Справа № 592/6723/21
Провадження № 1-кп/592/146/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 0002530, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2020 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вісмар, Німеччина, українки, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, ФОП « ОСОБА_3 », зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою; АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

установив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Близько 07 год. 15 хв. 07.09.2020 ОСОБА_3 керувала автомобілем «Mercedes-Benz С300» д.н.з. НОМЕР_1 по проїзній частині по вул. Пушкіна, 53А, м. Суми, неподалік магазину «Їжачок» у напрямку центра міста. Доїхавши до не регульованого перехрестя з вул. В. Чорновола, що у м. Суми, остання виконуючи вимогу дорожнього знаку 2.2 ПДР - «Проїзд без зупинки заборонено», зупинилася перед виїздом на головну дорогу. В подальшому відновивши і продовжуючи рух прямолінійно по вказаному перехрестю відбулося зіткнення з велосипедом «Україна», під керуванням ОСОБА_7 , який в цей час також перетинав зазначене перехрестя по головній дорозі - вул. В. Чорновола, що у м. Суми справа на ліво, відносно напрямку руху автомобіля. Після зіткнення, велосипедист ОСОБА_7 , який сидів на велосипеді, притиснувся лівим боком до автомобіля, обпершись лівим ліктем на правий бік даху автомобіля. Потім, ОСОБА_3 , знехтувала безпекою дорожнього руху, а саме, не врахувала дорожню обстановку та перед початком руху, не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод, або небезпеки іншим учасникам руху, розуміючи, що являється учасником дорожньо-транспортної події, знову відновила рух автомобіля, внаслідок чого велосипедист впав на проїзну частину.

Унаслідок дорожньо-транспортної події потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: «закритої черепно-мозкової травми - забою головного мозку зі здавленням гострої епідуральної гематоми, церебро-субарахноїдального крововиливу, переломів лівої тім`яної та скроневої кісток з переходом перелому на основу черепа, садна м`яких тканин тім`яної ділянки зліва, гематоми повік лівого ока», які відповідно до висновку судово-медичної експертизи проведеної ОКЗ «Сумське обласне бюро судово-медичної експертизи» №839 від 01.12.2020 кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, так, як були небезпечними для життя потерпілого в момент їх заподіяння.

Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи №СЕ-19/119-21/4713-ІТ від 21.04.2021, водій ОСОБА_3 під час керування автомобілем «Mercedes-Benz С3ОО» д.н.з. НОМЕР_1 повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (введених в дію з 01.01.2002), яким передбачено:

10. Початок руху та зміна його напрямку.

10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Допущені водієм ОСОБА_3 , порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали.

Позиція сторони захисту.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 по пред`явленому обвинуваченню за ч. 2 ст. 286 КК України свою вину за фактичних обставин, установлених під час досудового розслідування та викладених у обвинувальному акті не визнала. Суду пояснила, що 07.09.2020 вона їхала на роботу о 07.00 автомобілем «Мерседес С300» («американець» новий, будь-яких пошкоджень до ДТП на ньому не було, у її користуванні був приблизно місяць, їздила по СТО займалась його ремонтом) на паперових номерах по вул. Пушкіна в напрямку центра м. Суми. Під`їхала до перехрестя з вул. В. Чорновола, зупинилася на знак «Стоп», там є з двох боків пішохідний перехід, переходили люди. Після зупинки на знаку «Стоп», відновила рух і проїхала 2 метри і знов зупинилась. Машин не було. На відстані приблизно 15-20 м побачила двох велосипедистів, один велосипед яскравий, інший темного кольору, які рухалися по вул. В. Чорновола в напрямку вул. Іллінська. Вважала, що велосипедисти повинні згідно ПДР були пропустити пішоходів. Переїхала головну дорогу та повністю пересікла перехрестя, десь через 4 м далі почула з правої сторони задньої двері глухий стук, повернула голову і побачила через скло задньої двері силует людини (машина тонована). Одразу натиснула на гальма, їхала зі швидкістю приблизно 5-7 км/год. Зупинилась, поставивши важіль перемикання передач в положення «Паркінг», вийшла з автомобіля та побачила зі сторони багажника навпроти задніх правил дверей лежав велосипедист з велосипедом, колеса були повернуті до автомобіля, зрозуміла, що сталося ДТП за участі зазначеного велосипедиста (велосипед темного кольору). Обдивилась велосипедиста, хотіла піднять, запропонувала викликати швидку медичну допомогу, але він відмовився. Поліцію не викликала. Через 2-3 хвилини приїхала поліція два наряда. Через 5-7 хвилин після поліції приїхала швидка допомога.

Вважає, що не скоювала злочин, все сталося вже за перехрестям. В лікарні частково надавала гроші на лікування потерпілого. Його цивільний позов про відшкодування моральної шкоди на суму 50000 грн. не визнає, також не визнає цивільний позов Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня» про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 на суму 38022 грн. 91 коп. за необґрунтованістю, відсутністю її вини.

