Справа № 577/1224/23
Провадження № 1-кс/577/408/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" березня 2023 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши клопотання слідчого СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке 16.03.2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000270 за ч.1 ст. 121 КК України відносно,-

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , може мешкати АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України ,-

В С Т А Н О В И В :

18 березня 2023 року слідчий ОСОБА_7 звернулася до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Вимоги обґрунтовує тим, що що 16.03.2023 близько 00-00 год. ОСОБА_5 , проходячи по вул. Успенсько-Троїцькій в м. Конотопі біля будинку №140 зустрів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою мав близькі стосунки, разом зі знайомим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Побачене, обурило ОСОБА_5 , оскільки викликало почуття ревнощів і в нього виник раптовий злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Реалізуючи вказаний злочинний намір, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , і тримаючи в правій руці колюче-ріжучий предмет, наніс його лезом 1 (один) удар в ділянку черевної порожнини останньому, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді проникаючого ножового торако-абдомінального поранення зліва з пошкодженням діафрагми, селезінки, шлунка. З указаними тілесними ушкодженнями 16.03.2023 о 00-25 год. ОСОБА_10 був доставлений до хірургічного відділення КНП КНР Конотопської ЦРЛ ім. ак. М. Давидова», де була надана невідкладна медична допомога.

За вказаним фактом СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000270 від 16.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

16.03.2023 о 20:48 год. поблизу будинку № 36 по вул. Серафимовича в м. Конотоп ОСОБА_5 , був затриманий в порядку, визначеному ст. 208 КПК України, працівниками поліції Конотопського РВП ГУ НП в Сумській області. 16.03.2023 у зв`язку з наявністю достатніх доказів, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Вина, ОСОБА_5 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_9 та неповнолітнього ОСОБА_11 , 2009 р.н., а також іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

16.03.2023 ОСОБА_5 повідомлений про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

В ході досудового розслідування встановлено ризики, передбачені п.1, п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають обґрунтовані підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідка.

Про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України свідчать наступні обставини: ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. Характер інкримінованого злочину, що має підвищену суспільну небезпечність, а також усвідомлення підозрюваним невідворотності покарання виключно у вигляді позбавлення волі у разі доведення його винуватості, свідчить про те, що він, перебуваючи на волі бажатиме ухилення від відповідальності і переховуватиметься від органу досудового розслідування та суду. Крім того, 16.03.2023 ОСОБА_5 повідомив неправдиву інформацію про свої місце перебування працівникам Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, які здійснювали його виклик для відібрання пояснень з приводу обставин кримінального правопорушення. Зокрема, ОСОБА_5 зазначив, що перебуває за межами міста Конотопа, в той час як знаходився за місцем проживання своєї матері по АДРЕСА_3 .

Про існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України свідчать наступні обставини: ОСОБА_5 тривалий час мав близькі стосунки зі свідком у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , з якою також проживає по сусідству. Свідок ОСОБА_9 була безпосереднім свідком вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення. З метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_5 може вживати заходи до схиляння вказаного свідка до зміни наданих показань.

Відповідно до усталеної судової практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків необхідно оцінювати за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При цьому врахування тяжкості кримінального правопорушення має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що також узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

Зокрема, ризик переховування, як зазначалось вище, має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови», §58). При ньому серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). Зокрема в справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96 від 26.07.2001) ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, враховуючи характер кримінального правопорушення, що має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, вирішення питання щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, які є вагомими, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідає не лише особі підозрюваного, а й характеру та тяжкості злочину, який йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, є співмірним з існуючими ризиками, що у свою чергу свідчить про недостатність застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, таке обмеження прав підозрюваного на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

У зв`язку з цим, з метою запобігання зазначеним у клопотанні ризикам до підозрюваного ОСОБА_5 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи, що злочин вчинено з застосуванням насильства, прохає не визначити заставу.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали і просять задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечує проти застосування до нього тримання під вартою, посилаючись на погіршення свого стану здоров`я та наявність у нього бабусі, якій виповнилося 94 роки і яка потребує догляду від нього. Просить застосувати домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 підтримує підзахисного, вказує на те, що ризики, якими обгрунтовується клопотання, не доведені та, враховуючи, що потерпілий не визначився, чи має претензії до підозрюваного, то є підстави для визначення його підзахисному застави, яка і забезпечить процесуальну поведінку.

Вислухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази, долучені до клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку .

Відповідно до вимог ст.183 ч. 2 п. 4 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 26.07.2001 по справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у рішенні у справі «Лабіта проти Італії» від 15.09.2001, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що, попри презумпцію невинуватості, переважає над повагою до особистої свободи; національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, який превалює над загальною нормою про повагу до свободи людини.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Зокрема, судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Обставинами, які дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, що виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, є непоправні наслідки вчиненого, оскільки, відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

При розгляді клопотання встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Суть підозри йому зрозуміла, однак він частково погоджується з викладеними обставинами. Характер інкримінованого злочину має підвищену суспільну небезпечність і про це свідчить інформація лікувального закладу про тілесні ушкодження, отримані потерпілим. Усвідомлення підозрюваним невідворотності покарання виключно у вигляді позбавлення волі у разі доведення його винуватості, свідчить про те, що він, перебуваючи на волі бажатиме ухилення від відповідальності і шляхом переховування від органу досудового розслідування чи суду. Крім того, ОСОБА_5 повідомив суду що має декілька місць проживання, а також з матеріалів клопотання вбачається , що працівниками Конотопського РВП ГУНП в Сумській області затриманий за місцем проживання своєї матері по АДРЕСА_3 , а також, тривалий час мав близькі стосунки зі свідком у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , з якою також проживає по сусідству і яка була безпосереднім свідком вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення., тому, з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_5 може вживати заходи до схиляння вказаного свідка до зміни наданих нею показів.

На переконання суду, підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, вони вказують на те, що слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного на свободу, тому суд приходить до висновку про задоволення клопотання і застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою і за встановлених обставин дійшов висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що зможе запобігти встановленим ризикам. Вказані висновки узгоджуються з вимогами ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою з наведених підстав виправдане існуванням суспільного інтересу на забезпечення належного досудового розслідування у кримінальному провадженні про тяжке кримінальне правопорушення і встановлення істини, що за таких обставин переважає принцип поваги до особистої свободи.

Суд погоджується з органом досудового розслідування , що інший вид запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного і не убезпечить від ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, із застосуванням насильства.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, суд не вбачає підстав для визначення застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193,197 КПК України , -

ПОСТАНОВИВ:

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави строком до 15 травня 2023 року до 24 години.

Строк дії цієї ухвали закінчується 15 травня 2023 року о 24 годині.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

СуддяОСОБА_1