ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/663/23 Справа № 213/333/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

скаржника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2023 року про залишення без задоволення скарги ОСОБА_7 на постанову дізнавача СД ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 03.01.2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2023 року, скаргу ОСОБА_7 на постанову дізнавача СД ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження №0000170 від 22.10.2020 року, було залишено без задоволення.

В обґрунтування постановленої ухвали слідчий суддя зазначив, що сукупність всіх матеріалів кримінального провадження свідчать про те, що під час досудового розслідування були проведені всі необхідні слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення у діях посадових осіб АТ ПІВДГЗК фактів грубого порушення законодавства про працю - зібрані (витребувані) всі необхідні матеріали (документи), допитані свідки, проведені всі можливі слідчі (розшукові) дії тощо. Неповноти, помилковості або передчасності в діях дізнавача під час досудового розслідування не встановлено.

А тому, слідчий суддя прийшов до висновку, що доводи скаржника та його представника про передчасність постанови дізнавача та її незаконність не знайшли свого підтвердження.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити його скаргу.

Вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що слідчий суддя не врахував всі обставини справи.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 , скаржник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні.

Прокурор будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Враховуючи, що згідно ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думки учасників процесу, перевіривши надані матеріали судового провадження та матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, та таким в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 2 ст. 9 КПК України встановлено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження: 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Виходячи зі змісту ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, на досудовому провадженні, можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Проведення слідчих (розшукових) дій регулюється главою 20 КПК України. Самі по собі слідчі дії є діями спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у кримінальному провадженні.

За змістом ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України, з урахуванням положень глави 26 КПК України.

За результатами розгляду скарги слідчий суддя, як це встановлено ч. 2 ст. 307 КПК України, вправі прийняти одне з передбачених цією нормою рішень, в томі числі винести ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Апеляційним переглядом встановлено, що у провадженні СД ВП №7 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження за №0000170 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.10.2020 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України.

Вищевказане кримінальне провадження було відкрите за фактом грубого порушення законодавства про працю.

Постановою дізнавача СД ВП №7 Криворьзокого РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 03.01.2023 року, кримінальне провадження №0000170 від 22.10.2020 року було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вказана постанова мотивована тим, що в ході досудового розслідування було допитано в якості потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що працював на підприємстві відповідно Наказу №327пр від 07.07.2017 року про прийнятий на роботу на посаду водій автотранспортних засобів (автобус). При цьому потерпілий ОСОБА_7 стверджує з одного боку, що специфіка праці відрізнялась від його функціональних обов`язків за посадою, зокрема це полягало у проведенні ремонтних робіт службового автомобіля, яким він керував. З іншого боку, потерпілий ОСОБА_7 підтверджує, що відповідно до його посадових інструкцій на останнього покладено обов`язок проведення ним ремонту службового автомобіля. Також потерпілий надає сумбурну інформацію про те, що нібито працівниками охорони праці були надані йому складні та незрозумілі для нього білети, на іспиті з охорони праці, в результаті чого останній іспит не склав. На думку потерпілого доплата, яку він отримував за важкі та шкідливі умови праці (при роботі в кар`єрі) в розмірі 8% від окладу є недостатньою та вважає, що заслуговує на доплату у більшому розмірі. Враховуючи викладене, потерпілий ОСОБА_7 у свідченнях повідомляє, що обов`язки покладені на нього з проведення ремонтних робіт службового автомобіля, складні та незрозумілі для нього білети, на іспиті з охорони праці, невідповідне нарахування доплати за важкі та шкідливі умови праці (при роботі в кар`єрі) та його звільнення, є грубим порушення законодавства про працю.

Відповідно до наказу №549п від 28.12.2020 встановлено, що 28.09.2020 водій автотранспортних засобів (вахтовий) ОСОБА_7 (таб. №39694) відмовився без поважних причин від проходження перевірки знань з питань охорони праці, що стосуються специфіки роботи за професією водій автотранспортних засобів (вахтовий), у зв`язку із закінченням повторного інструктажу з охорони праці на IV квартал 2020 відповідно до п.п. 6.5, 6.9 Положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці та Переліку робіт підвищеної небезпеки в АТ «ПІВДГЗК», затвердженого наказом по підприємству від 01.12.2017 №608.

30 вересня 2020 року ОСОБА_7 було запропоновано пройти перевірки знань за підсумками повторного інструктажу, на що ОСОБА_7 відповів відмовою, про що складено відповідний акт, від письмового ознайомлення з яким він також відмовився. Таким чином. ОСОБА_7 , порушив п.3.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників АТ «ПІВДГЗК», п.2.16 Робочої інструкції №19-012 водія автотранспортних засобів (автобус, вахтовий), п. 6.5 Положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці в АТ «ПІВДГЗК» на підставі чого розпорядженням від 30.09.2020 №568 у відповідності до ст. 46 КЗпП України був відсторонений від роботи в період 02.10.2020 по 16.10.2020.

16.10.2020 року при складанні іспиту ОСОБА_7 дав відповіді лише на 4 питання з 20, після чого відмовився від подальшої здачі іспиту, про що був складений відповідний акт, від письмового ознайомлення з яким ОСОБА_7 , відмовився. Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону праці» та ст.46 КЗпП України, наказом по підприємству від 28.10.2020 №449п «Про усунення від роботи у зв`язку з незадовільними результатами перевірки знань з питань охорони праці» водія автотранспортних засобів (вахтовий) ОСОБА_7 було відсторонено від роботи з 17.10.2020 по 17.11.2020.

30.11.2020 року ОСОБА_7 відмовився від здачі іспиту, що призвело до невиконання водієм автотранспортних засобів (вахтовий) ОСОБА_7 п.3.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників АТ «ПІВДГЗК» в частині невиконання вимог нормативних актів про охорону праці, п.2.16 Робочої інструкції №19-012 водія автотранспортних засобів (автобус, вахтовий), п. 6.5 Положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці в АТ «ПІВДГЗК», затвердженого та введеного в дію наказом підприємства від 01.12.2017 №608.

За систематичне невиконання вказаних вимог водію автотранспортних засобів (вахтовий) автоколони №4 автотранспортного цеху ОСОБА_7 наказом по підприємству від 15.12.2020 №46н «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» оголошено догану.

В подальшому у зв`язку з тим, що потерпілий ОСОБА_7 показав в край низькі знання з охорони праці та в подальшому не склав іспит охорони праці, на підставі п.3.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників АТ «ПІВДГЗК», п.2.16 Робочої Інструкції №19-012 водія автотранспортних засобів (автобус, вахтовий), п. 6.5 Положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці в АТ «ПІВДГЗК», затвердженого та введеного в дію наказом підприємства від 01.12.2017 №608, останнього було відсторонено від виконання обов`язків з 17.10.2020 по 17.11.2020 з наданням можливості перездати іспит з охорони праці.

18.12.2020 року ОСОБА_7 знову показав незадовільні знання при перевірці знань з питань охорони праці та відповідно до розпорядження №737 від 21.12.2020 був недопущений до роботи.

Крім цього, не зважаючи на ігнорування та небажання працівника ОСОБА_7 виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників АТ «П1ВДГЗК», п.2.16 Робочої інструкції №19-012 водія автотранспортних засобів (автобус, вахтовий), п. 6.5 Положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, керівництво АТ «П1ВДГЗК» надавало можливість працівнику ОСОБА_7 перейти на іншу роботу на підприємстві, яка б не вимагала від нього знання того обсягу правил, інструкцій з охорони праці за його теперішньою посадою, однак працівник ОСОБА_7 категорично відмовлявся від пропозицій про що були складені відповідні акти, які долучені до матеріалів кримінального провадження.

За таких обставин, які викладені вище, згідно п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, яка перешкоджає продовженню даної роботи, 28.12.2020 наказом №549п «Про звільнення водія автотранспортних засобів (вахтовий) автотранспортного цеху» працівник ОСОБА_7 був звільнений з АТ «ПІВДГЗК».

Як вбачається з наданих матеріалів, вищевказані встановлені фактичні обставини справи оформлені відповідними наказами та складеними актами АТ «ПІВДГЗК», які долучені до матеріалів провадження. Крім цього вказане не заперечує і сам потерпілий ОСОБА_7 а також допитані, під час досудового розслідування, свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Крім цього, до матеріалів провадження долучено Акт №230/4.2/1040 від 21.12.2021 року про проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці, який був проведений на підставі звернення ОСОБА_7 . Відповідно до вказаного акту порушень законодавства про працю відносно ОСОБА_7 , не виявлено. Зазначене підтвердив допитаний в якості свідка заступник начальника відділу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, який пояснив, що в ході перевірки порушень законодавства про працю відносно ОСОБА_7 , не виявлено.

Підтвердженням цього, АТ «Південний ГЗК» було надано висновок експерта №СЕ 19/121-21 /19506-БЖ, про те, що питання тестового білету перевірки знань охорони праці колишнього працівника АТ «Південний ГЗК» ОСОБА_7 , водія автотранспортних засобів (вахтовий) відповідають вимогам нормативних актів у сфері охорони праці.

Таким чином, під час досудового розслідування проведені всі необхідні слідчі (розшукові дії), направлені на встановлення у діях посадових осіб АТ «ПІВДГЗК» фактів грубого порушення законодавства про працю, однак враховуючи зібрані матеріали провадження, документи, показання свідків, таких фактів не встановлено.

Безперечно, грубим визнається порушення таких основних прав людини, які передбачені Конституцією України або самостійними законодавчими актами. Такими визнано право на оплату праці, право на відпустку, право на оплату праці не нижче мінімуму, встановленого законом, право на відпочинок.