Обвинувачена у скоєному не розкаялася, винною себе категорично не вважає.

Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вважають обвинувачення не конкретним, в обвинувальному акті не зазначено фактичних даних, які характеризують об`єктивну сторону кримінального правопорушення. ДТП сталося поза межами перехрестя. Докази винуватості ОСОБА_3 , окрім показань потерпілого ОСОБА_7 , відсутні. Маються ознаки того, що потерпілий сам порушив ПДР. Просили ухвалити виправдувальний вирок відносно підзахисної ОСОБА_3 .

Докази на підтвердження встановлених судом обставин. Кваліфікація дій обвинуваченої судом (стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винною у вчиненні якого визнається обвинувачена). Мотиви суду.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні надав такі показання. Обвинувачену раніше не знав, 07.09.2020 біля 7 годин ранку, їхав по головній дорозі вул. В. Чорновола в сторону тяглового моста (в сторону вул. Пушкіна) пересікав перехрестя Пушкіна, В. Чорновола в м. Суми на велосипеді Україна, їхав прямо. Приблизно 80 см-1 метр від бордюра, їхав 20-25 км. на год. Є посвідчення водія категорій В, С. Погода та видимість були добрі, за приблизно 15 20 метрів побачив до перехрестя з лівого боку автомобіль мерседес (дізнався пізніше) виїжджає з другорядної дороги, зупинився на перехресті, потім автомобіль знову почав рух по вул. Пушкіна, водій не збирався звертати. Автомобіль рухався прямолінійно, як зазвичай рушають.

Він вдарив вимушено по гальмам велосипеда, занесло в сторону, повернув руль вправо, вдарився лівим боком в автомобіль. Уникнув фронтального зіткнення, завис на автомобілі, поза межами перехрестя (на межі).

Через приблизно 1-3 секунди автомобіль почав рух, від цього впав з велосипедом, вдарився головою, втратив свідомість, отямився на землі, скільки був без свідомості не пам`ятає. Коли отямився, підвівся, відійшов в сторону, в очах пливло, зупинила ОСОБА_3 , сказала «отечность», хто викликав швидку не знає.

Приїхала швидка, приїхала поліція, погано стало в лікарні (дуже погано, втратив свідомість). Діагноз - крововилив в мізки, робили операцію, трепанацію черепа. В лікарні був з 07.09.2020 - 20 чи 21 день.

Машина тонована, не бачив хто був в авто. Всі тілесні ушкодження отримав при ДТП.

ОСОБА_3 приїжджала в лікарню, один раз купляла ліки. Інших пропозицій не було.

Заявлений цивільний позов підтримує частково на суму 50000 грн. моральної шкоди. Лежав в лікарні, не їв 10 днів, вимивали «пробку», потребує подальшого лікування, родичів не пускали до нього в лікарню бо був карантин, навіть матір не пускали. Також завдана матеріальна шкода, але доказами підтвердити не може. Три місяці не робив, витрачав кошти на ліки, операція була та потрібна ще.

Приймав участь в слідчих експериментах на місці пригоди, показував як їхав. У 2021 році робили заміри з велосипедом. Підтримав позицію прокурора щодо реального покарання ОСОБА_3 (позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом).

Крім показань потерпілого, на вину ОСОБА_3 у вчиненні нею злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, вказують досліджені у судовому засіданні докази:

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.04.2021 кримінального провадження, внесеного 07.09.2020 до ЄРДР за № 0002530 (а.с.71).

Протокол огляду місця дорожньо-транспортної події від 07.09.2020 (схема та фото таблиці до нього), згідно з яким у присутності понятих, оглядалось місце останнього на вулиці Пушкіна в м. Суми, огляд проведено в напрямку від вулиці С. Бандери до вулиці Першотравнева та встановлено, що на час огляду в період з 08.30 до 09.20 години сонячно, погода без опадів, 20 градусів Цельсія повітря, асфальтобетонне сухе покриття, горизонтальна ділянка, загальною шириною 10,5 м., число смуг для руху в двох напрямках, розмітка відсутня, до проїзної частини примикають бордюрний камінь заввишки 0,2 м, за орієнтир обрано електроопору першу за перехрестям. Час доби світле. Відстань видимості необмежена.

Розташування транспортних засобів:

Мерседес Бенц С-300 без номерних знаків переднє праве колесо розміщене на відстані 14,1 м від правого бордюру та в 8,1 м до рівня орієнтиру; заднє праве колесо розміщене на відстані 3,85 м від правого бордюру. Автомобіль має подряпини ЛФП переднього правого крила, правих дверей. Автомобіль вилучений з місця ДТП та переданий на зберігання ОСОБА_3 .

Велосипед «Україна» - переднє колесо розміщено на відстані 7,8 м до орієнтира, велосипед розташований під правим бордюром.

