Справа № 372/4896/21
Провадження № 1-кп-147/22
В И Р О К
іменем України

21 листопада 2022 року Обухівський районний суд Київської області в складі колегії суддів :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001176 від 03.10.2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кузьминці Барського району Вінницької області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який має середню спеціальну освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимого 08.10.2021 Кагарлицьким районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки, 26.11.2019 Кагарлицьким районним судом Київської області за ч. 3 ст. 136 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки, 24.12.2021 Кагарлицьким районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі років, на підставі ч.1 ст. 71 КПК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 26.11.2019, визначено з урахуванням положень ст. 72 КПК України остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2021 року, близько 05 години 00 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи на ділянці місцевості прибудинкової території під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_2 розпивав спиртні напої, а саме горілку разом з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вів спільно жебрацький спосіб життя.

В процесі спільного розпивання спиртних напоїв, на ґрунті тривалих, безпідставних неприязних відносин, у ОСОБА_7 виник раптовий умисел на умисне вбивство ОСОБА_8 .

Знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи мету умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині у спосіб, небезпечний для життя, ОСОБА_7 вчинив вбивство шляхом застосування до останнього фізичного насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого в момент заподіяння, а саме дерев`яною палицею навмисно наніс потерпілому не менше десяти ударів в область голови та не менше двох ударів ступнею ноги в область грудної клітки за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний намір направлений на умисне вбивство ОСОБА_8 , перебуваючи в положенні стоячи обличчям до потерпілого, який в цей час знаходився в положенні стоячи обличчям до того, взяв дерев`яну палицю, якою користувався потерпілий під час ходи та використовуючи силу своїх м`язів, наніс у життєво важливу ділянку тіла, а саме в область голови ОСОБА_8 цілеспрямовану серію численних, не менше десяти ударів, від чого останній втратив рівновагу та впав спиною на земельну ділянку з трав`янистим покриттям, поруч із під`їздом № 1 будинку АДРЕСА_2 .

Використовуючи отриману внаслідок своїх протиправних дій перевагу над потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , перебуваючи в положенні стоячи над потерпілим, який опинився в положенні лежачи, продовжуючи свої злочинні дії та переслідуючи мету умисного вбивства шляхом здійснення стосовно нього максимального фізичного впливу, що негативно відобразиться на його здоров`ї, наніс йому ще не менше двох ударів ногами взутими у черевики в область грудної клітини та тулуба, спричинивши потерпілому комплекс тілесних ушкоджень, що призвели до його смерті.

Відповідно до висновку експертного дослідження №430 від 02.12.2021 при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 , виявлено: закриту тупу травму тулубу з розгинальним переломом грудини, крововиливом в переднє середостіння, конструкційними переломами 4, 6-го та 7-го ребер зліва по біля грудинної лінії, 7-10-го ребер зліва по задній підпаховій лінії; 1-го-8-го ребер справа по середньо-ключичній лінії; 1-11-го ребра справа по задній підпаховій та лопатковій лініям з ушкодженням пристінкової плеври, плеври та тканини правої легені; відривом та розтрощенням язичкового сегменту печінки; внутрішньою кровотечою та шоком. Вказані травми виникли безпосередньо перед настанням смерті потерпілого внаслідок не менш ніж двох ударно-травматичних дій тупого масивного предмету (предметів) в ліву передню та ліву задньобокову поверхню грудної клітки потерпілого, та кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, яке є безпосередньою причиною смерті.

