ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5763/21

Провадження № 11-кп/4820/312/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2022 року у кримінальному провадженні №0000092, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.01.2021р. стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Хмельницького, громадянку України, не заміжню, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судиму, мешкаючу за адресою АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, та призначено покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді трьох років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки. Відповідно ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Зараховано ОСОБА_7 в строк покарання час перебування під вартою з 24.01.2021 по 26.01.2021 день за день.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду, ОСОБА_7 20 січня 2021 року у вечірній час, перебуваючи на вул. Зарічанській у м. Хмельницький, в порушення ст.ст. 2, 7, 12, 25, 27 Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" від 15.02.1995, наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 "Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу", постанови КМ України № 770 від 06.05.2000 "Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів", незаконно, шляхом відшукання схованого, придбала у невстановленої особи згорток з полімерного матеріалу червоного кольору, в якому перебувала речовина, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, масою 1,29915 г, три згортки з полімерного матеріалу синього кольору, в яких знаходилась особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP, масою 0,258226 г, 0,331392 г, 0,228062 г, шістнадцять згортків з полімерного матеріалу жовтого кольору, в яких знаходилась особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP, масою 0,2864736 г, 0,2368928 г, 0,294903 г, 0,28535 г, 0,2704662 г, 0,281478 г, 0,2718672 г, 0,257676 г, 0,305256 г, 0,2557368 г, 0,30856 г, 0,3225536 г, 0,2613804 г, 0,280151 г, 0,3164544 г, 0,248567 г, та пакет з синтетичного матеріалу, на поверхні якого міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено ? PVP, масою 0,012781 г, а всього особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, масою 6,613377 г, яку ОСОБА_7 зберігала при собі до моменту виявлення працівниками поліції о 14 год. 45 хв. 24 січня 2021 року біля відділення ТОВ "Нова пошта" № 16 на вул. Геологів 5/2 у м. Хмельницький, з метою збуту. Своїми діями, які виразилися в незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини у великих розмірах ОСОБА_7 вчинила злочин передбачений ст. 307 ч.2 КК України.

Крім цього, ОСОБА_7 , 24 січня 2021 року, о 12 год 20 хв, перебуваючи в приміщенні відділення № 16 ТОВ "Нова пошта" на вул. Геологів 5/2 у м. Хмельницький, в порушення ст.ст. 2, 7, 12, 25, 27 Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" від 15.02.1995, наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 "Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу", постанови КМ України № 770 від 06.05.2000 "Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів", незаконно, повторно, шляхом отримання поштового відправлення, придбала у невстановленої особи упакування із прозорого синтетичного матеріалу із кристалічною речовиною світло-коричневого кольору, яка містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, масою 63,72267 г, та упакування з прозорого синтетичного матеріалу з кристалічною речовиною світло-рожевого кольору, яка містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої обмежено PVP, масою 63,24696 г, а всього особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, масою 126,96963 г, яку ОСОБА_7 зберігала при собі до моменту виявлення працівниками поліції о 14 год. 45 хв. 24 січня 2021 року біля відділення ТОВ "Нова пошта" № 16 на вул. Геологів 5/2 у м. Хмельницький, з метою збуту. Своїми діями, які виразилися в незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини у особливо великих розмірах, вчиненого повторно, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення передбачене ст. 307 ч.3 КК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Непогоджуючись з вироком суду в частині призначеного обвинуваченій покарання, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченої та правильності кваліфікації її дій, вважає, що призначене обвинуваченій покарання є надто м`яким. Не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченої.

При призначенні такого покарання суд не навів мотивів прийняття даного рішення, не врахував, що ОСОБА_7 вчинила умисний тяжкий та особливо тяжкий злочини, корисливий мотив злочину, підвищену суспільну небезпечність для невизначеного кола осіб, вчиненого обвинуваченою злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, обсяг вилучених у неї наркотичних засобів та безпідставно застосував одні і ті самі підстави пом`якшуючі покарання обвинуваченої, при застосуванні положень ст. 69 та ст. 75 КК України.

Узагальнені доводи учасників апеляційного перегляду провадження.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора частково, просив призначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за ст. 307 ч.2 та ч 3 КК України з застосуванням положень ст. 69 КК України у межах покарання, призначеного судом першої інстанції без застосування положень ст. 75,76 КК України, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , які просили залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд при постановленні вироку і положення закону, якими він керувався.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікації дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому в цій частині судове рішення колегією суддів не переглядається.

Перевіряючи доводи прокурора про відсутність підстав для звільнення обвинуваченої від відбування призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів вважає їх слушними та враховує наступне.

У відповідності з вимогами ст.65 КК України та роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості цього злочину, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Поряд із врахуванням тяжкості злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, засудженому має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Проте, зазначених вимог закону при призначенні ОСОБА_7 покарання, на думку колегії суддів, судом першої інстанції не дотримано.

Зокрема, призначаючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 за положеннями ст. 12 КК України вчинила умисні тяжкий та особливо тяжкий злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів, раніше не судима, характеризується позитивно, займається волонтерством.

У якості обставини, які пом`якшують покарання згідно положень ст. 66 КК України суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, наявність на утримання двох неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом з дитинства.

Дані обставини, як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, дали суду підстави для призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі за 307 ч.2 та 307 ч.3 КК України нижче від найнижчої межі передбаченої санкціями інкримінованих їй складів злочинів з застосуванням положень ст. 69 КК України без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, з послідуючим звільненням обвинуваченої від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.