Відділених від транспортного засобу частин, деталей та інші сліди не виявлено.

Наявність інших слідів та об`єктів не виявлено.

Сліди залишені колесами транспортного засобу не виявлено (а.с. 53-57).

Висновок судово-медичної експертизи № 839 від 01.12.2020, відповідно до якого на підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_7 , приймаючи до уваги обставини справи, експерт прийшов до висновку, що під час знаходження ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні СОКЛ з 7 по 30 вересня 2020 р. виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма - забій головного мозку зі здавленням гострою епідуральною гематомою, церебро-субарахноїдальний крововилив, переломи лівої тім`яної та скроневої кісток з переходом перелому на основу черепа, садно м`яких тканин тім`яної ділянки зліва, гематома повік лівого ока.

Дані ушкодження утворились від дії тупого предмету, про що свідчить їх характер, та могли утворитись внаслідок ДТП.

Вказані тілесні ушкодження були небезпечними для життя і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Зазначені ушкодження могли утворитися в термін, вказаний в постанові, що підтверджується даними медичної документації.

Під час лабораторного дослідження в крові у ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в кількості 0,2%, що згідно емпіричних схем оцінок психофізіологічних змін організму відповідає відсутності впливу алкоголю на організм людини (а.с. 99-100).

Висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 22.04.2021 № СЕ-19/119-21/4737-ІТ відповідно до якого експерт прийшов до висновку, що на період проведення експертного огляду автомобіля «Mercedes-Benz С 300 4 МАТІС» д.н.з. НОМЕР_1 встановлено, що його система рульового керування, робоча гальмівна система та ходова частина знаходилися у працездатному стані, при якому технічних несправностей в них, методами, що зазначені в дослідній частині висновку, не виявлено.

Під час дослідження візуальним методом встановлено, що автомобіль пофарбовано в чорний колір та має механічні пошкодження: - передня нижня частина правої передньої двері має динамічні сліди у вигляді потертості та зіскобу верхнього шару, які мають вид дугоподібних трас, концентрація яких зосереджена на відстані близько 38-40 см від рівня опорної поверхні та на відстані близько 160-167 см від переднього габариту кузова; - передня центральна частина правої задньої двері має динамічні сліди у вигляді подряпин та зіскобу верхнього шару, які мають вид дугоподібних трас, концентрація яких зосереджена на відстані близько 61-70 см від рівня опорної поверхні та на відстані близько 250-271 см від переднього габариту кузова.

Вирішення питання стосовно часу виникнення технічних несправностей автомобіля «Mercedes-Benz С 300 4 МАТІС» д.н.з. НОМЕР_1 позбавлено логічного сенсу по причині, яка зазначена в дослідній частині висновку (відсутні технічні несправності).

Вирішення питання стосовно можливості виявити водієм автомобіля «Mercedes-Benz С 300 4 МАТІС» д.н.з. НОМЕР_1 технічних несправностей автомобіля до ДТП позбавлено логічного сенсу по причині, яка зазначена в дослідній частині висновку (відсутні технічні несправності) (а.с. 74-80).

Висновок судової транспортно-трасологічної експертизи від 18.09.2020 № 19/119/9/1-349е, відповідно до якого відповісти на питання в якому місці відносно елементів проїзних частин перехрестя вул. Пушкіна та помилково зазначено «вул. Першотравнева» (обставини справи зазначені в експертизі - в м. Суми на вул. Пушкіна, в районі перехрестя з вул. В. Чорновола) м. Суми відбулося зіткнення транспортних засобів не надається можливим, по причині відсутності зафіксованих відповідних інформативних ознак.

На момент первинного контакту транспортних засобів кут між їх умовними поздовжніми осями складав близько 15°-40°, при цьому він був розгорнутий ліворуч, відносно умовної поздовжньої осі автомобіля «Mercedes-Benz С 300 4 МАТІС» д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповісти на питання стосовно того під яким кутом були розташовані транспортні засоби відносно елементів проїзної частини в момент первинного контакту, в об`ємі даної судової експертизи, не надається можливим, по причині відсутності ознак, які б дозволили б визначити місце зіткнення транспортних засобів у вигляді геометричної точки (а.с. 83-92).

Висновок судової автотехнічної експертизи від 21.04.2021 № 19/119-21/4713-ІТ, відповідно до якого в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Mercedes-Benz С300» д.н.з. НОМЕР_1 мав технічну можливість уникнути пригоди у вигляді падіння велосипедиста на дорогу.

За наданих на дослідження вихідних даних, з технічної точки зору , в діях водія автомобіля «Mercedes-Benz С300» д.н.з. НОМЕР_1 вбачаються невідповідності вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою у вигляді падіння велосипедиста на дорогу.

За наданих на дослідження вихідних даних, з технічної точки зору, в діях водія велосипеду невідповідностей вимогам пунктів Правил дорожнього руху України, які б знаходились в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою у вигляді падіння велосипедиста на дорогу, не вбачається (95-97).

