Категорія: ч.2 ст.289, ч.3 ст.289, ч.2 ст.342, ч.2 ст.345, ч.1 ст.263 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

перекладача ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду кримінальне провадження №0000848 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.289, ч.2 ст.342, ч.2 ст.345, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Підгайці Луцького району Волинської області, житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, непрацюючий, раніше судимий: вироком Любомльського районного суду Волинської області від 01.08.2011 за ст.ст.27 ч.3, 305 ч.2, 27 ч.3 307 ч.2, 70 ч.1, 71 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, належного на праві приватної власності. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24.03.2017 звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 9 місяців 21 день:

- визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.289 ч.3 КК України та виправданий на підставі ч.1 п.2 ст.373 КПК України.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Крупа Луцького району Волинської області, житель АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, непрацюючий, не судимий:

- визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.ст.289 ч.3, 289 ч.2, 342 ч.2, 345 ч.2, 263 ч.1 КК України та виправданий на підставі ч.1 п.2 ст.373 КПК України.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Азатава Республіки Вірменія, житель АДРЕСА_3 , вірменин, громадянин Республіки Вірменія, з середньою освітою, проживаючий в громадському шлюбі, має на утриманні одну малолітню дитину, непрацюючий, раніше судимий:

1)вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.09.2005 за ч.1 ст.115, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців;

2)вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 04.12.2014 за ч.1 ст.391, ст.71 КК України до покарання у виді 1 року 9 місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 12.01.2016 по відбуттю строку покарання;

3)вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.02.2020 за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна на праві приватної власності (вирок не набрав законної сили);

- визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.ст.289 ч.3, 289 ч.2 КК України та виправданий на підставі ч.1 п.2 ст.373 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді застави скасовано.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 у вигляді домашнього арешту скасовано.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою скасовано.

Вироком вирішено питання про речові докази, судові витрати та арештоване майно.

Згідно вироку суду, органом досудового розслідування ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обвинувачувалися у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289 КК України; ОСОБА_8 та ОСОБА_9 також у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289 КК України, окрім того, ОСОБА_9 обвинувачується також і у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345, ч.1 ст.263 КК України.

Зокрема, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у тому, що він, будучи раніше засудженим за вчинення злочинів проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, на шлях виправлення не став та, діючи з корисливих мотивів, керуючись метою отримання значних кримінальних прибутків на постійній основі, не бажаючи чесно працювати, свідомо джерелом свого існування та отримання доходів обрав злочинний шлях та вирішив вчиняти нові умисні корисливі злочини незаконні заволодіння транспортними засобами (угони автомобілів).

Для цього обрав об`єкти вчинення злочинів транспортні засоби (автомобілі), що знаходились в м.Луцьку на прибудинкових майданчиках багатоповерхівок, територія розташування яких не була обладнана камерами відеоспостереження. З метою досягнення злочинного результату використовував автомобіль марки LandRover, н.з. НОМЕР_1 , за допомогою якого здійснював розвідку безпечного маршруту перевезення автомобілів, перевозив пристрої для зламу замків транспортних засобів.

Для досягнення мети даної злочинної діяльності, розробив детальний план, який передбачав домовленість з іншими особами на вчинення спільних протиправних дій, розподіл обов`язків між учасниками злочинної групи.

Зазначеним планом передбачалося збирання та надання співучасниками інформації про місця знаходження транспортних засобів, які можна викрасти, умови використання, також здійснення спостереження за обстановкою поблизу місця вчинення злочину з метою попередження співучасників про небезпеку.

Крім цього, планом було визначено функції співвиконавців, які полягали в заволодінні, за допомогою заздалегідь підготовлених інструментів, транспортними засобами та їх перевезенні по наперед визначених шляхах до місць переховування або збуту. При цьому, передбачалося здійснення розвідки безпечного маршруту вивезення викрадених авто, забезпечення за рахунок реалізації викрадених транспортних засобів фінансування діяльності організованої групи та виплати винагороди її учасникам, приховування злочинної діяльності.

