Дата документу 27.01.2023
Справа № 334/470/23
Провадження № 1-кс/334/216/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження від 17.11.2022 року, винесену слідчим СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 ,-

установив:

23.01.2023 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження від 17.11.2022 року, винесену слідчим СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 .

Скаргу мотивує тим, що в проваджені Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001805 від 19.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Вказане кримінальне провадження відкрито за її заявою від 02.09.2022 року. У своїй заяві ОСОБА_3 вказала на те, що, на її думку, групою громадян України вчинено кримінальних правопорушень, передбачених ст. 135, ч. 1, ч. 2 ст. 146 КК України, а саме залишення у небезпеці особи, яка її потребує та викрадення малолітньої дитини - її доньки ОСОБА_5 . Вказане правопорушення за твердженням ОСОБА_3 вчинив її колишній чоловік, якому вона у серпні 2021 року добровільно передала на виховання спільну доньку. Після початку війни її колишній чоловік передав дитину невідомім скаржниці особам. Наразі ОСОБА_3 невідоме місцезнаходження її доньки та невідомо під чиїм наглядом вона перебуває.

Постановою слідчого ОСОБА_4 від 17.11.2022 року дане кримінальне провадження закрито. З постановою не погоджується, оскільки вважає проведене досудове розслідування неповним, висновок слідчого є передчасним, оскільки, на її думку, слідчий не провів усіх необхідних слідчих дій. Також слідчим взагалі не надано оцінки фактам щодо вчинення злочинів, передбачених саме ст. 135 та ст. 146 КК України про які скаржниця вказувала у своїй первісній заяві.

Слідчий у судове засідання не з`явився. Скаржниця також у судове засідання не з`явилась, проте через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд скарги за її відсутності та просила її задовольнити.

Розглянувши скаргу, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Питання про визнання досудового розслідування неповним та таким, що не відповідає кримінальним процесуальним нормам відноситься до повноважень слідчого судді при виконанні функції судового контролю в кримінальному провадженні. Так, слідчий суддя наділений компетенцію на прийняття рішень, якими може зобов`язати слідчого, прокурора вчинити певну процесуальну дію або прийняти певне рішення по кримінальному провадженню або вирішити питання про законність процесуальних рішень слідчого, прокурора в рамках кримінального провадження. Поряд з цим ч. 5 ст. 40 КПК України визначає, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Слідчим суддею встановлено, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження вмотивована тим, що допитано батька дитини ОСОБА_6 , а також встановлено місцезнаходження самої ОСОБА_5 , яку опитану в кримінальному провадженні. Будь-яких фактів, які б свідчили про загрозу життю малолітньої дитини слідчим не встановлено.

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України), місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла 10 років. Якщо ж дитині від 10 до 14 років, вона спільно з батьками бере участь у прийнятті рішення щодо свого місця проживання. В свою чергу, дитина, якій виповнилося 14 років та батьки якої проживають окремо, самостійно приймає рішення щодо місця свого проживання.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування, або ж суд.

Вищий спеціалізований суд України у своїй постанові від 28 травня 2016р. у справі № 759/6044/15-ц зробив висновок, що місце проживання дитини встановлене судом може бути лише одне, а періодичне проживання дитини то з матір`ю, то з батьком не передбачене законодавством

Ураховуючи вказаний висновок суду та аналізуючи відповідні положення СК України, суд дійшов висновку, що законодавець, унормовуючи питання проживання дітей у родинах де батьки розлучились, виходив із того, що оскільки діти потребують постійної уваги та догляду, то вони мають на постійній основі проживати з одним із батьків (місце проживання дітей), натомість права іншого з батьків гарантують та реалізуються шляхом встановлення порядку побачення із дітьми.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У своїй заяві ОСОБА_3 вказує на те, що між нею та ОСОБА_6 була домовленість про проживання дитини разом із батьком. На даний час на території України тривають бойові дії, а відтак батько дитини ОСОБА_6 вправі здійснювати усі дії, які він вважає за потрібні для забезпечення безпеки дитини, у тому числі, вивозити її з постійного місця проживання у місті Запоріжжі до більш безпечного місця. Розцінювати такі дії, як викрадення малолітньої дитини - неприпустимо.

Ураховуючи той факт, що певно між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не було досягнуто домовленості стосовно дій у таких випадках, то слідчий суддя дійшов висновку, що між ними фактично має місце спір щодо порядку участі одного з батьків у вихованні дитини, який має вирішуватись в порядку цивільного судочинства, а не кримінального.

У скарзі не вказано місцезнаходження самої ОСОБА_3 , проте із наданих суду документів можливо зробити висновок, що вона перебуває не на території України, а ймовірно знаходиться у Королівстві Іспанія, адже саме до органів цієї держави нею подавались певні документи.

Доводи ОСОБА_3 стосовно невірно кваліфікації кримінального правопорушення, яке здійснив слідчий, слідчий суддя відхиляє, адже слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відтак, вимога скаржниці про зобов`язання внести відомості до ЄРДР за конкретною статтею КК України задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до п. п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України відомості про кваліфікацію дій повинні бути зазначені саме уповноваженою особою органу досудового розслідування під час внесення до ЄРДР такою особою заяви про злочин і саме така особа наділена дискреційними повноваженнями щодо короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а також визначення правової кваліфікації злочину.

У даному випадку слідчий вчинив усі належні дії щодо встановлення місцезнаходження дитини та з`ясування обставин, які могли б свідчити про існування загрози її життю та здоров`ю.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, оцінив зібрані в кримінальному провадженні докази з точки зору достатності та взаємозв`язку та прийняв відповідне обґрунтоване процесуальне рішення щодо закриття кримінального провадження, тому в задоволенні скарги необхідно відмовити.

Керуючись статтями 303-309 КПК України, слідчий суддя -

ухвалив:

У задоволені скарги ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження від 17.11.2022 року, винесену слідчим СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1