Протокол проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_7 , проведеним з 15.00 год. до 17.00 год. 16.04.2021 в м. Суми на перехресті вул. Пушкіна з вул. В. Чорновола, в денний час, в ясну погоду при денному освітленні, за участі понятих, спеціаліста НДЕКЦ, (схема до нього), згідно з яким потерпілий повідомив, що близько 07.15 год. 07.09.2020 він керував велосипедом «Україна» по вул. В. Чорновола, в напрямку вул. Іллінська, м. Сум зі швидкістю близько 15-20 км/год. Рухався на відстані приблизно 1 метр від правого бордюру. Перебуваючи перед перехрестям з вул. Пушкіна, збирався його проїхати прямо. Перехрестя було вільне. По пішохідних переходах ні хто дорогу вул. В. Чорновола не переходив. Ліворуч, на вул. Пушкіна, побачив легковий автомобіль, чорного кольору, який рухався та коли виїхав передньої частиною на половину першої смуги вул. В. Чорновола, зупинився. Після зупинки даний автомобіль почав рухатися прямо через перехрестя. Бачачі, що даний автомобіль не збирається гальмувати та не надає йому перевагу в pyсі ОСОБА_7 почав гальмування та де що змінив напрямок руху праворуч. Автомобіль та велосипед зупинилися одночасно, при цьому відбулося контактування передньою частиною велосипеда з автомобілем і в момент контакту кермо велосипеда вивернулось праворуч, і він опинився в такому положенні, що сидячи на велосипеді, лівим боком притулився до автомобіля обпершись лівим ліктем об праву сторону даху автомобіля. В момент контакту з автомобілем був легкий дотик рукою з панеллю даху автомобіля, від якого він ні яких тілесних ушкоджень не отримав. Після цього, коли, він ще знаходився на велосипеді та спирався тілом на бокову частину автомобіля, автомобіль рушив вперед і, ОСОБА_7 втративши рівновагу, впав на проїзну частину. З моменту зупинки транспортних засобів і до відновлення руху автомобіля, минув час близько 2.15 секунди.

На проїзній частині з протоколу ОМП від 07.09.2020 було нанесено кінцеве положення автомобіля «Mercedes-Benz С300» д.н.з. НОМЕР_1 . Після розповіді потерпілому ОСОБА_7 запропоновано вказати механізм виникнення ДТП, на що останній дав свою згоду та вказав наступне:

Велосипедист рухався по вул. В. Чорновола, в напрямку вул. Іллінська, на відстані 0,8м від правого краю проїзної частини.

Перебуваючи за 14.7м до початку перехрестя (пол. І), побачив автомобіль який перебував перед перехрестям ліворуч. За 8,5м до початку перехрестя (пол. ІІ), автомобіль почав рухатись через перехрестя, велосипедист почав гальмувати За 3,4м до початку перехрестя (пол. Ш) автомобіль зупинився на середині зустрічної смуги руху на час 0,55сек, велосипедист почав прискорюватись. Коли велосипед знаходився за 3,9м від початку перехрестя, автомобіль відновив рух, велосипедист почав повертати праворуч до моменту контакту проїхав 5,4м. Місце контактування транспортних засобів розташоване на проїзній частині вул. Пушкіна на відстані 3,9м від правого бордюру та на відстані 1,7м від рівня правого бордюру вул. В. Чорновола. До зупинки велосипед в загальмованою стані рухався близько 1.5м - 2.0м. Автомобіль та велосипед в (пол. V) зупинилися одночасно, після чого велосипедист знаходився сидячи н велосипеді, при цьому лівим ліктем та рукою опирався об праву передні частину даху автомобіля.

Далі потерпілому було надано механічний секундомір та запропоновано експериментально заміряти час, який минув між контактом автомобіля з велосипедом (переднім колесом велосипеда з переднім правим крилом та колесом автомобіля), до початку відновлення руху автомобіля (пол. V - VI). ОСОБА_7 надав свою згоду, замірами встановлено: Т1=2,5сек; Т2=2,4сек; Т3=2.4сек. Під час контактування між транспортними засобами в (пол. V) велосипедист ніяких тілесних ушкоджень не отримав. Після початку руху автомобілем (пол. V - VI) велосипедист втратив рівновагу та впав на дорогу, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження.

Далі з метою встановлення темпу руху велосипедиста на момент виявлення автомобіля, потерпілому ОСОБА_7 було запропоновано на відрізку 10м подолати його три рази, останній погодився та подолав його за час: Т1=1,44сек; Т2=1,38сек; Т3=1,4сек.