Колегія суддів з такими висновками суду не погоджується та вважає обґрунтованими апеляційні доводи прокурора про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає положенням ст. 50,65 КК України. За наслідками апеляційного перегляду провадження, колегія суддів виходить з того, що вирішуючи питання про звільнення обвинуваченої від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд безпідставно при призначенні покарання одночасно застосував положення ст. 69,75 КК України, що свідчить про невмотивованість прийнятого в цій частині судового рішення, оскільки надавши перевагу загальним соціальним даним про особу обвинуваченої, суд залишив поза увагою відомості, що характеризують її у плані потенційної суспільної небезпеки.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, а також не призначати додаткове покарання передбачене санкцією статті. Тобто, для переходу до іншого більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, згідно з ст. 69 КК України, необхідна наявність двох підстав: 1) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) наявність обставин, що певним чином позитивно характеризують винного.

Згідно з вимогами ст.75 КК України для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, необхідно враховувати не тільки дані про особу засудженої та обставини, що пом`якшують покарання, а й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи з особливостей та обставин його вчинення, чого судом дотримано не було.

Вирішуючи питання за апеляційними вимогами прокурора щодо призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів вважає їх слушними, покарання призначене обвинуваченій є недостатньо мотивованим і обґрунтованим, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої та виходить з наступного.

Аналізуючи вид та міру покарання, призначену ОСОБА_7 , колегія суддів виходить з положень, визначених в ст. 50 КК України, за якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, за якою суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин,; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

2. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами сторони обвинувачення, про призначення покарання, колегія суддів виходить з позиції ЄСПЛ, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» при розгляді справ застосовується як джерело права. У справі Скоппола проти Італії» від 17.09.09 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.05 року Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмалов протии Росії» від 16.10.08 року Суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Наведені правові тези Суду, щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Вирішуючи питання, порушені прокурором в апеляційній скарзі щодо покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , апеляційний суд виходить з того, що обвинувачена вчинила умисні тяжкий та особливо тяжкий злочини, пов`язані із незаконним обігом особливо небезпечних психотропних речовин - РУР, які планувала збути невизначеному колу осіб, серед яких могли бути і неповнолітні, стосовно яких вона здійснює ту ж волонтерську діяльність, але збути їх не змогла, оскільки злочинна діяльність була припинена лише через втручання працівників поліції, які затримали засуджену із вказаною психотропною речовиною.

Крім того, розмір психотропної речовини, яку планувала збувати обвинувачена, відповідно до таблиці 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», працівниками поліції виявлено та вилучено у кількості 6,613377 г і 126,96963 г, а всього 133,583007 г РУР, що майже у 9 разів перевищує встановлений мінімальний особливо великий розмір вказаної психотропної речовини. Вживання даної особливо небезпечної психотропної речовини становить суспільну небезпеку, тому вчинені злочини завдають непоправну шкоду здоров`ю. Адже, РУР, або як його ще називають «сіль наркотична», - це сучасна синтетична речовина, головним дієвим компонентом якої є метілендіоксіпіровалерон (МДПВ). Він здійснює потужний вплив на нервову систему, а його токсична дія на організм триває навіть після того, як людина перестала вживати наркотик.

Вказана психотропна речовина викликає звикання, після її вживання спостерігається сильна втома, галюцинації, рясне потовиділення. Коли дія речовини на організм закінчується, виникає спрага, головний біль, безсоння, слабкість і панічний страх. Окрім цього, поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної із незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей і становить реальну загрозу здоров`ю населення та генофонду нації.

Тому призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) та наступне звільнення її від відбування покарання з випробуванням, тобто застосування двох різних інститутів пом`якшення покарання судом першої інстанції, апеляційний суд вважає необґрунтованим. У зв`язку з цим судом було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосовано закон, який не підлягав застосуванню, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої через м`якість і, згідно з п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 438 та п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України.

Колегія суддів в цій частині виходить з положень ст. 50 КК України, за якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання за апеляційними вимогами прокурора колегія суддів їх такими, що підлягають задоволенню частково і, крім наведених обставин враховує також висновки, що містяться в постанові Верховного Касаційного кримінального суду від 09.02.23 року.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного їй покарання, не можна визнати законним та обґрунтованим через неправильне застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.ст. 69,75 КК України, а тому він підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового вироку про призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям.

Дії обвинуваченої кваліфіковано за ч.2,3 ст.307 КК України, як придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини у великих та особливо великих розмірах, вчинене повторно.

Під час апеляційного розгляду досліджено матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, що, відповідно до положень ст.12 КК України, є тяжким та особливо тяжким, умисними, злочинами, форму та ступінь вини обвинуваченої. Колегія суддів враховує відомості, які характеризують особу винної, а саме те, що вона раніше не судима, характеризується позитивно, займається актуальною соціальною діяльністю волонтерством, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 ,одна з яких є інвалідом з дитинства.

Приймаючи рішення в межах апеляційних вимог прокурора, колегія суддів виходить з того, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої згідно ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом з дитинства.

Обставин, що обтяжують покарання за ст. 67 КК України апеляційним судом не встановлено.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за ст.307 ч.2,3 КК України із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією кожного зі складів обвинувачення, визнаного судом доведеними, без застосування додаткового покарання в виді конфіскації майна. Також колегія суддів вважає доцільним призначити обвинуваченій остаточне покарання за сукупністю злочинів згідно ст. 70 ч.1 КК України, застосовуючи найменш обтяжливий спосіб шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання, буде відповідати вимогам ст.50, 65 КК України, та буде необхідним, справедливим, та достатнім, сприятиме виправленню обвинуваченої та попередженню вчинення нею нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам індивідуалізації покарання.

Отже, колегія суддів вважає, що згідно положень ст. 409 ч.2 КК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції у даному випадку є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченій покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом вироку в порядку ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст.407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2022 рокувідносно ОСОБА_7 - скасувати в частині призначення покарання.

ОСОБА_7 призначити покарання за ст. 307 ч.2 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна; за ст. 307 ч.3 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2022 року ухвалений щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду безпосередньо протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3