Номер провадження: 11-кп/813/1530/22
Справа № 523/4164/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2022 року у кримінальному провадженні №0000325,внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2022 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Болград, Одеської області, громадянин України, українець, не працюючий, з неповною вищою освітою, неодружений, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до пунктів 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому не обиралась.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 18.02.2022 року, в ранковий час, більш точний час встановити не надалось можливим, вступив у змову з двома невстановленими особами (матеріали відносно яких виділені в окреме провадження), з метою таємного викрадення майна колективної фірми «Будма», розташованої за адресою: м. Одеса, 21-ий км Старокиївського шосе. Після цього, на автомобілі «Siat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 за вказаною адресою, останній разом з двома невстановленими особами, з метою реалізації свого злочинного умислу перелізли через паркан та таємно проникли на охоронювану територію колективної фірми «Будма», звідки намагались викрасти з навантажувача SL30WN дві акумуляторні батареї марки «Varta» з серійними номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 вартість кожної складає 3900 гривень; з автомобіля «Volvo» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 дві акумуляторні батареї «Volvo» з серійними номерами H8E61116990 та Н8Е61116990, вартість кожної складає 12015,74 гривні; з автомобіля «Volvo» державний реєстраційний номер НОМЕР_5 дві акумуляторні батареї «Volvo» з серійними номерами НОМЕР_6 та Н8Е6116990 вартість кожної складає 12015,74 гривні; з автомобіля «MAN» державний реєстраційний номер НОМЕР_7 дві акумуляторні батареї «MAN» з серійними номерами Н9Е625778 та Н9Е625778 вартість кожної складає 12439,34 гривні, а всього на загальну суму 80741,64 грн.

ОСОБА_7 , разом із невстановленими особами (матеріали відносно яких виділені в окреме провадження), зняли зазначені вище батареї з автомобілів та стали переносити викрадені ними акумуляторні батареї через паркан до автомобіля «Siat» державний реєстраційний номер НОМЕР_8 , який був припаркований на узбіччі біля зазначеної фірми та на праві користування належав ОСОБА_7 . Проте свій злочинний умисел до кінця довести не змогли з причин, що не залежали від їх волі, оскільки їх дії були помічені співробітниками поліції, які прийняли заходи до їх затримання. Внаслідок дій співробітників поліції ОСОБА_7 був затриманий з викраденим майном на місці, а двоє невстановлених осіб з місця вчинення злочину втекли.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вироком суду в частині призначення покарання обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та за своїм розміром є явно несправедливим.

Доводи обґрунтовує тим, що свою вину у вчинені злочину повністю визнав та підтвердив факт вчинення ним крадіжки. Вказує, що потерпілій стороні повністю відшкодовано майно, про що свідчить розписка.

Просить змінити вирок в частині призначеного покарання та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та 6 місяців.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 будучи чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи не з`явилися, однак до початку судового розгляду подали клопотання про розгляд без їх участі.
Апеляційний суд заслухавши думку прокурора, який не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого та його захисника, у зв`язку з чим у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів дійшла висновку за можливе провести судовий розгляд за відсутності обвинуваченого та його захисника.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у повному обсязі та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті.
За таких обставин суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 та дослідивши всі докази у кримінальному провадженні, дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.
У апеляційній скарзі сторони захисту не оспорюються фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції та доведеність його вини у вчинені злочину, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Щодо доводів апелянта з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, яке є тяжким, відсутність наслідків для потерпілого, характеризуючі дані особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно не працює, не одружений, добре характеризується за місцем мешкання, відношення обвинуваченого до скоєного злочину та наявність місця мешкання в Одеській області.

Також при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом віднесено щире каяття та відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого.
Враховуючи сукупність вищезазначених обставин суд першої інстанції дійшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки.
На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити зазначене покарання, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Посилання апелянта на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та за своїм розміром є несправедливим, апеляційний суд вважає голослівними, оскільки зазначені дані враховані судом першої інстанції при постановленні вироку.
Зазначені на думку суду доводи не є такими, що слугують безумовною підставою для призначення ОСОБА_7 покарання у виді трьох років з іспитовим строком на один рік.
Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана, відповідно до ст. 65 КК України правильно, тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.
Доводи обвинуваченого, яким він мотивує необхідність пом`якшення покарання, враховані судом першої інстанції, а покарання обвинуваченому призначене відповідно до санкції ч. 3 ст. 185 КК України та вимог ст. 65 КК України.
Колегія суддів повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
З урахуванням усіх зазначених обставин в їх сукупності, а також тих, про які обвинувачений вказує у апеляційної скарги, не вбачається підстав вважати призначену обвинуваченому ОСОБА_7 міру примусу явно несправедливою через суворість або такою, що призначена на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були б підставою для зміни вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає - залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2022 року у кримінальному провадженні №0000325, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2022 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4