ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/96/23 Справа № 705/2904/22 Категорія: ч. 1 ст 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі за участі: прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції з Уманським міськрайонним судом Черкаської області: обвинуваченого представника потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000635 за апеляційною скаргою прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, українець, громадянин України, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживаючий по АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 18.09.2012 Уманським міськрайонним судом за ч.1 ст.187, ч.3 ст.289, ст..70 КК України до 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна, 23.11.2017 звільнений умовно-достроково з місць позбавлення волі за ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.11.2017, не відбутий строк покарання становить 1 рік 15 днів, -

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, до 2років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 4530,72 грн.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.06.2022, на автомобіль марки «ВАЗ 2101» р.н. НОМЕР_1 .

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 05 червня 2022 року в світлий час доби, близько 12 год. 05 хв., керуючи технічно справним автомобілем « ВАЗ 2101 », р.н. НОМЕР_1 , рухався на 554 км мокрого асфальтобетонного покриття автомобільної дороги « Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знамянка ». В цей же час з лівого узбіччя, по ходу руху автомобіля « ВАЗ 2101 », р.н. НОМЕР_1 , розпочав перетинати проїзну частину зліва направо пішохід ОСОБА_10 , оглядовість якого для водія ОСОБА_7 була не обмежена. В ході подальшого руху водій ОСОБА_7 , маючи можливість в повному обсязі спостерігати за дорожньою обстановкою та враховуючи її зміну, виявивши пішохода ОСОБА_10 , вчасно не зменшив швидкість аж до зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Через порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_7 допустив наїзд керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого розриву ключично-акроміального зчленування з вивихом акроміального кінця правої ключиці, закритого уламкового 2-х кісточкового переламу правого гомілкового-ступеневого суглобу зі зміщенням, розриву ДМС правої нижньої кінцівки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №05-7-01/335 від 12.07.2022 відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Між порушенням водієм ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України й наслідками, що настали - спричиненням потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесного ушкодження, є прямий причинний зв`язок.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу в якій, не заперечуючи доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , просила вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити покарання у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, покласти обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України. В решті - вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції при звільненні ОСОБА_7 від призначеного покарання неправильно застосовано положення ст. 75 КК України в частині звільнення останнього від відбування призначеного йому додаткового покарання з випробуванням.

Зазначає, що при звільненні особи від покарання на підставі ст. 75 КК України, особа звільняється від відбування лише основного покарання, звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається, додаткове покарання, як позбавлення права керування транспортними засобами, підлягає реальному виконанню.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала подану прокурором апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_8 , які визнали апеляційну скаргу прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2022 рокуне в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Так, висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено при обставинах, наведених у вироку, ґрунтується на доказах, які за згодою сторін судового провадження досліджені та оцінені судом першої інстанції у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, та ніким не оспорюється.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковано за ч. 1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, з чим погоджується і колегія суддів.

Призначене ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік, відповідає вимогам ч.2 ст. 50, ст. 65 КК України, та також ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому колегія суддів перевіряє оскаржуваний вирок лише в частині застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.

Зі змісту ст. 75 КК України вбачається, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували від впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік, та звільняючи його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку - 1 рік 6 місяців, не дотримався вищевказаних вимог закону та застосував положення ст. 75 КК України, як до основного, так і до додаткового покарання, чим допустив неправильне застосування кримінального закону, а тому доводи прокурора в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Як вбачається з вироку місцевого суду, на ОСОБА_7 покладено обов`язки передбачені п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України. Вирок міськрайонного суду в частині застосування ст. 76 КК України не оскаржується.

Згідно п.3 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при постановленні вироку в частині призначення ОСОБА_7 покарання за ст. 75 КК України судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а тому вирок міськрайонного суду підлягає скасуванню в частині застосування щодо ОСОБА_7 вимог ст. 75 КК України з ухваленням в цій частині нового вироку, яким слід вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 286 КК України до 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік, та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 2 років обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.

В решті вирок щодо ОСОБА_7 , в тому числі і в частині застосування положень ст. 76 КК України, -залишити без змін.

З врахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, п.3 ч.1 ст. 407, ст. 409, 413, 418, 420, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів судової палати, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині застосування вимог ст. 75 КК України.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 286 КК України до 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 2 років обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.

В решті вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2022 рокущодо ОСОБА_7 , в тому числі і в частині застосування положень ст. 76 КК України, -залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді