Справа № 465/3266/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/990/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2022 року,
з участю захисника обвинуваченого

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
встановила:
на розгляді Франківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000236 05 жовтня 2021 року, про обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 307 КК України.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2022 року, обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів до 22 грудня 2022 року включно із визначенням застави в розмірі сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 99 240 грн. з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Покликається на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вважає, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування та судового розгляду) обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою. На думку апелянта, в такому разі, необхідно зазначити наявність іншої підстави або ризику, передбаченого ч.1 ст. 177 КПК України, для продовження вищенаведеного запобіжного заходу.

Звертає увагу на значне погіршення стану здоров`я в умовах тримання під вартою.

Наголошує, що у нього діагностовано хронічний гепатит С, артеріальну гіпертензію, хронічний алергічний риніт, тромбофлебіт, варікоз, коксид флагмана всіх кінцівок, коксид кульшових суглобів, нейроциркумерну дистонію, травму голови, розлад поведінки та особистості внаслідок ураження ЦНС, ембріональну карценому в поєднанні з типовою саліномою, посттравматичний церебральний орахнаїдит та прооперовано суглоби.

Зазначає, що визначений розмір застави є непідйомною сумую для нього та його матері пенсіонерки.

Просить зменшити розмір застави або ж змінити обраний запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Так, порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.
Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
На думку колегії суддів, під час розгляду клопотання прокурора, з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення.
Колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики заявлені у клопотанні не зменшились, що, як вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, унеможливлює застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу.
Отже, на думку колегії суддів, всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , виправданим є подальше тримання його під вартою з врахуванням тяжкості інкримінованого за ч.2 ст. 307 КК України кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, та мотивів прокурора, оскільки є всі підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Що стосується покликання обвинуваченого в апеляційній скарзі про незадовільний стан здоров`я, то таке, на переконання колегії суддів, в даному випадку не може бути підставою для зміни обраного запобіжного заходу, з огляду на відсутність медичних відомостей про неможливість перебування ОСОБА_6 під вартою.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що серйозність пред`явленого обвинувачення, відповідно до п. 81 рішення ЄСПЛ у справі від 26 липня 2001 року «Ілійков проти Болгарії» (справа №33977/97) є тим фактором, який надає можливість продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки це є один із аспектів при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження заняття злочинною діяльністю.
Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, прийнявши обґрунтоване рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, належним чином оцінив відповідність розміру застави меті застосування запобіжного заходу, що не ставить під сумнів його дієвість, оскільки, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь яким чином перешкоджати становленню істини у кримінальному провадженні.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням обвинуваченому ОСОБА_6 застави у розмірі сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 99 240 грн., забезпечить виконання останнім процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Отже, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду є законною і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2022 року про продовження строку тримання під вартою із визначенням розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4