Протокол проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_8 , проведеним з 15.00 год. до 17.35 год. 28.04.2021 в м. Суми на перехресті вул. Пушкіна з вул. В. Чорновола, в ясну погоду при денному освітленні, за участі понятих, (схема до нього), згідно з яким свідок повідомила, що 07.09.2020, близько 07.15 год. вона перебувала на зупинці громадського транспорту біля магазину «Їжачок», що розташований праворуч перед перехрестям з вул. В. Чорновола в напрямку центра м. Суми. Чекала маршрутне таксі № 10. Побачила, як мимо неї проїхав автомобіль «Мерседес» в напрямку вул. Я. Мудрого, коли вона спостерігала за даним автомобілем, побачила, як по головній вул. В. Чорновола, в напрямку вул. Іллінська рухався велосипедист. Потім на деякий час вона перевела свій погляд в напрямку вул. С. Бандери і в цей час почула незначний стук. Звернувши увагу в напрямку перехрестя побачила, що сталося ДТП за участю велосипедиста та автомобіля «Мерседес» темного кольору без державного номеру. Свідок підійшла до місця пригоди та викликала швидку медичну допомогу.

Свідку було запропоновано вказати механізм виникнення ДТП, та ОСОБА_8 вказала, що вона знаходилась біля «Їжачка» в 0,3 м до краю дороги, та 49,8 м до краю вул. В. Чорновола. В полі її зору проїхав автомобіль «Мерседес» - 14 м. В цей час бачила велосипедиста, який рухався в її полі зору 4,0 м, при цьому він був на відстані 16,4 м до перехрестя. Коли свідок підійшла на місце ДТП, потерпілий лежав в 1,3 м до краю дороги та 4,7 м до краю вул. В. Чорновола. Для орієнтування, було перенесено з протоколу ОМП положення автомобіля «Мерседес» на проїзній частині. Яка була швидкість велосипедиста та автомобіля вказати не змогла, але зазначила автомобіль рухався з невеликою швидкістю. Самого зіткнення вона не бачила, а бачила лише наслідки (а.с. 101-103).

Допитана у судовому засіданні за клопотанням прокурора свідок ОСОБА_8 надала суду показання, відповідно до яких ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_7 бачила один раз на місці ДТП, ніяких взаємовідносин з ними не має. Точної дати не пам`ятає, було тепло, час приблизно 07.10-07.15 год. Стояла на зупинці громадського транспорту по вул. Пушкіна в м. Суми біля магазину «Їжачок», чекала маршрутне таксі № 10. Навчалась на курсах водіїв. Повз неї проїхав чорний «Мерседес», чистий, помитий, провела його поглядом. На головній дорозі В. Чорновола були велосипедисти, які їхали зі сторони вул. Роменської. Дивилась на машину до моменту поки вона доїхала до знаку «Стоп» перед перехрестям, чи зупинялась не бачила. Відвернулася, мить, почула удар, чоловік лежав на землі поруч з велосипедом, відстань була метрів 50, видимість добра. Коли підійшла до місця ДТП, чоловік стояв, розмовляв з жінкою, яка комусь телефонувала. Оскільки вона працює в лікарні то одразу викликала швидку медичну допомогу. Зробила два фото на телефон місця ДТП. Перед ДТП машина виїжджала з другорядної дороги. ДТП було за участі автомобіля та велосипедиста, які перебували одразу за перехрестям, відстань не велика. Які тілесні ушкодження були у потерпілого не бачила. На авто бачила пошкодження правої задньої дверки. Приймала участь у слідчому експерименті де також все розказувала та показувала слідчому на місці. Вважає винною у ДТП водія автомобіля «Мерседес».

Фотографія, яка була долучена до матеріалів кримінального провадження за заявою ОСОБА_8 від 07.03.2023, зробленою свідком ОСОБА_8 на місці ДТП 07.09.2020, на якій зображено розташування автомобіля «Мерседес» на проїжджій частині.

Протокол проведення слідчого експерименту з підозрюваною ОСОБА_3 , проведеним з 10.00 год. до 13.30 год. 28.04.2021 в м. Суми на перехресті вул. Пушкіна з вул. В. Чорновола, при денному освітленні, за участі понятих, захисника ОСОБА_5 , (схема до нього), згідно з яким ОСОБА_3 повідомила, що 07.09.2020 вона керувала автомобілем «Мерседес С300» НОМЕР_1 по вул. Пушкіна в напрямку центра м. Суми, доїхавши до перехрестя з вул. В. Чорновола зупинилася на знак «Стоп». Потім відновила рух і доїхала до перехрестя, зупинившись перед ним. В цей час побачила велосипедиста, який рухався по вул. В. Чорновола в напрямку вул. Іллінська. Він був приблизно на відстані 30 м до перехрестя. Коли вона переїжджаючи перехрестя завершуючи маневр, побачила боковим зором, як зазначений велосипедист почав прискорюватися, перебуваючи в районі пішохідного переходу. Переїхавши полосу руху велосипедиста, тобто вже автомобіль «Мерседес» був вже за перехрестям, відчула удар в праву частину автомобіля і відразу зупинилась. Поставивши важіль перемикання передач в положення «Паркінг», вийшла з автомобіля та побачила, що сталося ДТП за участі зазначеного велосипедиста (темного кольору).