З метою недопущення виявлення злочинної діяльності сторонніми громадянами чи працівниками правоохоронних органів, в усіх випадках під час вчинення незаконного заволодіння транспортними засобами співучасники повинні були використовувати непримітний одяг, взуття, що мало забезпечити надійне прикриття злочинної діяльності, та обирали для вчинення злочинів темну пору доби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортними засобами, розраховуючи на довготривалість та систематичність передбачених планом злочинних дій, ОСОБА_7 , вступив у злочинну змову із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які мали досвід вчинення незаконного заволодіння транспортними засобами, запропонувавши їм на початку травня 2019 року (точна дата, час та місце досудовим розслідуванням не встановлені) взяти участь у скоєнні ряду злочинів зазначеної категорії на території м. Луцька, на що останні погодилися, внаслідок чого він утворив стійке злочинне угрупування організовану групу та отримав реальну можливість реалізації свого злочинного задуму.

Таким чином, на початку травня 2019 року (точна дата, час та місце органом досудового розслідування не встановлені), ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 зорганізувалися у стійке об`єднання, метою діяльності якого було вчинення з корисливих мотивів систематичних незаконних заволодінь транспортними засобами, з розподілом ролей кожного із членів угрупування, які були відомі всім його учасникам.

Згідно спільного плану та розподілу ролей і функцій організованої групи, ОСОБА_7 , діючи як організатор угрупування, визначив найбільш оптимальні шляхи реалізації злочинного плану та правила поведінки, спрямовані на досягнення його результату, створення тісних стосунків, які базувалися на спільному бажанні кожного з членів організованої групи вчиняти злочини з метою отримання кримінальних прибутків для задоволення власних потреб у коштах; здійснював планування вчинення злочинів, за допомогою засобів мобільного зв`язку координував дії співучасників (співвиконавців) щодо незаконного заволодіння транспортними засобами, спостерігав за обстановкою поблизу місця вчинення злочину з метою попередження про небезпеку. Використовуючи автомобіль марки LandRover, н.з. НОМЕР_1 , здійснював розвідку безпечного маршруту вивезення викраденого майна та за допомогою засобів мобільного зв`язку координував дії співучасників щодо можливості переміщення викрадених транспортних засобів визначеним маршрутом та доставки їх до місць зберігання, розробляв заходи, направлені на ухилення від кримінальної відповідальності за вчиненні злочини.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , кожен зокрема, обвинувачуються у тому, що вони, виконуючи відведені їм ролі і функції співучасників спланованих злочинів, діючи під прикриттям та координацією останнього, використовуючи автомобілі WolkswagenGolf, н.з. НОМЕР_2 , та BMW, н.з. НОМЕР_3 , прибували до прибудинкових територій, де зберігалися транспортні засоби, з метою незаконного заволодіння ними за допомогою заздалегідь підготовлених інструментів; спостерігали за обстановкою поблизу місця вчинення злочину з метою недопущення викриття їх протиправних дій сторонніми особами чи працівниками правоохоронних органів.

Так, в травні 2019 року, ОСОБА_7 , будучи організатором та керівником створеної та очолюваної ним організованої групи, повторно, умисно, з корисливих мотивів, згідно заздалегідь розробленого плану, розподілених ролей та визначених функцій, з відому інших учасників злочинного угрупування ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , обрав об`єктом злочинного посягання транспортний засіб автомобіль марки «AudiQ5» р.н. НОМЕР_4 , 2010 р.в., належний потерпілому ОСОБА_14 .

