ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/559/23 Справа № 192/1213/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , подану на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, -

встановила:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від покарання на підставі ст. 81 КК України.

Мотивуючи прийняте рішення, суд, врахувавши особу засудженого, який за час відбування покарання характеризується посередньо, має одне заохочення, стягнень не має, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не бере особисту участь в організації виховних заходів, у реалізації програм диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, та дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, тому у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення відмовив.

В апеляційній скарзі засуджений, просить звільнити його умовно - достроково від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ухвалу є незаконною та необґрунтованою, тому підлягає скасуванню. Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції розглядаючи його клопотання та ухвалюючи невмотивоване рішення, не надав належної оцінки тим обставинам, що він своєю поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення, а тому, на думку засудженого, він підлягає умовно-достроковому звільненню на підставі ст. 81 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого про безпідставну відмову у застосуванні щодо нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року, яким засуджений до остаточного покарання у виді 3 років 3 місяці позбавлення волі. Початок строку відбування покарання: 12.12.2019, кінець строку відбування покарання: 12.03.2023.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання, судом першої інстанції враховано особу засудженого ОСОБА_6 , який характеризується посередньо, має одне заохочення, стягнень не має, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не бере особисту участь в організації виховних заходів, у реалізації програм диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи.

Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання, є недоцільним.

Разом з тим, ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення декількох умисних кримінальних правопорушень, неодноразово засуджувався за злочини проти власності, раніше до нього з боку держави застосовувалась поблажлива норма у виді умовно-дострокового звільнення, однак через незначний проміжок часу засуджений знову продовжував злочинну діяльність, що характеризує його з негативного боку та свідчить про неможливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, що може зумовити продовження ним вчинення злочинів.

При цьому, колегія суддів зауважує, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, є неспроможними, оскільки суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого.

Отже, надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 81 КК України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційної скарги, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 418,419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4