Далі ОСОБА_3 запропоновано вказати механізм виникнення ДТП, на що вона вказала, що місце зіткнення знаходиться за перехрестям з вул. В. Чорновола та вул. Пушкіна, але де був саме вказати не змогла. В процесі руху зупинилась на знак «Стоп», в цей час автомобіль знаходився на відстані 2,3 м до правого краю та 15,0 м до перехрестя. Коли зупинилася перед перехрестям, знаходилася на відстані 3,4 м до правого краю проїзної частини. В цей час побачила праворуч велосипедиста, який знаходився на відстані 30 м до перехрестя, але як був до правого краю розташований та з якою швидкістю рухався вказати не змогла. Коли перебувала майже за перехрестям з вул. В. Чорновола, тобто на відстані 1,0 м за перехрестям від передньої частини автомобіля та 4,8 м до правого краю проїзної частини. Швидкість автомобіля 7-8 км/год. В цей час побачила велосипедиста праворуч, який був в районі пішохідного переходу та почав прискорюватися, але де саме він розташовувався вказати не змогла. Після хлопка екстренно загальмувала та зупинилася. Після чого з місця більше не від`їжджала, а чекала приїзду поліції. Велосипедистів було два, перший рухався на червоному велосипеді ближче до правого краю, за ним дещо ближче до розділової смуги рухався велосипедист з яким сталося ДТП. Коли вона перетинала центр перехрестя червоний велосипедист зупинився перед пішохідним переходом ближче до правого краю, другий зменшив швидкість перед пішохідним переходом та повинен був також зупинитись. Велосипедист, який допустив з нею зіткнення будь-яких знаків не показував. Перебуваючи за перехрестям на вул. Пушкіна, відчула хлопок в праву сторону автомобіля. Велосипед лежав колесами до автомобіля між першими та другими дверцятами разом з велосипедом, при цьому рама була між ніг. Візуально на велосипедисті пошкоджень тілесних не бачила, окрім пошкодження шкіри на правій кінцівці в районі кісточок. Слідів біологічного нашарування на автомобілі не було, тільки подряпини. Велосипедист два рази намагався поїхати з місця пригоди та відмовився від медичної допомоги. Піднімаючись з землі велосипедист зазначив фразу «не думав, що ви поїдете прямо». Після ДТП велосипед був у справному стані (Підтверджує пред`явлене обвинувачення в частині часу та місця події ДТП та його учасників, транспортних засобів)(а.с. 116-118).

Суд зазначає, що винуватість ОСОБА_3 у скоєнні ДТП підтверджується зокрема, висновком судово-медичної експертизи № 839 від 01.12.2020, висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 22.04.2021 № СЕ-19/119-21/4737-ІТ, висновком судової транспортно-трасологічної експертизи від 18.09.2020 № 19/119/9/1-349е, висновком судової автотехнічної експертизи від 21.04.2021 № 19/119-21/4713-ІТ, які кореспондуються між собою в частині встановлення механізму зіткнення транспортних засобів та наслідків цього зіткнення згідно з наявними на місці ДТП слідами.

Крім того, відповідно до протоколів проведення слідчих експериментів за участю потерпілого, обвинуваченої, свідка, останні добровільно розповідали про обставини дорожньо-транспортної пригоди, детально описуючи послідовність всіх дій, без примусу та тиску з боку будь-яких осіб.

Суд вважає, що достовірним, правильним, та таким, що підтверджується дослідженими доказам, що саме водій ОСОБА_3 повинна була виконати вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України для запобігання падіння з велосипеда потерпілого.

Суд вважає, що докази винуватості ОСОБА_3 ґрунтуються на невиконанні п. 10.1 Правил дорожнього руху України, при цьому, враховуючи вищевказані докази, суд вважає, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок саме невиконання обвинуваченою п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Зазначені вище докази у вказаному кримінальному провадженні відповідно до ст. 84 Кримінального процесуального кодексу України є законними, та отримані у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України, тому колегія суддів вважає їх належними, допустимими і достатніми для висновку, що поза розумним сумнівом вина обвинуваченого у скоєнні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доказана повністю, факт скоєння саме ним кримінального правопорушення є повністю доведеним та таким, що не підлягає сумніву.07.09.2020 трапилась дорожньо-транспортна пригода за її участі та участі потерпілого, в результаті якої потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження та проходив лікування в медичному закладі.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи здобуті у справі та безпосередньо досліджені, оцінені у судовому засіданні докази, суд визнає належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі, зокрема ними встановлюється подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення та інші обставини які підлягають доказування відповідно до ст. 91 КПК України та становлять предмет доказування. Вказані докази передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. При цьому досліджені докази є узгодженими між собою та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають, а їх сукупність та взаємозв`язок є достатнім для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому суд не приймає до уваги та відкидає, як доказ невинуватості ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення, на що посилається сторона захисту, досліджений за клопотанням сторони захисту висновок судової автотехнічної експертизи від 16.11.2020 № 19/119/9/1-421е, проведеного за постановою слідчого про надання додаткових вихідних даних від 02.11.2020, відповідно до якого експерт згідно показань ОСОБА_3 та ОСОБА_7 визначалось порушення п. 16.11 ПДР ОСОБА_3 . Висновки даної експертизи суд визнає неналежними у даному кримінальному провадженні за обставин пред`явленого обвинувачення, оскільки не підтверджує та не спростовує жодних обставин кримінального правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_3 .