З метою реалізації спільного злочинного плану, відомого всім учасникам організованої групи, та протиправного заволодіння автомобілем марки «AudiQ5» р.н. НОМЕР_4 , ОСОБА_9 , діючи у складі організованої групи спільно з ОСОБА_8 , під керівництвом ОСОБА_7 , близько 02 год. 30 хв. 19 травня 2019 року прибули до території двору будинку АДРЕСА_4 . Після чого, діючи відповідно до відведених функцій та ролей, ОСОБА_9 з ОСОБА_8 , умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, скориставшись наявними в них спеціально підготовленими засобами для несанкціонованого відкривання дверей автомобіля та приведення в дію двигуна, незаконно заволоділи транспортирним засобом автомобілем марки «AudiQ5» р.н. НОМЕР_4 , сірого кольору, вартістю 555 308 гривень, який транспортували в невідомому напрямку.

Окрім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачуються і у тому, що вони умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, обрали об`єктом злочинного посягання транспортирний засіб автомобіль марки «ToyotaC-HRHYBRID» р.н. НОМЕР_5 , 2018 р.в., належний потерпілому ОСОБА_15 . Так вони близько 03.00 год. 26 квітня 2019 року прибули до території двору будинку АДРЕСА_4 , де умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, скориставшись наявними в них спеціально підготовленими засобами для несанкціонованого відкривання дверей автомобіля та приведення в дію двигуна, незаконно заволоділи автомобілем марки «Toyota C-HR HYBRID» р.н. НОМЕР_5 , 2018 р.в., сірого кольору, вартістю 788 923 гривень, який транспортували в невідомому напрямку.

Окрім того, ОСОБА_9 органом досудового розслідування обвинувачується і у тому, що 20.05.2019 року умисно заподіяв працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та умисно чинив опір працівнику правоохоронного органу під час виконання ним своїх службових обов`язків за наступних обставин. Так, 20.05.2019 року старший оперуповноважений ВКП Луцького ВП ГУНП у Волинській області підполковник поліції ОСОБА_16 (наказ про призначення начальника ГУНП у Волинській області № 22 о/с від 01.02.2018 р.), спільно з оперуповноваженим ВКП Луцького ВП ГУНП у Волинській області капітаном поліції ОСОБА_17 (наказ про призначення начальника ГУНП у Волинській області № 240 о/с від 03.09.2018 року), на виконання доручення № 5216/58/01-30 від 08.05.2019 року, проводили відпрацювання окремих районів м. Луцька з метою попередження та недопущення кримінальних правопорушень, а також виявлення осіб, які можуть вчиняти злочини у сфері незаконного заволодіння транспортними засобами.

Відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» одним із завдань поліцейського є виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню кримінальних правопорушень, вжиття заходів з метою виявлення кримінальних правопорушень, вжиття заходів, спрямованих на усунення загроз публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального правопорушення.

Виконуючи свої службові обов`язки та доручення № 5216/58/01-30 від 08.05.2019 року, здійснюючи відпрацювання окремих районів м. Луцька, 20.05.2019 року о 23 годині старшим оперуповноваженим ВКП Луцького ВП ГУНП у Волинській області підполковником поліції ОСОБА_16 та оперуповноваженим ВКП Луцького ВП ГУНП у Волинській області капітаном поліції ОСОБА_17 , поряд із будинком № 36 по вул. Кравчука в м. Луцьку, виявлено транспортний засіб марки «Audi» модель «Q5» сірого кольору, який за зовнішніми ознаками підпадав під транспортний засіб, яким 19.05.2019 року незаконно заволоділи невстановлені особи.

Під`їхавши на транспортному засобі «ЗАЗ-Славута» д.н.з. НОМЕР_6 до транспортного засобу «Audi» модель «Q5» сірого кольору, старшим оперуповноваженим ВКП Луцького ВП ГУНП у Волинській області підполковником поліції ОСОБА_16 здійснено зупинку транспортного засобу «ЗАЗ» позаду вищевказаного транспортного засобу «Audi», таким чином, унеможлививши його подальший рух. Після цього транспортний засіб марки «Audi» модель «Q5» сірого кольору миттєво розпочав рух назад, завдавши механічних ушкоджень транспортному засобу "ЗАЗ Славута" д.н.з. НОМЕР_6 .

