про отримання або відмову від отримання в матеріалах клопотання.

Також судом було проігноровано вимоги до клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки прокурором відповідне клопотання подано лише 11.07.2022, в той час, коли попередньою ухвалою від 16.05.2022 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14.07.2022, а отже, таке клопотання подано з пропуском строку, який визначено імперативною нормою ст. 199 КПК України, тому не могло розглядатися судом з огляду на його невідповідність нормам чинного законодавства України, та повинно вважатися відсутнім.

Крім того, зазначає, що вирішення питання доцільності продовження строку тримання під вартою, що регламентовано ч. 3 ст. 331 КПК України, має обмежуватись виключно порядком дій щодо пропозиції сторонам надати свої клопотання про продовження, зміну або скасування запобіжного заходу, і за умови їх відсутності, у суду відсутні будь-які правові підстави з власної ініціативи змінювати, скасовувати, продовжувати строки тримання обвинуваченого під вартою.

Також вказує на те, що суддею не було досліджено ризики за ст. 177 КПК, а саме те, що вказані ризики при застосуванні до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу жодним чином не могли би існувати, оскільки ОСОБА_8 раніше не судимий, на кожен виклик органів досудового розслідування або суду прибував впродовж 6 місяців, перебуваючи під домашнім арештом в іншому кримінальному провадженні, при цьому, відповідно до матеріалів кримінального провадження місце кримінального правопорушення у Вірменії, а потерпілий та свідки у цьому ж кримінальному провадженні перебувають у Вірменії, до того ж, органом досудового розслідування вже завершено проведення всіх слідчих (розшукових) дій на момент застосування запобіжного заходу.

Крім того, всупереч ч. 2 ст. 177 КПК, ОСОБА_8 не було повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні.

Також судом та прокурором ігнорується наявність у ОСОБА_8 родичів, а саме те, що він має дружину, з якою проживав в Одеській області, а потім в Києві, брата, похресницю, бабусю та тітку, а також те, що він офіційно працевлаштований у ТОВ «ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН» на посаду асистента директора з 14.03.2019 року, та те, що ОСОБА_8 в іншому кримінальному провадженні перебував 2 місяці під цілодобовим домашнім арештом з електронним засобом контролю, а потім 4 місяці під домашнім арештом з обов`язком перебувати вдома у певний час вже без електронного засобу контролю, і обвинуваченням жодного разу не було направлено в суд клопотання про зміну запобіжного заходу відносно нього у зв`язку з невиконанням покладених на нього обов`язків.

Крім того, про кримінальну справу у Вірменії було відомо всім підозрюваним, в тому числі ОСОБА_8 ще до внесення відомостей в ЄРДР і жоден з них не переховувався від переслідування.

Також судом не виконано та не могло бути виконано вимоги ст. 194 КПК, оскільки наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення встановити не можливо на підставі неналежним чином перекладених документів, легальність перейняття яких нічим не підтверджується.

За таких обставин, вважає, що ОСОБА_8 незаконно та необґрунтовано утримується під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу суду щодо ОСОБА_9 незаконною та необґрунтованою через порушення норм процесуального і матеріального права, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_9 будь-який інший запобіжний захід, який не пов`язаний з реальним позбавленням волі, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з обвинувального акта вбачається, що його підзахисний ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке мало місце в Республіці Вірменія та досудове розслідування якого здійснювали компетентні органи Республіки Вірменія, а не України. Відповідно не уповноваженим, відповідно до діючих норм міжнародного права, правоохоронним органом України,в даному випадку ОГП України, було порушено встановлений порядок прийняття матеріалів кримінальної справи від іноземної держави та безпідставно і незаконно внесені відомості до ЄРДР (копії якого так до сих пір не представлено), незаконно визначено підслідність та незаконно здійснювалось досудове розслідування з усіма негативними правовими наслідками для подальшого розгляду кримінального провадження у суді та позитивними наслідками розгляду справи в ЄСПЛ.

Крім того, зазначає, що процедура передачі проваджень у кримінальних справах між Україною та республікою Вірменія регулюється Європейською конвенцією про передачу провадження у кримінальних справах, 1972 року, Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, 1993 року, Законом України «Про міжнародні договори України» та розділом IX Кримінального процесуального кодексу України, але так як встановлені норми для перейняття проваджень у кримінальних справах не ідентичні, то конвенціями встановлено різний порядок перейняття провадження у кримінальник справах.

При цьому, саме Міністерство юстиції України є компетентним органом з розгляду клопотань про кримінальне переслідування і перейняття проваджень у кримінальних справах, і відповідно до офіційних відомостей Міністерства юстиції України, ніяких окремих домовленостей між Україною та Вірменією не існує.

