Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

24 січня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ДП «Моквинторф» - ОСОБА_9 ,

потерпілого - ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000029 від 13 березня 2015 рокувідносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Лисин Демидівського району Рівненської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, не судимої,

-обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366, ч.3 ст.190 КК України, ?

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2021 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.191 КК України та призначено їй покарання:

- за ч.2 ст.191 КК України 2 роки позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 2 роки;

- за ч.1 ст.366 КК України 2 роки обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 1 рік.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 2 роки.

На підставі ст.49 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов дочірнього підприємства «Моквинторф» державного підприємства «Рівнеторф» до ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь дочірнього підприємства «Моквинторф» державного підприємства «Рівнеторф» 17171 гривню 86 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди на загальну суму 203100 гривень - залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Стягнуто з ОСОБА_7 3470 гривень витрат на залучення експерта.

За вироком суду ОСОБА_7 , обіймаючи з 16.09.2010 посаду директора ДП «Моквинторф», яке розташоване в с. Моквин Костопільського району Рівненської області, будучи службовою особою, відповідно до контракту без номера від 04.02.2011, виконуючи, згідно пунктів 6-7 вказаного вище контракту та пунктів 6.1. - 6.5 статуту ДП «Моквинторф» організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки, в період з 02.02.2011 по 20.07.2011, склала та видала завідомо неправдиві офіційні документи, та діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою та зловживаючи своїм службовим становищем, заволоділа чужим майном - коштами дочірнього підприємства «Моквинторф» державного підприємства «Рівнеторф» (далі - ДП «Моквинторф), шляхом зловживання своїм службовим становищем, тобто вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.366, ч. 2 ст.191 КК України, за відповідних обставин.

ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном - коштами ДП «Моквинторф», зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, у період з лютого по червень 2011 року, підробила офіційний документ - звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №3 від 02.02.2011 на суму 2111,86 гривень, в який внесла завідомо неправдиві відомості щодо підстав здійснення оплати, та долучила до звіту, як підтвердження проведеного розрахунку, виписаний комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» рахунок №57 від 02.02.2011 та акт виконаних робіт №57 від 14.04.2011, достовірно знаючи, що роботи згідно даного рахунку та акту нею як директором ДП «Моквинторф» не оплачені, та подала вказані документи в бухгалтерію ДП «Моквинторф», що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Степана Бандери, буд. 30-А, для отримання з каси підприємства грошових коштів в сумі 2111, 86 гривень.

Також ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном - коштами ДП «Моквинторф», зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, у період з березня по червень 2011 року, підробила офіційний документ - звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №5 від 03.03.2011 на суму 9 500 гривень, в який внесла завідомо неправдиві відомості щодо підстав здійснення оплати, та долучила до звіту, як підтвердження проведеного розрахунку, завідомо неправдиві офіційні документи - квитанцію до прибуткового касового ордеру №17 від 03.03.2011 та накладну №33 від 03.03.2011, оформлені від імені ТОВ ВКФ «ВІКОЛЬ» за придбання пластикової тари, достовірно знаючи, що ДП «Моквинторф» з даним товариством жодних господарських відносин не здійснювало та продукція на суму 9 500 гривень придбана не була, та подала вказані документи в бухгалтерію ДП «Моквинторф», що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Степана Бандери, буд. 30-А, для отримання з каси підприємства грошових коштів» в сумі 9 500 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном - коштами ДП «Моквинторф», зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, 20.07.2011 підробила офіційний документ - звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №00083 від 20.07.2011 на суму 5 560 гривень, в який внесла завідомо неправдиві відомості щодо підстав здійснення оплати, та долучила до звіту, як підтвердження проведеного розрахунку виписаний приватним підприємством «Млинівшляхбуд» рахунок-фактуру №26 без дати, достовірно знаючи, що роботи згідно даного рахунку-фактури не виконувались та, нею як директором ДП «Моквинторф», не оплачені, та подала вказані документи в бухгалтерію ДП «Моквинторф», що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Степана Бандери, буд. 30-А, для отримання з каси підприємства грошових коштів» в сумі 5 560 гривень.

Крім того, відповідно до даних бухгалтерського обліку ДП «Моквинторф», ОСОБА_7 в період з 02.02.2011 по 20.07.2011, з каси вказаного підприємства отримала під звіт готівку в сумі 364 369,76 гривень, частиною яких, а саме 17171,86 гривень, заволоділа, зловживаючи своїм службовим становищем.

Так, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, відповідно до контракту без номера від 04.02.2011, виконуючи згідно пунктів 6-7 вказаного вище контракту та пунктів 6.1. - 6.5. статуту ДП «Моквинторф» організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном - коштами ДП «Моквинторф», у період з лютого по червень 2011 року подала в бухгалтерію вказаного підприємства за адресою: м. Рівне, вул. Степана Бандери, буд. 30-А, підроблений нею у вказаний період офіційний документ - звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №3 від 02.02.2011 на суму 2111,86 гривень, із зазначенням в ньому завідомо недостовірних відомостей щодо підстав здійснення оплати, та долучила до звіту, як підтвердження проведеного розрахунку, виписаний комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» рахунок №57 від 02.02.2011 та акт виконаних робіт №57 від 14.04.2011, достовірно знаючи, що роботи згідно даного рахунку та акту нею як директором ДП «Моквинторф» не оплачені, та на підставі вказаних документів отримала з каси підприємства грошові кошти в сумі 2111,86 гривень, які обернула на свою користь, завдавши своїми діями майнової шкоди ДП «Моквинторф» на суму 2111,86 гривень.

Також, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, подала у період з березня по червень 2011 року в бухгалтерію ДП «Моквинторф», що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Степана Бандери, буд. 30-А, підроблений нею у зазначений вище період часу офіційний документ - звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №5 від 03.03.2011 на суму 9 500 гривень, із зазначенням в ньому завідомо недостовірних відомостей щодо підстав здійснення оплати, та долучила до звіту, як підтвердження проведеного розрахунку, завідомо неправдиві офіційні документи - квитанцію до прибуткового касового ордеру №17 від 03.03.2011 та накладну №33 від 03.03.2011, оформлені від імені ТОВ ВКФ «ВІКОЛЬ» за придбання пластикової тари, достовірно знаючи, що ДП «Моквинторф» з даним товариством жодних господарських відносин не здійснювалось та продукція на суму 9 500 гривень придбана не була, та на підставі вказаних документів отримала з каси підприємства грошові кошти в сумі 9 500 гривень, які обернула на свою користь, завдавши своїми діями майнової шкоди ДП «Моквинторф» на суму 9 500 гривень.

У подальшому, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, умисно, з корисливих мотивів, подала 20.07.2011 році в бухгалтерію ДП «Моквинторф» за адресою: м. Рівне, вул. Степана Бандери, буд. 30-А, підроблений нею офіційний документ - звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №00083 від 20.07.2011 на суму 5 560 гривень, із зазначенням в ньому завідомо недостовірних відомостей щодо підстав здійснення оплати, та долучила до звіту, як підтвердження проведеного розрахунку виписаний приватним підприємством «Млинівшляхбуд» рахунок-фактуру №26 без дати, достовірно знаючи, що роботи згідно даного рахунку-фактури не виконувались та нею, як директором ДП «Моквинторф», не оплачені, та на підставі вказаних документів отримала з каси підприємства грошові кошти в сумі 5 560 гривень, які обернула на свою користь, завдавши своїми діями майнової шкоди ДП «Моквинторф» на суму 5 560 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 , будучи службовою особою - директором ДП «Моквинторф», зловживаючи своїм службовим становищем, в період з 02.02.2011 по 20.07.2011, діючи умисно, з корисливих мотивів, заволоділа коштами ДП «Моквинторф» на загальну суму 17171, 86 гривень.

Підтримане ОСОБА_10 обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою у великих розмірах, а саме, грошовими коштами ОСОБА_10 на загальну суму 203 100 гривень, суд першої інстанції визнав недоведеним та виправдав останню за ч.3 ст.190 КК України за відсутності складу кримінального правопорушення з наведенням відповідних мотивів у вироку, що в поданих апеляційних скаргах не оскаржувалось, і іншими особами в цій частині вирок суду не був оскаржений.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 покликається на незаконність вироку суду першої інстанції, допущення судом істотних порушень вимог КПК України, зокрема, п.2 ч.3 ст. 374 КПК України.

На думку обвинуваченої, суд поклав в основу вироку ряд недопустимих доказів, не навівши в мотивувальній частині вироку мотивів неврахування доказів, які підтверджують її невинуватість у вчиненні інкримінованих злочинів.

Вказує на відсутність в її діях складу інкримінованих злочинів.

Просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2021 року відносно неї за ч.1 ст. 366, ч.2 191 КК України скасувати, а кримінальне провадження щодо неї закрити за відсутності в її діях складу зазначених кримінальних правопорушень.

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи вирок суду в частині фактичних обставин справи та кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, покликається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання обвинуваченій за ч.1 ст. 366 КК України, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Зазначає, що на час ухвалення вироку ОСОБА_7 вважалася особою, яка досягла пенсійного віку (їй виповнилося 63 роки), у зв`язку з чим їй не може бути призначено покарання у виді обмеження волі, а призначенню підлягає покарання у виді штрафу.

Просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2021 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання за ч.1 ст. 366 КК України.

Ухвалити новий вирок щодо ОСОБА_7 , яким визнати її винною у вчиненні кримінальних правопорущень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України та призначити покарання за ч.2 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 2 роки; за ч.1 ст. 366 КК України - у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 1 рік.