На переконання суду, невизнання вини, сприйняття обвинуваченої дорожньої обстановки та того, що сталося відповідно до показань ОСОБА_3 наданих у судовому засіданні та викладених при проведенні слідчого експерименту, свідчать про відсутність критичного відношення, осмислення причин та заподіяних наслідків, усвідомлення та засудження своїх протиправних дій, як водія джерела підвищеної небезпеки, та бажання перекласти свою провину не неіснуючі обставини, бажання уникнути відповідальності та є обраним способом захисту.

Також під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження і доводи сторони захисту, що наслідком ДТП, стало і те, що потерпілий сам порушив ПДР, вказані обставини не доведені доказово та не зазначені в обвинувальному висновку.

Обґрунтовуючи свою позицію, спрямовану на виправдання ОСОБА_3 сторона захисту також посилається на правило пункту 1.4 ПДР, яке передбачає, що «кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила». Однак суд не може погодитись з такою позицією, оскільки водій не вправі ігнорувати дійсну дорожню обстановку, яка склалася на момент його руху, у тому числі й небезпеку, що виникла внаслідок порушення ПДР іншим учасником.

Дане правило означає, що водій може розраховувати на те, що певний вид небезпеки не виникне внаслідок того, що всі учасники дорожнього руху дотримуються правил. За певних обставин це може позначитися на здатності водія своєчасно виявити небезпеку та відреагувати на неї, а, відповідно, за певних обставин зняти з нього відповідальність за наслідки ДТП.

В контексті події, яка розглядається у цій справі, основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, залишається його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити.

Суд дотримується ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Суд приходить до висновку, що надані стороною обвинувачення докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі, сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, та у всій своїй сукупності безсумнівно доводять вину обвинуваченої ОСОБА_3 .

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_3 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, доведена у повному обсязі та її протиправні дії кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, т.я. вона порушила правила безпеки дорожнього руху будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, що виразилося в порушенні вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, під час керування транспортним засобом та призвело до падіння велосипедиста ОСОБА_7 на проїзну частину вулиці, унаслідок чого ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнає: часткове відшкодування завданого збитку потерпілому на лікування.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої відповідно до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, вчинений обвинуваченою згідно з ст. 12 КК України, відповідно до класифікації злочинів, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до п.п. 20, 21 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України, суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно досудової доповіді органу пробації від 01.07.2021 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_3 оцінюється, як «низький»; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як «низький». Беручи до уваги інформацію щодо обвинуваченої, а саме відсутність попередньої історії правопорушення, позитивні динамічні фактори, низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки для суспільства, за поточним кримінальним правопорушенням, орган пробації вважає, що виправлення особи можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк, виправлення можливе у громаді та не становить високої небезпеки для суспільства. У разі якщо, провина обвинуваченої ОСОБА_3 буде доведена, орган пробації вважає доцільним застосувати покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства (а.с. 50-51).

Суд приймає до уваги досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченої, складену відповідно до вимог ст. 314-1 КПК України.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України сформульована як кумулятивна, тобто передбачає наявність як основного виду покарання, так і можливість застосування або незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Обставини справи, суспільна небезпека вчиненого правопорушення, обставини його вчинення, особа обвинуваченої, яка вину у вчиненні злочину не визнала, не розкаялась, заподіяну шкоду не відшкодувала, до кримінальної відповідальності притягується вперше, працює, на обліках у лікаря нарколога не перебуває, думка потерпілого, який вважає за необхідне призначити реальне покарання у вигляді позбавлення волі та позбавити права керування транспортними засобами (між тим, суд враховує, що така позиція потерпілої сторони у судових засіданнях не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги), дають суду підстави вважати, що виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за необхідне і достатнє призначити їй покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, а також позбавити її права керування транспортними засобами. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК (2341-14) необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно. Судом враховується той факт, що дорожньо-транспортна пригода сталася через грубе порушення обвинуваченою Правил дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Підстав для застосування положень ст. 75 КК України, а саме звільнення обвинуваченої від покарання з іспитовим строком, не вбачається, з огляду на тяжкість та невідворотні наслідки, відношення до вчиненого обвинуваченою, позицією потерпілого.