Між тим, відсутність міжнародного клопотання про кримінальне переслідування ОСОБА_9 доводиться відсутністю будь-яких рішень Міністерства юстиції України та повідомлень органами юстиції України органам юстиції Вірменії про кримінальне переслідування ОСОБА_9 , що свідчить про незаконність такого кримінального переслідування.

При цьому Україна не інформувала ОСОБА_9 про отримання клопотання про порушення його кримінального переслідування, що беззаперечно свідчить, що ніякого міжнародного доручення про порушення кримінального переслідування ОСОБА_9 не було, а відтак, таке переслідування є незаконним.

Також матеріали досудового розслідування не містять відомостей про звернення Міністерства юстиції України до Вірменії з вимогою надати гарантії, що в разі ухвалення вироку в Україні особа, яка притягається до кримінальної відповідальності, не піддаватиметься в запитуючій державі державному обвинуваченню за те ж саме кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що Міністерством юстиції України не розглядалось клопотання про перейняття кримінального провадження, а відтак, такого клопотання не було.

Тому, відсутність гарантій Вірменії, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 595 КПК України, унеможливлює перейняття Україною будь-яких кримінальних проваджень щодо ОСОБА_9 .

Натомість, вже 27.02.2020 року слідчими ГСУ НП України внесено відомості до ЄРДР щодо отримання матеріалів «вірменської» кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_9 та інших до провадження.

Отже, відсутність відомостей про розгляд клопотання про перейняття Україною кримінального провадження щодо ОСОБА_9 за правилами ч. 1 ст. 595 КПК України свідчить про відсутність такого клопотання, а відтак, кримінальне переслідування ОСОБА_9 є незаконним.

Також, в порушення ч. 1 ст. 73 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, відсутність тексту положення закону запитуючої договірної сторони, на підставі якого діяння визнається злочином, а також тексту інших законодавчих норм, що мають істотне значення для провадження в справі, унеможливлює судовий розгляд справи щодо ОСОБА_9 .

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що передані Вірменією документи досудового розслідування не супроводжуються перекладом українською мовою, тобто передані Україні матеріали досудового розслідування не засвідчені належним чином.

При цьому, наведені порушення не надають можливості пересвідчитись у достовірності такого перекладу, що фактично ставить під сумнів його зміст та є істотним порушенням стороною обвинувачення норм кримінального процесуального закону, а також порушує право на захист обвинуваченого ОСОБА_9 .

Також вказує на те, що суд не перевірив повноваження прокурора, внаслідок чого клопотання про застосування запобіжного заходу та інші процесуальні документи було подано некомпетентним прокурором, оскільки у даному кримінальному провадженні мав приймати участь прокурор Офісу Генерального прокурора з Департаменту міжнародно-правового співробітництва та повернення активів, однак відповідно до матеріалів клопотання група прокурорів, що здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням не включає в себе жодного прокурора із зазначеного Департаменту.

Крім того, судом проігноровано, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, яке датоване 22.06.2022 року, було подано безпосередньо під час судового засідання 11.07.2022 року, та безпідставно його розглянуто, а не залишено без розгляду, як подане з порушенням порядку, передбаченого ч. 1 ст. 199 КПК України.

Також з правового аналізу змісту клопотання прокурора та мотивувальної частини оскаржуваної ухвали суду вбачається, що прокурор не довів, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, тому суд зобов`язаний був прийняти рішення про відмову у продовженні строку тримання під вартою, однак цього не зробив.

Крім того, при постановленні оскаржуваної ухвали судом не було враховано правові висновки Європейського суду з прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції та рішення Конституційного Суду України щодо неприпустимості обов`язкового тримання особи під вартою у разі підозри її у вчинені тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

За таких обставин, вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим ОСОБА_9 незаконно та необґрунтовано утримується під вартою.

Також захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен з них,просять поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, як пропущений з поважних причин, посилаючись на те, що повний текст ухвали було оголошено 14.07.2022 року, а отримано ними лише 15.07.2022 року.

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї обвинувачений ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати. При цьому, в обґрунтування своїх вимог апелянт наводить доводи щодо незаконності та необґрунтованості рішення слідчого судді, аналогічні тим, що містяться в апеляційній скарзі його захисника ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на підтримку доводів поданих апеляційних скарг, а також заперечення прокурора щодо задоволення їх апеляційних прохань, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду, зокрема, про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Зважаючи на те, що оскаржувана ухвала була постановлена 11 липня 2022 року та апеляційні скарги захисником ОСОБА_6 направлено на електронну пошту суду апеляційної інстанції 15 липня 2022 року, а захисником ОСОБА_7 - засобами поштового зв`язку 18 липня 2022 року (на наступний робочий день після вихідних днів 16 та 17 липня 2022 року), тобто протягом 5-ти днів з дня винесення судового рішення, то колегія суддів не вбачає підстав для вирішення питання поновлення апелянтам строку на апеляційне оскарження судового рішення, як про те ставиться питання в їх апеляційних скаргах.