Припиняючи незаконні дії водія транспортного засобу марки «Audi» модель «Q5» сірого кольору, усвідомлюючи, що даний транспортний засіб є саме тим транспортним засобом, яким 19.05.2019 року незаконно заволоділи невстановлені особи та який оголошений в розшук, працівники сектору кримінальної поліції Луцького ВП підійшли до вищевказаного автомобіля, та постукавши у вікно водійських дверцят представились працівниками поліції та пред`явили законну вимогу до водія, про необхідність виходу з транспортного засобу.

З боку водія вийшов ОСОБА_9 , а старший оперуповноважений ВКП Луцького ВП ГУНП у Волинській області підполковник поліції ОСОБА_16 , на підставі ст.44 Закону України «Про Національну поліцію»,витягнув праву руку з метою затримання правопорушника, на що останній, з метою уникнути затримання, вчинив йому активний фізичний опір та застосував фізичну силу,у зв`язку з виконанням цим працівником своїх службових обов`язків, що виразилося в тому, що він своєю рукою здійснив викручування пальців правої руки ОСОБА_16 , чим умисно заподіяв працівнику поліції під час виконання ним службових обов`язків, тілесних ушкоджень, після чого вступив з ним у фізичну боротьбу, внаслідок чого вони обоє впали на землю, де ОСОБА_9 продовжив чинити опір, а саме: виривався, штовхав та відпихав працівника поліції руками від себе.

Внаслідок вказаних дій потерпілому ОСОБА_16 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої фаланги 5-го пальця правої кисті без зміщення з скальпованим садном та комбінованою контрактурою міжфалангового суглобу з порушенням функції захвату в незначній мірі, який згідно висновку судово-медичної експертизи № 440 від 12.07.2019 року за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується і у тому, що він умисно, всупереч вимогам визначених «Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами смертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 21 серпня 1998 року № 622 та «Положенням про дозвільну систему», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2012 року № 576, незаконно зберігав вогнепальну зброю та бойові припаси, без передбаченого законом дозволу.

Так, 21.05.2019 року в період з 03 години 30 хвилин по 04 годину 20 хвилин працівникам ГУНП у Волинській області на підставі ухвали слідчого судді від 17.05.2019 року, в місті Луцьку на автомобільній дорозі по вулиці Профспілковій, поблизу домогосподарства під № 11, проведено обшук автомобіля марки BMW 530d н.з. НОМЕР_3 , що перебував в користуванні ОСОБА_9 , де виявлено та вилучено пістолет та патрони.

Згідно висновку судово-балістичної експертизи № 144 від 19.06.2019 року, пістолет, вилучений 21.05.2019 року в ході обшуку автомобіля марки BMW 530d н.з. НОМЕР_3 , є короткоствольною, гладкоствольною, нестандартною вогнепальною зброєю переробленою із стартового пістолета марки STALKER моделі MOD.914-UK заводський номер № НОМЕР_7 , калібру 9 мм Р.А.К., шляхом внесення конструктивних змін (видаленням заглушки каналу ствола та заглушкою газовідвідного отвору), для стрільби придатний та 2 (два) патрони, які належать до боєприпасів і є пістолетними патронами 9х19 мм Парабеллум.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування були кваліфіковані як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, організованою групою, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 органом досудового розслідування були кваліфіковані як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненим за попередньою змовою групою осіб; незаконне заволодіння транспортирним засобом, вчиненим повторно, у складі організованої групи; зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, а також опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто вчинення кримінальних правопорушень, передбачених відповідно ч.2 ст.289, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263, ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування були кваліфіковані як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненим за попередньою змовою групою осіб; незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненим повторно, у складі організованої групи,тобто вчинення кримінальних правопорушень, передбачених, відповідно, ч.2 ст.289, ч.3 ст.289 КК України.

Вироком суду обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 за ст.289 ч.3 КК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 за ст.289 ч.2 КК України, а також ОСОБА_9 за ст.ст.342 ч.2, 345 ч.2, 263 ч.1 КК України виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченими.

У вироку зазначено, що суд, приймаючи рішення про виправдування обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 за ст.289 ч.3 КК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 за ст.289 ч.2 КК України, а також ОСОБА_9 за ст.ст.342 ч.2, 345 ч.2, 263 ч.1 КК України, на підставі ч.1 п.2 ст.373 КПК України прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченими. Суд виходив із того, що їх винуватість не підтверджена належними та допустимими доказами, а тому, згідно Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не можуть бути прийняті судом до уваги. Зазначив, що наявність грубих порушень вимог чинного законодавства під час проведення слідчих (розшукових) дій безсумнівно вказує на упередженість досудового розслідування і бажання у будь-який спосіб здобути докази їх винуватості, внаслідок чого проаналізовані докази, на які посилається сторона обвинувачення, отримані внаслідок порушення основоположних прав та свобод особи з порушенням процедури, визначеної Законом, а тому суд визнає їх недопустимими.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає вирок незаконним у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло безпідставне виправдання обвинувачених. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, та призначити покарання за ч.3 ст.289 КК України - 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Любомльськсого районного суду Волинської області від 01 серпня 2011 року, остаточно до відбуття призначити 10 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна. ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263, ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, та призначити покарання: за ч.2 ст.289 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.3 ст.289 КК України - 10 років позбавлення волі з конфіскацієюмайна; за ч.2 ст.342 КК України - 1 рік позбавлення волі; ч.2 ст.345 КК України - 4 роки позбавлення волі; ч.1 ст.263 КК України - 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття призначити 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.289 України та призначити покарання: за ч.2 ст.289 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.3 ст.289 КК України - 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття призначити 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.02.2020 року остаточно до відбуття призначити 10 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав, обвинувачених та їх захисників, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Статтею 370 КПК України передбачено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з статтею 409 КПК України однією з підстав скасування або зміни судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вимогами п.5 ч.2 ст.412 КПК України передбачено, що судове рішення в будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

За змістом ч.3 ст.56 КПК під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право бути завчасно повідомлений про час і місце судового розгляду, а також висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому. Відповідно до ч.1 ст.135 КПК особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

До того ж, ст.325 КПК України визначено, що суд може вирішити питання про проведення судового розгляду без потерпілого, якщо він не прибув за викликом у судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Разом з тим, порядок здійснення судового виклику у кримінальному провадженні урегульовано главою 11 КПК України. Зокрема, згідно з ч.1 ст.136 цього Кодексу належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Цих законодавчих приписів суд першої інстанції не дотримався.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у судові засідання 19.11.2019 року та 21.11.2019 року не з`явилися потерпілі ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , щодо яких в матеріалах провадження відсутні відомості, якими б підтверджувалось отримання останніми повідомлення про час та місце розгляду справи; про судове засідання 28.02.2020 року потерпілі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не повідомлялись; про судові засідання 11.03.2020 року та 17.04.220 року потерпілі не повідомлялись; про судове засідання 30.04.2020 року потерпілі ОСОБА_15 та ОСОБА_14 не повідомлялись; про судове засідання потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_16 не повідомлялись; про судові засідання з 23.06.2020 року по 05.02.2021 року (дата ухвалення вироку) потерпілі та їх представники не повідомлялись.

Враховуючи зазначене суд апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції, всупереч вимог п.2 ч.1 ст.56, ч.1 ст.136 КПК України, не повідомляв потерпілих про дату та час проведення засідань, що згідно п.5 ч.2 ст.412 КПК України є підставою для скасування судового рішення. Правова позиція з цього приводу викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 року, справа №725/3950/14-к, провадження №51-4076км18.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладений на слідчого та прокурора, які зобов`язані зібрати, перевірити та оцінити докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Положеннями ст.94 КПК України регламентовано, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно приписів ч.1 ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Нормами п.4 ч.1 ст.411 КПК України передбачено, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Пунктом 1 частини 3 статті 374 КПК України регламентовано, що мотивувальна частина виправдувального вироку має містити підстави для виправдання обвинуваченого та мотиви, виходячи з яких, суд відкидає докази обвинувачення.

