Номер провадження: 11-сс/813/170/23
Справа № 501/3767/22 1-кс/501/934/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2023 року Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000927 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 30 грудня 2022 року, якою застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чорноморськ, Одеської області, громадянина України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 30 грудня 2022 року застосовано до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 27 лютого 2023 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 30 грудня 2022 року та постановити нову ухвалу , якою клопотання сторони обвинувачення задовольнити частково та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною цілодобово відлучатися з місця реєстрації/проживання: АДРЕСА_1 .

Вказує, що ухвала суду є необґрунтованою , а висновки слідчого судді, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Висновки слідчого судді в частині наявності обґрунтованої підозри є помилковими, так як досліджені докази під час розгляду судом клопотання не доводять поза розумним сумнівом наявність обґрунтованої підозри у причетності підозрюваного до інкримінованого йому правопорушення.

Перелічені у клопотанні докази у своїй сукупності , не містять даних про причетність підозрюваного до інкримінованого правопорушення. Навпаки підтверджують правдивість показів підозрюваного, зокрема і в частині фальшування працівниками поліції доказів під час обшуку його автомобіля, шляхом підкидання банківської картки потерпілої особи.

Зазначає, що під час обшуку автомобіля підозрюваний категорично заявив, що банківську картку на ім`я сторонньої особи йому підкинули, що у свою чергу узгоджується з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.12.2022 року та показами потерпілої ОСОБА_10 , в яких йдеться про викрадення у потерпілих під час нападу виключно грошей, та відсутня інформація про банківські картки.

Крім того, працівник поліції не намагався зберегти на ній відбитки пальців рук, так як не одягав рукавички, а експерт у свою чергу не обробляв вказану картку спеціальними речовинами з метою відшукання, фіксування й вилучення відбитки пальців рук підозрюваного.

Працівники поліції, діючи у такий спосіб під час обшуку, розуміли що на банківській картці потерпілої особи немає і не може бути слідів, які б міг залишити підозрюваний, у тому разі якби саме підозрюваний поклав цю картку до своєї сумки.

Крім іменної банківської картки потерпілої ОСОБА_10 інших доказів на підтвердження причетності підозрюваного до інкримінованого злочину у сторони обвинувачення немає.

Захист вважає, що у даному конкретному випадку своє рішення в частині обрання найсуворішої міри запобіжного заходу слідчий суддя обґрунтовував лише фактом висунення ОСОБА_9 підозри в особливо тяжкому злочині, що не відповідає вимогам закону та суперечить існуючої практики Європейського суду з прав людини.

Слідчий суддя не в повній мірі врахував вище викладені обставини, а також те що підозрюваний: раніше не судимий і ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності,

має міцні соціальні зв`язки з родичами, зокрема з матір`ю та батьком, з якими зареєстрований і проживає за однією адресою в АДРЕСА_1 , має на утриманні малолітню дитину, від показів не відмовляється та налаштований на співпрацю зі слідством.

Сторона захисту вважає, що цілодобовий домашній арешт, як міра запобіжного заходу, у даному конкретному випадку забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_9 .

Позиції учасників судового розгляду.

Адвокат ОСОБА_7 , який на даній стадії кримінального провадження є захисником підозрюваного ОСОБА_9 , підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 .

Адвокат ОСОБА_8 , який здійснював захист підозрюваного за призначенням, обізнаний про дату, час апеляційного розгляду. Заяву про відкладення апеляційного розгляду не подавав.

Підозрюваний ОСОБА_9 заяву про особисту участь під час апеляційного розгляду не подавав.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які надійшли із суду першої інстанції та перевіривши доводи апеляційної скарги , апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вказує на недоведеність причетності підозрюваного до скоєння інкримінованого йому злочину та наводить обставини, які на його думку, дають підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Перевіряючи такі доводи апелянта , колегія суддів враховує наступне.

Вбачається, що у провадженні СВ ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000927, в якому 29.12.2022 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 4 ст. 187 КПК України- напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

Як видно ОСОБА_9 підозрюється у тому, що він за у невстановлений слідством час та місці у нього виник злочинний умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, при цьому об`єктом свого злочинного посягання він визначив грошові кошти, що належать родині ОСОБА_11 та зберігаються за адресою: АДРЕСА_2 , котеджний кооператив «Марін Віллас» Одеського району Одеської області.

З метою реалізації злочинного наміру, ОСОБА_9 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, вступили у змову, спрямовану на заволодіння грошовими коштами родини ОСОБА_11 злочинним шляхом.

Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_9 разом з невстановленою слідством особою заздалегідь придбали маски - «балаклави» для приховування зовнішності під час скоєння розбійного нападу, рукавички для запобігання залишенню слідів на місці скоєння злочину, засоби зв`язування у вигляді липкої стрічки скотч, пластикових стяжок, мобільний телефон та сім-карту.

Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи за попередньою змовою спільно з невстановленою досудовим розслідуванням особою, у період воєнного стану. ОСОБА_9 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, 27 грудня 2022 року близько 19 годині 00 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось за можливе, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, одягнувши балаклави та рукавиці, потрапили на територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Знаходячись на території домоволодіння, ОСОБА_9 , використовуючи заздалегідь придбаний мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J1» IMEI 1: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 та сім-карту здійснив дзвінок з вказаного мобільного телефону з сім-картою № НОМЕР_3 на мобільний телефон ОСОБА_12 та під приводом несправності його автомобіля викликав останнього на подвір`я вказаного домоволодіння. Дочекавшись доки ОСОБА_12 вийде з приміщення будинку, ОСОБА_9 разом з невстановленою особою накинулись на ОСОБА_12 , в результаті чого останній впав на землю, та почали застосовувати до ОСОБА_12 фізичне насильство у вигляді нанесення ударів руками та ногами по різним частинам тіла ОСОБА_12 , в результаті чого останньому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: множинних забоїв обличчя та волосистої частини голови, гематоми параорбітальної ділянки, губи. Після чого ОСОБА_9 разом з невстановленою особою, затягли ОСОБА_12 до будинку, де в коридорі побачили ОСОБА_10 . З метою подолання опору потерпілих ОСОБА_9 разом з невстановленою особою, використовуючи заздалегідь підготовлену липку стрічку- скотч зв`язали руки та ноги ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , а також заклеїли їм очі та роти. Позбавивши потерпілих можливості для опору, ОСОБА_9 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, залишивши потерпілих в коридорі, увійшли до кабінету ОСОБА_10 , де з сумки дістали грошові кошти в сумі 380 000 гривень та 3000 доларів США, що станом на 27 грудня 2022 року становило 109 710 гривень та банківську картку АТ «ОТП БАНК» на ім`я ОСОБА_13 № НОМЕР_4 .

Заволодівши майном, ОСОБА_9 та невстановлена слідством особа покинули будинок та залишили місце скоєння кримінального правопорушення. В подальшому, ОСОБА_9 та невстановлена слідством особа розпорядились викраденим майном на власний розсуд, розділивши між собою викрадені грошові кошти.

Ухвалою слідчого судді від 30.12.2022 року до ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, та врахував відомості щодо особи підозрюваного.

Слідчий суддя дійшов висновку, що застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою буде достатнім, необхідним для належної поведінки підозрюваного і , що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти існуючим ризикам.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За приписами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії обрання запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема: вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення .

«Обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення .

Обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 187 КК на даній початковій стадії стадії кримінального провадження встановлена слідчим суддею при розгляді клопотання і підтверджена відомостями, що містяться, зокрема у доданих до клопотання матераілах та доказах, на які послався слідчий суддя.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання перевірив достатність доказів, що свідчить про вірогідність причетності підозрюваного до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення , а додані до клопотання докази є достатніми , щоб виправдати подальше розслідування .

У випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість. Слідчий суддя не повинен встановлювати причетність особи поза розумним сумнівом, обґрунтована підозра має підтверджуватися фактами та обставинами, що можуть переконати об`єктивного спостерігача, тобто непрофесіонала у сфері права, в існуванні зв`язку між діями особи та подією.

Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Тому доводи апелянта щодо необґрунтованої підозри причетності до інкримінованого злочину на цій початковій стадії досудового розслідування, апеляційний суд визнає непереконливими.

Вбачається, що в ході невідкладного обшуку автомобіля , яким керував ОСОБА_9 було виявлено банківську карту , що належить потерпілій ОСОБА_14 . Протокол обшуку підписаний ОСОБА_9 як видно без зауважень та посилань на те , що картку було йому підкинуто.

З пояснень прокурора під час апеляційного розгляду вбачається, що у провадженні призначено дактилоскопічну експертизу для перевірки причетності підозрюваного до скоєння інкримінованого злочину та додатково допитано потерпілу .

З цього вбачається , що здійснюється перевірки тих обставин , на які посилається захисник.

Посилання апелянта про те, що первісний допит потерпілої не містить відомостей про викрадення у неї банківської картки, не спростовує висновків слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої підозри на даній стадії кримінального провадження, оскільки як видно, слідчі дії у вказаному кримінального провадження продовжують проводитися , в ході яких і підлягають встановленню всі обставини кримінального провадження.

Твердження про те, що на цій стадії досудового розслідування слідчий суддя має надати оцінку кожному із доказів з точки зору їх допустимості та достатності для доведення підозри практично до ступеню, щоб забезпечити засудження, не є прийнятними.

Як видно зі змісту ухвали, обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, аналізуючи обставини, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України, дійшов висновку про доведеність існування ризиків переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя прийшов до переконання про неможливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою для запобігання встановленим ризикам.

Слідчий суддя вказав на наявність підстав, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК для того, щоб не визначати розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Апеляційний суд вважає, що, розглядаючи питання доцільності обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.ст. 176-178 КПК , які регламентують застосування запобіжного заходу.

Так, враховуючи, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК за вчинення якого, в разі доведеності його вини, передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років, є вірогідним існування ризику того, що підозрюваний, може вдатися до спроб переховуватися від органів досудового розслідування і суду .

Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Обґрунтована підозра щодо вчинення особою тяжкого злочину могла бути підставою для його взяття під вартою.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зазначені обставини, як видно, були досліджені слідчим суддею при встановленні доведеності прокурором ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування і суду під час розгляду клопотання слідчого.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність існування встановленого ризику є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваною особою та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий суддя має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Тримання під вартою у конкретному випадку може бути виправдане за наявності дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до свободи особистості відповідно до статті 5 Конвенції.

Як видно з матеріалів , що надішли до апеляційного суду , підозрюваний ОСОБА_9 не одружений , офіційно не працевлаштований, на утриманні малолітніх дітей на утриманні не має, раніше не судимий.

Матеріали провадження , які надійшли не містять доказів тих обставин, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, зокрема того , що на утриманні підозрюваного є малолітня дитина, проживання підозрюваного разом з батьками, наявності у нього інших соціальних зв`язків, легального джерела доходів . Не додано таких доказів до апеляційної скарги і під час апеляційного розгляду

Отже сукупність наданих слідчому судді відомостей про особу підозрюваного не підтверджують, що соціальні зв`язки підозрюваного є настільки міцними , щоб мати реальний вплив на його поведінку та нівелювати ризик переховування від органу досудового розслідування на цій стадії кримінального провадження чи інші встановлені ризики.

Досудове розслідування , як видно знаходиться на його початковій стадії збору доказів, доводи апеляційної скарги, зважаючи на процесуальну поведінку підозрюваного, відомостей про його особу не спростовують висновки слідчого судді про вірогідність існування ризиків в, передбачених п. 2,3 ч. 1 ст. 177 КПК.

Посилання захисника в апеляційний скарзі на те, що підозрюваний не відмовляється від показів та налаштований на співпрацю зі слідством суперечить матеріалам провадження . Прокурором під час апеляційного розгляду такі твердження спростовувалися, з посиланням на те, що ОСОБА_9 відмовився від показів щодо обставин події.

Відмова від показів є безумовним правом особи , разом із тим така процесуальна поведінка спростовує відповідні твердження апеляційної скарги і опосередковано свідчить про вірогідність існування ризиків , передбачених п 2, 3 ч 1 ст. 177 КПК.

Наведені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути визнані запорукою належної процесуальної поведінки підозрюваного під час проведення досудового розслідування на його початковій стадії , а відтак не можуть бути визнані достатньою підставою для зміни запобіжного заходу відносно нього на більш м`який.

З ухвали слідчого судді вбачається, що при прийнятті рішення про задоволення клопотання слідчого, відповідно до вимог ст. 178 КПК, крім тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, були враховані дані щодо особи підозрюваного, у тому числі ряд обставин, зазначених в апеляційній скарзі захисника.

У разі настання обставин , які зі сплином часу свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків чи отримання додаткових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого , його соціальні зв`язки , сторона захисту має право звернутися до слідчого судді із клопотанням про зміну запобіжного заходу у порядку ст. 201 КПК України.

Апеляційний суд , враховуючи обставини, передбачені 177, 178, 183 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого кримінального правопорушення, вважає, що зміна запобіжного заходу на більш м`який з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам , що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України , колегія суддів вважає за необхідне прийняти процесуальне рішення на покращення становища підозрюваного .

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

При цьому, ч. 2 ст. 197 КПК України встановлює, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного - з моменту затримання.

Водночас, згідно з ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Проте, в порушення вищезазначених вимог кримінального процесуального закону, слідчий суддя, відповідно до резолютивної частини ухвали , зазначив, що строк дії ухвали становить 60 днів до 27.02.2023 року включно.

При цьому у розпорядженні слідчого судді були наявні матеріали щодо затримання ОСОБА_9 в порядку ст. 208 КПК України , зокрема про це було зазначено у протоколі обшуку від 28.12.2022 року.

Разом із тим, слідчий суддя не дослідив зазначену обставину, не витребував протокол затримання та залишив поза увагою приписи ст. 115 та ч.2 ст. 197 КПК України.

Згідно з ч. 5 зазначеної ст. 115 КПК України, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Так, відповідно до протоколу затримання ОСОБА_9 затриманий 28.12.2022 року 19.15 год. , а відтак на підставі положень вищезгаданих ст.ст. 115 та 197 КПК України, початок строку тримання під вартою обчислюється з 28.12.2022 року , а останнім днем 60-ти денного строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного є 25.02.2023 року , а не 27.02.2023 року , як вказано в ухвалі слідчого судді.

Відтак, слідчий суддя допустився помилки, неправильно обчисливши строк тримання під вартою з моменту затримання підозрюваного, допустив істотне порушення вищенаведених вимог кримінального процесуального закону, і ця помилка підлягає виправленню апеляційним судом на покращення становища підозрюваного шляхом скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, зважаючи на те, що відповідно до положень ст. 407 КПК не передбачено можливість апеляційним судом ухвалювати рішення про зміну ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Положення ч. 1 ст. 412 КПК України встановлює, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя вмотивавано дійшов висновку про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави стосовно ОСОБА_9 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.4 ст.187 КК України , проте допустився помилки при обчисленні строку дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яка в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України підлягає виправленню шляхом постановлення нової ухвали.

Керуючись ст. 183, 196, 404, 405, 407, 419, 422, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

У порядку ч. 2 ст. 404 КПК скасувати ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 30 грудня 2022 року, якою стосовно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання ст.слідчого ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_15 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25 лютого 2023 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4