Грубий характер порушення законодавства про працю свідчить про серйозність та високий ступінь суспільної небезпечності цього діяння і виступає основною розмежувальною ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172 КК, й адміністративного делікту, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП («Порушення вимог законодавства про працю...»).

Разом з тим порушення роботодавцем вимог законодавства, що формують зміст права на працю і його гарантії, наприклад, передбачених у таких статтях КЗпПУ, як: ст. 50 «Норма тривалості робочого часу», ст. 66 «Перерва для відпочинку і харчування», ст. 74 «Щорічні відпустки», ст. 94 «Заробітна плата», ст. 106 «Оплата роботи в надурочний час», а саме: ненадання протягом тривалого часу щорічної чи додаткової відпустки, на яку працівник має право; систематичне порушення тривалості робочого часу, систематичне ненадання вихідних днів або перерви для відпочинку і харчування; незаконне накладення на працівника матеріальної відповідальності, незаконне переведення на іншу роботу чи істотна зміна умов праці за наявності до того підстав може розглядатися як «грубе порушення законодавства про працю» і кваліфікуватися за ст. 172 КК України.

Важливе значення має аналіз самого діяння, його наслідків, способу, обставин, у яких воно здійснюється. Про грубе порушення прав працівників може свідчити систематичність таких порушень, тяжкі наслідки у вигляді фізичної, матеріальної та моральної шкоди, певний спосіб порушення трудових прав, пов`язаний з примусом фізичним або психічним, а також обставини, які не надають працівнику можливості вибору своєї поведінки.

Усі кримінальні правопорушення порушення трудових прав здійснюються тільки умисно. Так особисті неприязні стосунки, злісні мотиви значно підвищують ступінь суспільної небезпеки даних правопорушень.

Під іншим грубим порушенням законодавства про працю судова практика визнає порушення законодавства щодо обмеження розміру відрахувань із заробітної плати; незаконне встановлення матеріальної відповідальності працівника за порушення трудової дисципліни; порушення умов оплати праці за надурочні роботи, за роботу у святкові чи вихідні або неробочі дні; порушення умов іспитового строку тощо.

Відповідно до ст.172 КК України звільнення з роботи працівника є незаконним, якщо воно здійснене з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним як викривачем про вчинення іншою особою корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції", що не знайшло свого підтвердження з огляду на встановлені фактичні обставини в ході проведеного досудового розслідування, зібраними і долученими до матеріалів провадження рядом документів.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Слідчий суддя, при розгляді матеріалів, вірно проаналізував скаргу адвоката в інтересах ОСОБА_7 та інші, зібрані по провадженню докази, здобуті слідчим при проведенні розслідування та прийшов вірного висновку, що досудове розслідування проведено повно та всебічно, з чим погоджується і колегія суддів.

На підставі наявних у справі доказів, дізнавач, надавши їм належну правову оцінку та цілком обґрунтовано дійшов висновку про відсутність у кримінальному провадженні №000170, ознак складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Питання про визнання досудового розслідування неповним та таким, що не відповідає кримінальним процесуальним нормам відноситься до повноважень слідчого судді при виконанні функції судового контролю в кримінальному провадженні. Так, слідчий суддя наділений компетенцію на прийняття рішень, якими може зобов`язати слідчого, прокурора вчинити певну процесуальну дію або прийняти певне рішення по кримінальному провадженню або вирішити питання про законність процесуальних рішень слідчого, прокурора в рамках кримінального провадження. Поряд з цим ч. 5 ст. 40 КПК України визначає, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Доводи про неповноту проведення досудового розслідування, на які посилається апелянт є необґрунтованими, оскільки з досліджених матеріалів кримінального провадження об`єктивно вбачається, що дізнавачем дослідженні обставини викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення, проведено всі необхідні слідчі (розшукові) дії, проведено допит потерпілого, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .. Окрім того, в ході досудового розслідування органом досудового розслідування було отримано акт №230/4.2/1040 від 21.12.2021 року про проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці, який був проведений на підставі звернення ОСОБА_7 . Відповідно до вказаного акту порушень законодавства про працю відносно ОСОБА_7 , не виявлено. Зазначене підтвердив допитаний в якості свідка заступник начальника відділу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, який пояснив, що в ході перевірки порушень законодавства про працю відносно ОСОБА_7 , не виявлено.

Всі обставини були перевірені також слідчим суддею під час розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що дізнавачем прийнято обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження матеріали скарги слідчий суддя не вбачав.

Доводи скарги фактично зводяться до незгоди з процесуальним рішенням дізнавача та оцінкою ним зібраних під час досудового розслідування доказів.

Крім того, колегією суддів не встановлено й істотних порушень вимог КПК України, а у скарзі адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 не наведено достатніх даних, які б безумовно свідчили про неповноту проведеної перевірки та могли бути підставою для скасування судового рішення.

При таких обставинах, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки її доводи підтвердження не знайшли, передбачених законом підстав для скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2023 року про залишення без задоволення скарги ОСОБА_7 на постанову дізнавача СД ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 03.01.2023 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4