Будь-яких законних підстав для призначення ОСОБА_3 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, а саме призначення їй основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 286 КК України, або ж переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції цієї норми закону, судом не встановлено, оскільки у кримінальному провадженні відсутні такі пом`якшуючі покарання обставини, які з урахуванням особи винної та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого злочину.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2018 у справі № 56/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року), де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вирішення цивільних позовів.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

В справі заявлений цивільний позов потерпілим ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_3 на його користь моральної шкоди у розмірі 100000 грн. 00 коп., яке у судовому засіданні підтримано потерпілим на суму 50000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі.

Доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 KK України, з підстав зазначених у мотивувальній частині вироку, вказує на заподіяння обвинуваченою моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 .

Суд вважає ґрунтовними та переконливими доводи потерпілого - цивільного позивача про те, що злочинними діями обвинуваченої йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, спричинених протиправними діями обвинуваченої, пережитим емоційним стресом, тривалим лікуванням внаслідок чого було порушено звичайний спосіб його життя, наслідками травмування і необхідності продовження реабілітації.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди були сформульовані Верховним Судом у Постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає в стражданні або приниженні, які людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Враховуючи обставини встановлені під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, суд приходить до висновку про наявність моральної шкоди, що її було спричинено потерпілому з боку обвинуваченої внаслідок скоєння останньою кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про розмір даної шкоди в грошовому еквіваленті, суд виходить з втрат немайнового характеру, що їх зазнав потерпілий, зміни, які відбулись в його житті, що призвело до негативних наслідків.

Протиправні дії обвинуваченої безумовно і беззаперечно прямо зумовили для позивача моральну шкоду, що не може бути спростовано. Після ДТП потерпілий лікувався в стаціонарі та продовжує лікування амбулаторно, що порушило звичний для нього спосіб життя та доставляло масу страждань і хвилювань, суд вважає ці страждання інтенсивними та такими, що вимагають належного відшкодування, тому враховуючи період лікування потерпілого та наслідки отриманої ним травми суд доходить висновку, що стягненню на його користь підлягає 50000 грн. 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди в межах підтриманого ним цивільного позову. Визначаючи її розмір, суд виходить з вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України, п.1 ч. 2 ст. 1167, 1168 ЦК України.

Крім того у справі заявлений цивільний позов Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня» до обвинуваченого про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 в період з 07.09.2020 по 30.09.2020 на суму 38022 грн. 91 коп. В добровільному порядку шкода на сьогоднішній день не відшкодована, обвинувачена позовні вимоги не визнала, тому, враховуючи ст.ст. 128, 129 КПК України, суд вважає за необхідне задовольнити цивільний позов в повному обсязі.

Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.09.2020 (справа № 592/10256/20) накладено арешт на автомобіль Мерседес-Бенц С300 (VIN НОМЕР_2 ) згідно посвідчення про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_3 Одеської митниці ДМС України від 10.08.2020 року належить ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та визначено зберігати його за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі ст. 174 КПК України суд вважає необхідним скасувати накладений арешт відповідно до ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.09.2020 (справа № 592/10256/20).

Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно ст.ст. 122, 124 КПК України - з обвинуваченої на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені прокурором витрати на залучення експертів для проведення:

судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 22.04.2021 № СЕ-19/119-21/4737-ІТ 1307 грн. 60 коп. (а.с. 73);

судової транспортно-трасологічної експертизи № 19/119/9/1-349е від 18.09.2020 1307 грн. 60 коп. (а.с. 82);

судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/119-21/4713-ІТ від 21.04.2021 653 грн. 80 коп. (а.с. 94);

Загальна вартість судових витрат складає: 3269 грн. 00 коп.

У судовому засіданні клопотань від учасників кримінального провадження про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу не надходило, тому у суду не має жодних законних підстав для обрання обвинуваченим запобіжного заходу до набрання вироком законної сили з власної ініціативи.

Керуючись ст.ст. 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбування покарання рахувати з часу затримання для виконання вироку суду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп. в відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня» до ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня» кошти в розмірі 38022 (тридцять вісім тисяч двадцять дві) гривні 91 коп., витрачені на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів для проведення експертиз в розмірі 3269 (три тисячі двісті шістдесят дев`ять) гривні 00 коп.

Скасувати накладений арешт на автомобіль Мерседес-Бенц С300 (VIN НОМЕР_2 ) згідно посвідчення про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_3 Одеської митниці ДМС України від 10.08.2020 року належить ОСОБА_3 , відповідно до ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.09.2020 (справа № 592/10256/20).

Речовий доказ - повернутий ОСОБА_3 автомобіль Мерседес-Бенц С300 (VIN НОМЕР_2 ) відповідно до розписки від 17.09.2020 залишити ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд міста Суми протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченій, захисникам, потерпілому, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1