Що стосується апеляційних вимог захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 , то колегія суддів враховує наступне.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебувають обвинувальні акти у кримінальних провадженнях № 0000178 та № 0000822, які об`єднані в одне провадження, по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження, зокрема, обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , кожному з них, запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що мотивовано наявністю таких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинувачених від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого правопорушення та незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, котрі ще не допитані в суді, суд, взявши до уваги тяжкість висунутого обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , кожному з них, обвинувачення та дані про особу кожного з них, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним існуючим ризикам, які слугували підставою для застосування до обвинувачених даного запобіжного заходу та не зникли, тому продовження тримання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під вартою є виправданим, оскільки у даному випадку наявність конкретного суспільного інтересу щодо вирішення справи про вчинення суспільно небезпечних діянь превалює над принципом поваги до свободи особистості.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апелянтів проте, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що спричинило смерть потерпілого, вчиненого з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, який має підвищену суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, а також, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу кожного з обвинувачених, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, можуть переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, за матеріалами даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 раніше судимий за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, судимість за який не знята і не погашена у встановленому законом порядку, є обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000658 від 08.07.2020 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 296 КК України, а обвинувачений ОСОБА_8 , хоча й раніше не судимий, але є обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0000804, яке виділене з матеріалів кримінального провадження №0000658 від 08.07.2020, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч.4 ст. 296 КК України, а також за матеріалами даного кримінального провадження, в т.ч. з ухвал Печерського районного суду м. Києва від 12.08.2020, 14.08.2020, 11.03.2021, 13.04.2021, вбачається, що в межах кримінального провадження №0000178 підозрювані ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ухилилися від явки до слідчого, прокурора та суду, у зв`язку з чим були оголошені у розшук та судом був наданий дозвіл на їх затримання, після чого стосовно них обрано запобіжні заходи у виді тримання під вартою, що і стало підставою для виділення з кримінального провадження №0000178 матеріалів кримінального провадження №0000822, а також - ризик того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки на даний час судовий розгляд перебуває на стадії дослідження письмових доказів і свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилаються захисники ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_9 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Що стосується посилань захисників на те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалося слідчими органами незаконно, оскільки кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було вчинене на території Вірменії, тому дана справа має розглядатись виключно у відповідності до положень міжнародних договорів про надання правової допомоги у кримінальних справах, за яких саме органи міністерства юстиції мали б надати відповідне доручення про кримінальне переслідування обвинувачених на території України, протебудь-які рішення Міністерства юстиції України та повідомлення органами юстиції України органам юстиції Вірменії про кримінальне переслідування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відсутні, що свідчить про відсутність міжнародного клопотання про кримінальне переслідування останніх та незаконність такого кримінального переслідування, то вони є безпідставними, оскільки, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, в межах апеляційного розгляду суд не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішувати питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Доводи апелянтів про те, що передані Україні Вірменією матеріали досудового розслідування не супроводжуються перекладом українською мовою, тобто не засвідчені належним чином, а також те, що клопотання про продовження строку тримання під вартою було подано не уповноваженим на це прокурором, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення в межах апеляційного провадження.

Щодо посилань захисників на передчасний розгляд питання про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то вони є безпідставними, оскільки, відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а, згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Також у розпорядженні суду апеляційної інстанції відсутні дані про недотримання прокурором процедури вручення стороні захисту клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою в передбачений ч. 2 ст. 184 КПК України строк, тобто не пізніше ніж за три години до початку його розгляду. Разом з тим, вказана обставина не є передбаченими ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України підставами для відмови в задоволенні клопотання.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 про те, що суддею не було досліджено ризики за ст. 177 КПК, а саме те, що вказані ризики при застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу жодним чином не могли би існувати, оскільки він раніше не судимий, на кожен виклик органів досудового розслідування або суду прибував впродовж 6 місяців, перебуваючи під домашнім арештом в іншому кримінальному провадженні, при цьому потерпілий та свідки у даному кримінальному провадженні перебувають у Вірменії, а органом досудового розслідування вже завершено проведення всіх слідчих (розшукових) дій на момент застосування запобіжного заходу, а також, що судом та прокурором ігнорується наявність у ОСОБА_8 родичів, дружини та офіційного працевлаштування, та те, що про кримінальну справу у Вірменії було відомо всім підозрюваним, в тому числі і ОСОБА_8 , ще до внесення відомостей в ЄРДР, і жоден з них не переховувався від переслідування, то вони не можуть слугувати тими обставинами, які б спростовували ризики, на які посилається суд в ухвалі,та не дають підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 має такі міцні соціальні зв`язки та утриманців, які б могли слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 11 липня 2022 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11 липня 2022 року, якою, зокрема, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожному з них, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 08 вересня 2022 року включно, без визначення розміру застави, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3