В судовому засіданні обвинувачений винуватим себе у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, показав, що із потерпілим у нього були дружні відносини, спільно вони разом вживали алкогольні напої, він іноді приносив їжу потерпілому, оскільки той жебракував, ночував під будинок АДРЕСА_2 . У нього конфліктів із потерпілим не було. Рано вранці у жовтні 2021 року він прийшов до потерпілого, оскільки приніс йому їжу. Потерпілий лежав під балконами на спині, дещо розкинувши руки, він вирішив, що той спить, оскільки на його звернення потерпілий не відповідав. Поруч він бачив належну потерпілому палицю. Також він бачив камінці та калюжу крові біля потерпілого. Після цього він підійшов з боку голови й руками припідняв потерпілого попід плечі та за голову, тоді зрозумів, що потерпілий вже був неживий, оскільки той не дихав. Вважає, що кров на його одяг та взуття попала саме коли він намагався припідняти потерпілого, а потім він міг стати ногою у калюжу крові. Інтенсивність забруднення кров`ю шнурків на своєму взутті пояснив тим, що напевно зашнуровував їх після події своїми забрудненими руками. Після цього він залишився чекати поліцію на місці події, але не викликав швидку чи поліцію. На місці події був затриманий працівниками поліції. Заперечив причетність до скоєння вбивства, посилаючись на те, що останній раз бачив живим потерпілого за 3-4 дні до події. Вважав що потерпілого міг вбити хтось інший, оскільки у нього бували конфлікти із іншими людьми. Так, за 2-3 дні до вбивства та раніше неодноразово він бачив разом із потерпілим інших чоловіків, ще раніше бачив, як підлітки кидали каміння у потерпілого біля дому. Заперечив факт вживання алкоголю того дня, однак визнав те, що вживав спиртні напої минулого дня, уточнити кількість і вид напоїв не зміг. Пояснив, що хоч і бачив біля тіла потерпілого калюжу крові, не подумав про смерть, оскільки раніше бачив кров на потерпілому до цієї події. Перебуваючи на місці події він не бачив, щоб труп хтось переміщав, він також цього не робив. Він не давав згоду на відібрання у нього біологічних зразків. При цьому одночасно визнав вину частково, оскільки перебуваючи на місці події та піднімаючи тіло потерпілого забруднився його кров`ю. Логічно пояснити і конкретизувати захисну позицію не зміг. Власну винуватість у скоєнні вбивства потерпілого заперечив.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину повністю доведена показами свідків, письмовими та речовими доказами.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що працює у громадському формуванні «Міська варта», у жовтні минулого року після повідомлення поліції про вбивство прибув на місце події, під балконом будинку АДРЕСА_2 побачив труп чоловіка, впізнав його, оскільки раніше неодноразово бачив його на тому ж місці, потерпілий був безпритульний, зловживав алкоголем, на місці події поблизу трупа лежала належна потерпілому палиця, поліція складала протокол огляду місця події. Він часто бачив обвинуваченого разом із вбитим потерпілим, вони разом вживали алкоголь у громадських місцях, вели аморальний спосіб життя, найчастіше він їх бачив вдвох, іноді втрьох. Обвинувачений постійно проявляв агресію, відносно нього неодноразово складали протоколи про адміністративні правопорушення, одного разу в його присутності навіть кидався із молотком на працівників міської варти, які вимушені були застосовувати сльозогінний газ щоб заспокоїти обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що проживає у будинку, під яким було знайдено труп, раніше неодноразово бачив потерпілого разом із обвинуваченим, вони жебракували біля будинку разом вдвох, з них обвинувачений був більш енергійний, за тиждень до вбивства він бачив потерпілого у крові, поруч був обвинувачений, який сказав йому, що вони вже помирились.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 показали, що проживають у будинку, під яким було знайдено труп, раніше неодноразово бачили потерпілого разом із обвинуваченим, вони жебракували біля їх будинку разом.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення також підтверджується поданими суду письмовими і речовими доказами, зокрема такими:

-протоколом огляду місця події (ділянки землі біля буд. АДРЕСА_2 ) від 03.10.2021 року, фототаблицями, а також відтвореним у судовому засіданні відеозаписом цієї слідчої дії, якими підтверджуються результати огляду місця виявлення трупа (т.1 а.с.111-114,116-159);

-висновком судово-психіатричної експертизи №615 від 20.10.2021 року, згідно якого за результатами проведеної у справі комплексної судової психолого-психіатрічної експертизи встановлено те, що ОСОБА_7 не виявляв ознак будь-якого психічного розладу, і за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.1 а.с.180-181);

-висновками експерта № 199/т, №430 від 02.12.2021 року, якими підтверджуються результати судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_8 (т.1 а.с.192-201);

-висновками судових генетико-молекулярних експертиз, зокрема №№ СЕ-19/111-21/49721-БД від 24.11.2021, СЕ-19/111-21/49717-БД, СЕ-19/111-21/49719-БД, СЕ-19/111-21/49826-БД, СЕ-19/111-21/49706-БД, якими підтверджується належність потерпілому крові, що виявлена на одязі та взутті обвинуваченого, на зрізах його нігтьових пластин, а також на палиці, що знайдена біля трупу (т.1 а.с.204-210, 213-219, 222-244, т.2 а.с.1-10, 13-22, 25-35, 38-47, 51-61, 64-74, 77-86, 89-100);

-актом констатації біологічної смерті № 379 від 03.10.2021 року, яким підтверджується факт смерті потерпілого (т.1 а.с.115);

-протоколом медичного огляду № 130 від 03.10.2021 року, яким підтверджується факт перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.с.179);

-витягом з ЄРДР, яким підтверджується, що 03.10.2021 року до ЄРДР було внесено відомості за ч.1 ст.115 КК України (т.1 а.с.109);

-постановами, протоколами, довідками, ухвалами слідчого судді, іншими матеріалами кримінального провадження, якими підтверджуються правомірність процесуальних та слідчих дій у кримінальному провадженні (т.1 а.с. 30,110,160-179, 182-184, ін.).

Крім того, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину частково узгоджується із його показами під час судового розгляду, оскільки з них вбачається його причетність до скоєння визначених обвинуваченням діянь, перебування у час і місці за обставин обвинувачення. Так, обвинувачений не заперечив факт знайомства, тривалого спілкування та спільного вживання алкоголю із потерпілим, визнав факт перебування на місці вбивства приблизно у час його скоєння, не заперечив належність слідів крові на своєму одязі і взутті саме потерпілому.

Відомостей про те, що будь-яка інша особа, окрім самого обвинуваченого, наносила тілесні ушкодження потерпілому, які б були причиною його загибелі під час судового розгляду не повідомлено жодним учасником кримінального провадження.

При наданні оцінки показанням обвинуваченого суд враховує висновки комплексної судової психолого-психіатрічної експертизи, якою встановлено, що у ОСОБА_7 самооцінювальні судження диференційовані та вибіркові, з тенденцією до закритості та ухилення від відповідей в окремих суб`єктивно невигідних питаннях, йому притаманні індивідуально-психологічні особливості: емоційна нестійкість в суб`єктивно-складних ситуаціях, зниження вольового контролю та переважання емоційної логіки в мотивації поведінки.

Показами всіх свідків підтверджується факт спільного ведення жебрацького способу життя обвинуваченого і потерпілого, факт неодноразового спільного вживання ними алкогольних напоїв, факт їх спільної ночівлі саме на місці скоєння інкримінованого злочину.

Свідок ОСОБА_10 додатково підтвердив факт застосування обвинуваченим фізичного насильства до потерпілого незадовго до вчинення вбивства, зокрема він бачив кров на потерпілому безпосередньо після спричинення тілесних ушкоджень, та також повідомив відомості про причетність до вчинення цих діянь безпосередньо обвинуваченого, який на місці події повідомив свідкові, що вони начебто вже помирились із потерпілим, що вказує на те, що обвинувачений раніше вже застосовував фізичне насильство до потерпілого та у них раніше виникали конфлікти між собою. Також ці покази спростовують твердження обвинуваченого про відсутність попередніх конфліктів між ним та потерпілим.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили факти неодноразових проявів агресивної поведінки обвинуваченого до вчинення вбивства.

З будь-якими доказами не узгоджуються доводи обвинуваченого щодо ночівлі у квартирі та приходу на місце вбивства вже після його вчинення, посилання на наявність у нього алібі нічим не підверджені, а відповідні твердження обвинуваченого залишились недоведеними, тому суд оцінює їх як надумані і неправдиві.

Також залишились недоведеними й посилання обвинуваченого на те, що метою його появи на місці злочину було те, що він вранці приніс їжу потерпілому, на противагу цьому з протоколу огляду місця події, фототаблиць та відеозапису не вбачається виявлення їжі, посуду чи інших речей, які б підтверджували такі доводи, що спростовує показання обвинуваченого.

Суд вважає, що доводи обвинуваченого щодо пояснень факту забруднення власного одягу та взуття кров`ю потерпілого, що за його твердженням могло виникнути виключно в той момент коли він дещо припіднімав потерпілого за плечі є необгрунтованими і не відповідають інтенсивності, кількості та місцерозташуванню виявлених на місці події та під час експертиз слідів крові, зокрема на шнурках, взутті, різних частинах одягу обвинуваченого, а також під його нігтями. Крім того, у своїх показаннях обвинувачений не стверджував про такий механізм і спосіб забруднення кров`ю, а вказував на його можливість, тобто висловлював припущення, а не повідомляв фактичні обставини.

Захисна позиція обвинуваченого зводилась на повному і категоричному запереченні факту нанесення ним тілесних ушкоджень, факту перебування на місці подіїї під час скоєння злочину та повній непричетності до вбивства. Однак така позиція не узгоджується із наявними у справі доказами, сторона захисту суду жодного доказу не подавала, тому захисна позиція оцінюється судом як непереконлива і недоведена під час судового розгляду.

На противагу цьому позиція сторони обвинувачення повністю підверджується дослідженими під час судового розгляду належними і допустимими доказами.

Посилання обвинуваченого на відсутність власної згоди на відібрання біологічних зразків суд вважає необгрунтованими, оскільки ухвалами слідчого судді, постановами і протоколами підтверджується дотримання чинного кримінального процесуального законодавства при відібранні біологічних зразків у обвинуваченого та проведенні відповідних експертиз.

На протирічливість і неправдивість захисної позиції обвинуваченого вказує й те, що він стверджує, що того дня приніс їжу потерпілому, однак на місці події її виявлено не було. Обвинувачений стверджував, що конфліктів із потерпілим у нього було, однак свідки в суді під присягою повідомили, що були очевидцями не лише словесних конфліктів між обвинуваченим і потерпілим за декілька днів до вбивства, а й повідомили суду про те, що обвинувачений раніше вчиняв фізичне насильство по відношенню до потерпілого. Зокрема на такі обставини вказав свідок ОСОБА_10 . Окрім того, доводи про власну неконфліктність спростовуються й показами свідків, які вказували на прояви агресії з боку обвинуваченого. Також обвинувачений не зміг суду аргументовано і переконливо пояснити наявність у його одягу та взутті значної кількості плям крові потерпілого, а повідомлений ним механізм забруднення вочевидь не відповідає кількості, місцерозташуванню та іншим характеристикам виявлених на місці події та речових доказах слідів вчинення злочину. На противагу захисній позиції доводи сторони обвинувачення в цій частині є логічними, послідовними, взаємоузгодженими і підтверджуються висновками проведених у справі експертиз. Також обвинувачений не зміг пояснити підстави для свого висновку про те, що потерпілий спав з огляду на те, що він підтвердив, що біля лежачого потерпілого він бачив калюжу крові та зламану палку. На думку суду, подібні протиріччя і нелогічність суджень свідчать на користь висновку про неправдивість показань обвинуваченого. На протирічливість і непослідовність показань обвинуваченого вказує також те, що з його слів останній раз живим він бачив потерпілого за 3-4 дня до вбивства, але при цьому стверджував, що бачив потерпілого у компанії із іншими чоловіками за 2-3 дні до події. Уточнити і конкретизувати свої покази обвинувачений не зміг.

При оцінці показів обвинуваченого слід також врахувати висновки психологічної експертизи щодо тенденції до закритості та ухилення від відповідей в окремих суб`єктивно невигідних питаннях у сукупності із попереднім досвідом захисту від обвинувачень щодо участі у вбивстві, оскільки під час судового розгляду обвинувачений підтвердив, що притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення вбивства, однак був засуджений за залишення людини у небезпеці. Це узгоджується із вимогою про судимість, з якої вбачається, що 15.12.2015 року ОСОБА_7 було арештовано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, а засуджено вироком суду за ч.3 ст.136 КК України.

Обставин, які б вказували на перебування обвинуваченого в стані афекту чи іншому особливому стані під час вчинення інкримінованого злочину, судом не встановлено, окрім перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Аналіз свідчень обвинуваченого в суді, зважаючи на рівень їх аргументованості, переконливості та послідовності, а також інших факторів, дає підстави вважати покази обвинуваченого в частині заперечень причетності до інкримінованого йому злочину неправдивими.

Суд вважає правдивими, послідовними та такими, що узгоджуються із зібраними по справі доказами показання допитаних у суді свідків. Показання обвинуваченого під час судового розгляду суд оцінює як непослідовні, взаємно суперечливі між собою, протирічливі та неконкретизовані, що вказує на їх неправдивість, крім того такі покази жодними доказами не підтверджуються, але спростовуються сукупністю зібраних по справі доказів.

Виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, індивідуальні психологічні особливості обвинуваченого, суд вважає, що обвинувачений спричиняючи потерпілому тілесні ушкодження реалізовував злочинний умисел щодо заподіяння смерті потерпілому на грунті тривалих неприязнених відносин.

При цьому обвинувачений усвідомлював значення своїх дій, керував ними, що підтверджується висновком судової психолого-психіатрічної експертизи. Нанесення переважної більшості ударів у життєво важливі органи, зокрема голову, грудну клітину, значна сила таких ударів, застосування твердого предмета дерев`яної палиці для нанесення ударів, свідчать про наявність умислу саме на спричинення смерті потерпілому.

Частково неправдиві показання обвинуваченого під час судового розгляду, протирічливість показань та висловлення припущень замість повідомлення фактичних обставин, суд розцінює як спосіб захисту та намір уникнути кримінальної відповідальності за скоєне діяння.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину доводиться сукупністю зібраних у справі і досліджених судом доказів та об`єктивно не спростована належними і допустимими доказами. Заперечення проти обвинувачення суд вважає непереконливими, протирічливими, такими, що не ґрунтуються на поданих суду доказах.

Всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає доведеним винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Відповідно до вимог ст. ст. 3, 27, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в України найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави захищати життя людини. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорсткому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Беручи до уваги, що оцінка доказів у даному кримінальному провадженні та відповідні висновки мають ґрунтуватись на стандарті доказування «поза розумним сумнівом», що зводиться до того, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Зважаючи на приписи статті 94 КПК України суд вважає, що стороною обвинувачення достатньо переконливо і послідовно доказано інкриміноване обвинувачення, яке грунтується на проаналізованих вище неспростовних презумпціях факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, які включають непростовані стороною захисту об`єктивні дані про обставини, що прямо вказують про вчинення особисто обвинуваченим окремих діянь, які підпадають під ознаки кримінально караних та можуть слугувати підтвердженням існування частини об`єктивної і суб`єктивної сторони інкримінованого йому злочину. Суд вважає, що винуватість обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом.

Поряд із тим, критерію «поза розумним сумнівом» не відповідають доводи сторони захисту, які є непослідовними, протирічливими та не знайшли об`єктивного підтвердження під час судового розгляду.

За таких обставин, застосовуючи принцип змагальності сторін та диспозитивності кримінального судочинства, суд вважає повністю доведеними викладені у обвинуваченні відомості про обставини, спосіб і механізм вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, а також винуватість у його умисному скоєнні саме обвинуваченого.

Суд вважає, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразились у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу винуватого та його відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання суд не вбачає.

Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння Доводи про необхідність визнання обтяжуючою покарання обставиною скоєння злочину відносно особи похилого віку суд вважає необгрунтованими, оскільки така обставина не зазначена у обвинувальному акті, не інкримінувалась обвинуваченому на стадії досудового розслідування, а суд не може вийти за межі обвинувачення, оскільки це порушуватиме право на захист.

Оцінюючи особу обвинуваченого суд приймає до уваги індивідуальні властивості особи, обставини, що характеризують поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема невжиття заходів для надання допомоги потерпілому після спричинення тілесних ушкоджень, не вжиття заходів для виклику швидкої медичної допомоги, відсутність критичної оцінки скоєного.

Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи тяжкість та характер кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, раніше вже звільнявся від покарання із випробуванням, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив умисний злочин, не має сталих соціальних зв`язків, не має постійного місця проживання, місця роботи та джерела доходів, враховуючи стан здоров`я обвинуваченого, його вік, соціальний статус, відсутність належної критичної оцінки скоєного, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, оскільки такий вид покарання є достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

Приймаючи таке рішення колегія суддів, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, і на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 17.09.2009 в справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На думку колегії суддів, призначення такого виду покарання як позбавлення волі забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, і буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.

Крім того, оскільки обвинувачений не відбув покарання за вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 24.12.2021 року, який був винесений вже після вчинення інкримінованого у цьому кримінальному провадженні, однак цим вироком він був засуджений за вчинення злочину, що за часом скоєний до вчинення інкримінованого у цьому кримінальному провадженні злочину, слід застосувати положення ч.4 ст.70 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та частково приєднати невідбуте ним покарання за попереднім вироком три роки позбавлення волі. Достатніх підстав для застосування поглинення менш суворого покарання більш суворим суд не вбачає з огляду на особи обвинуваченого, наявність декількох судимостей та відсутність будь-яких ознак каяття.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити без змін, оскільки клопотання про зміну запобіжного заходу жодним учасником процесу у встановленому законом порядку не заявлялись, а ризики, які приймались до уваги судом при його обранні, не зменшились і не відпали.

Цивільний позов не заявлений.

Судові витрати на залучення експертів в кримінальному провадженні слід стягнути з обвинуваченого в повному обсязі.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України, а саме: особисті речі ОСОБА_8 , біологічні зразки ОСОБА_8 (зрізи нігтьових пластин, змиви крові потерпілого, змиви з рук), дві частини палиці, металевий предмет від палиці, змиви крові, взуття, штани, куртку, наркотичний засіб «канабіс» масою 2,19 г., біологічні зразки ОСОБА_7 (змиви з рук, зрізи нігтів, зразки букального епітелію), що зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, слід знищити, вилучений у обвинуваченого мобільний телефон, що зберігається у кімнаті зберігання речових доказів Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, повернути ОСОБА_7 , оскільки суду не повідомлено будь-яких відомостей про належність цього майна іншій особі, диски із відеозаписами слідчих дій слід залишити при матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на одиннадцять років.

На підставі статтей 70,72 Кримінального кодексу України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі строком на чотирнадцять років.

Час відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 03 жовтня 2021 року, зарахувавши йому в термін відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 03 жовтня 2021 року по 21 листопада 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишити тримання під вартою в державній установі «Київський слідчий ізолятор» до вступу вироку в закону силу.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в розмірі 58 369 гривень 21 копійка.

Речові докази - особисті речі ОСОБА_8 , біологічні зразки ОСОБА_8 (зрізи нігтьових пластин, змиви крові потерпілого, змиви з рук), дві частини палиці, металевий предмет від палиці, змиви крові, взуття, штани, куртку, наркотичний засіб «канабіс» масою 2,19 г., біологічні зразки ОСОБА_7 (змиви з рук, зрізи нігтів, зразки букального епітелію) знищити, мобільний телефон повернути ОСОБА_7 , диски із відеозаписами слідчих дій залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3