Проте оскаржуваний вирок суду вказаним вище вимогам закону не відповідає.

Так виправдовуючи обвинувачених за епізодами викрадення автомобілів в потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 місцевий суд окрім іншого послався на те, що протоколи огляду місця події від 04.05.2019 року та 21.05.2019 року, а також похідні від них докази є недопустимими з тих підстав, що слідчим було проведено обшук, а не огляд місця події та що слідчий не звертався до слідчого судді з метою легалізації вказаної слідчих дій.

Проте такі висновки місцевого суду є передчасними та зробленими без урахування всіх обставин даного кримінального провадження.

Так відповідно до ч.2 ст.233 КПК України під іншим володінням особи, розуміється зокрема, транспортний засіб, який знаходиться у володінні особи.

Зі змісту ст.233 КПК України вбачається, що право проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою (проведення в ньому огляду) під час кримінального провадження може виникати без постановлення ухвали слідчого судді лише на підставі добровільної згоди особи, яка ними володіє, що свідчить про те, що надання цією особою згоди на проведення слідчої дії не потребує наступного судового контролю (звернення постфактум з клопотанням до слідчого судді).

Тобто, законодавцем окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи за її добровільною згодою, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме, можливість проникнути на підставі судового рішення.

На думку колегії суддів, місцевий суд дійшов передчасного висновку про визнання протоколів огляду недопустимим доказом, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що огляд транспортних засобів проводився на підставі заяв потерпілого ОСОБА_15 від 04.05.2019 року та ОСОБА_14 від 19.05.2019 року, відповідно до яких вони надали добровільну згоду на огляд їх транспортних засобів. Правова позиція з цього приводу викладена у постановах Верховного Суду від 25.02.2021 року, справа №653/1023/16-к та від 18.02.2021 року справа №509/3769/13-к.

Крім того визнаючи протокол огляду місця події від 21.05.2019 року недопустимим доказом місцевий суд не врахував положення ст.237 КПК України, а при визнанні документів, які слугували підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій та доказів, отриманих в результаті їх проведення недопустимими, - положень Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність».

Також суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, належним чином свій висновок не обґрунтував з наведенням відповідних мотивів на спростування пред`явленого обвинувачення в цій частині.

Таким чином з урахуванням викладеного вище апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про те, що під час розгляду провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки місцевий суд наявні в матеріалах провадження докази належним чином не дослідив, не надав їм належної оцінки у своєму рішенні, не спростував чи не підтвердив їх у відповідному об`ємі, не провів аналіз таких доказів у повному обсязі на предмет належності та допустимості, при тому, що дані фактичні обставини підлягають ретельній перевірці з метою проведення повного та неупередженого судового розгляду.

Поверхневе дослідження доказів в даному кримінальному провадженні позбавило суд першої інстанції ухвалити вмотивоване рішення.

Відповідно за наведених обставин висновки суду є передчасними, зробленими без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому судове рішення не може визнаватися законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Наведені порушення, відповідно до п.5 ч.2 ст.412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законний і обґрунтований вирок та такими, які також згідно з п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.409, ст.415 КПК України є підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Положеннями п.6 ч.1 ст.407 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Внаслідок скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду провадження в суді першої інстанції апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості щодо розгляду решти апеляційних вимог прокурора, що обумовлює часткове задоволення поданої апеляційної скарги і вони підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.

Під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути вказані порушення кримінального процесуального закону, перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст.370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст.376,404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.289, ч.2 ст.342, ч.2 ст.345, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.289 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Головуючий:

Судді: