Номер провадження: 11-кп/813/732/23
Справа № 947/9339/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2022 року.

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 21.02.2023, стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

Встановлені судом обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, є реальними ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідків, потерпілого в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Судом враховано, що злочин, передбачений ч.4 ст.187 КК України вчинено із застосуванням насильства і обмеження прав обвинуваченого у виді особистої свободи є виправданим.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що прокурором не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, до клопотання про продовження запобіжного заходу не було долучено доказів на їх підтвердження. Крім того, тяжкість покарання не може слугувати підставою для утримання особи під вартою. Зазначає, що він не вчиняв дій, які визначені ч.1 ст.177 КПК України.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції щодо нього та застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Позиції сторін апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, його було належним чином повідомлено про час розгляду справи, тому його неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

За змістом ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 «Баришевський проти України», 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України», 25.03.1999 «Пелісьє і Сассі проти Франції»), справа має суспільний інтерес та повинна бути розглянута всебічно, повно та неупереджено, у розумні строки. Вказані суспільні інтереси мають більшу перевагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа Європейського суду з прав людини «Калашніков проти Росії», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Російської Федерації).

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає підстав скасування запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту. Скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений. Запобіжний захід може бути скасованим коли це виправдовується обставинами справи, зумовленими виникненням нових обставин після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також виявленням тих, які існували раніше, але про які не було відомо сторонам на час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу, зокрема, якщо в ході кримінального провадження суттєво змінюються підстави застосування запобіжного заходу, а також обставини, які враховувалися при його обранні (змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, тощо).

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Суд першої інстанції врахував тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, негативну репутацію обвинуваченого, як раніше судимої особи, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, і дійшов висновку про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які на теперішний час не зменшилися.

За результатами перевірки ухвали суду першої інстанції судом апеляційної інстанції встановлено, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до особистої свободи обвинуваченого ОСОБА_7 та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував сукупність обставин, як це регламентовано засадами ст.178 КПК України.

Зважаючи на обсяг пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі доведеності вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, що є особливо тяжким та тяжким злочинами, характер вчинених кримінальних правопорушень, зокрема вчинення злочину, спрямованого на застосування насильства проти життя людини, негативну репутацію ОСОБА_7 , як раніше судимої особи за умисні злочини, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків та законних джерел до існування, є доведеними обставини того, що, перебуваючи на свободі, він з метою ухилення від кримінальної відповідальності та покарання, що йому загрожує в разі доведення його вини, може переховуватись від суду, здійснити незаконний вплив на свідків, потерпілого, які ще не допитані судом з приводу обставин справи з метою викривлення їх показаній та обернення на покращення свого становища.

На думку колегії суддів, у разі незастосування дієвого запобіжного заходу, зазначені вище ризики, залишаються реальними з огляду на тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , суворістю можливого покарання, пов`язаного з негативними для особи наслідками.

А тому доводи обвинуваченого з приводу того, що прокурором не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вони побудовані виключно на запереченнях мотивів суду першої інстанції, однак апелянтом не наведено жодних аргументів, якими підтверджено наявність правових підстав для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Що ж до посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що ним не було вчинено конкретних дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які б вказували на наявність ризиків, то суд апеляційної інстанції зауважує наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Доводи апелянта не відповідають змісту вищезазначеного поняття «ризик», що є описом ступеню імовірності/вірогідності, а не вчиненої дії.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є вмотивованою і обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин кримінального провадження, в апеляційній скарзі не зазначено доказів про те, що в ході кримінального провадження змінилися підстави застосування чи обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу, а тому відсутні правові підстави для скасування ухвали суду, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою.

З огляду на викладене вище, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.405, 407, 409, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2022 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 до 21.02.2023, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4