На підставі ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати окремо.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч.2 ст.191, ч.1 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Заслухаши суддю-доповідача, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу і заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу і заперечили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, уточнивши розмір штрафу, як необхідного покарання за ч.1 ст. 366 КК України (200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), представника потерпілого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої і просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, потерпілого, який висловив свою позицію щодо наміру захисту своїх майнових прав в порядку цивільного судочинства, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та встановлено судом апеляційної інстанції, висновки суду щодо визнання ОСОБА_7 невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України та виправдання у зв`язку з відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення, відповідно, залишення без розгляду цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди на загальну суму 203100 гривень в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому в цій частині апеляційним судом не перевіряються.

Згідно з положеннями ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Даних вимог суд першої інстанції дотримався.

Ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.366, ч.2 ст.191 КК України, суд першої інстанції проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та складанні і видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів ґрунтується на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченою ОСОБА_7 , вина останньої у вчиненні інкримінованих злочинів підтверджується сукупністю доказів, оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Так, суд першої інстанції, провівши аналіз здобутих доказів і тверджень обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що вона не вчиняла даних злочинів при встановлених судом обставинах, які мали місце в період з 02.02.2011 по 20.07.2011, а саме, що вона, обіймаючи посаду директора ДП «Моквинторф» та будучи службовою особою, не підробляла офіційні документи, не привласнювала 2 111,86 гривень, з каси підприємства ДП « Моквинторф», стверджуючи, що 9 500 гривень нею було витрачено на придбання пластикової тари в березні 2011 року в ТОВ ВКФ «ВІКОЛЬ», заперечуючи щодо отримування з каси підприємства суми 5560 гривень, звертаючи увагу на наявність видаткового касового ордеру від липня 2011 року 4500 грн. в рахунок заробітної плати за січень-лютий 2011 року, нарахованої з 30 відсотками, прийшов до обґрунтованих висновків, що показання останньої спростовуються сукупністю досліджених доказів у даному кримінальному провадженні.

Так, судом з показань представника потерпілого ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_7 подала в бухгалтерію ДП «Моквинторф» підроблений нею офіційний документ - звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №3 від 02.02.2011 на суму 2111,86 гривень, із зазначенням в ньому завідомо недостовірних відомостей щодо підстав здійснення оплати, та долучила до звіту, як підтвердження проведеного розрахунку, виписаний комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» рахунок №57 від 02.02.2011 та акт виконаних робіт №57 від 14.04.2011, достовірно знаючи, що роботи згідно даного рахунку та акту нею як директором ДП «Моквинторф» не оплачені. Представник потерпілого також показав, що їхнє підприємство не здійснювало жодної господарської діяльності з ТОВ «ВІКОЛЬ». У матеріалах кримінального провадження наявні листи з вказаних підприємств, зокрема з КП «Млинівшляхбуд», що роботи по наданню автотранспорту не надавалися для ДП «Моквинторф», та з ТОВ «ВІКОЛЬ», що не здійснювали діяльність та не поставляли пластикову тару. Податкова інспекція проводила взаємозвірку з вказаними підприємствами, тому вказані факти були встановлені. Підприємство ВІКОЛЬ з 2004 року не здійснює господарську діяльність. По ПП «Млинівшляхбуд» на підприємстві ДП «Моквинторф» були відсутні документи - договір та акт виконаних робіт, що ніби ці роботи проводилися і оплачені їхнім підприємством. ПП «Млинівшляхбуд» автотранспортні послуги не надавало. З 01.07.2011 по 29.07.2011 вказане підприємство готівкові операції не проводило, що підтверджується і касовою книгою ПП «Млинівшляхбуд».

Суд обґрунтував своє рішення про доведеність винуватості обвинуваченої також і показаннями свідка ОСОБА_11 , яка в кінці 2011 року залучалась керівництвом ДП «Рівнеторф» для проведення аудиторської перевірки на ДП «Моквинторф», щодо виявлення нею в ході перевірки ряду порушень, допущених ОСОБА_7 , як особою, що отримувала готівкові кошти ДП «Моквинторф» під звіт, а саме до звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, від 02.02.2011 року на суму 2111,86 гривень та №00083 від 20.07.2011 року на суму 5 560 гривень, однак не долучено документів, що підтверджують витрачання коштів на цілі, вказані у звітах.

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 підтвердила факт неоплати ДП «Моквинторф» робіт по рахунку №57 від 02.02.2011 року в сумі 2111,86 гривень.

Судом першої інстанції враховано і покази свідка ОСОБА_13 щодо встановлення під час перевірок порушення ведення бухгалтерського обліку, оскільки грошові кошти не проходили через касу та відсутні документи про проведення оплати.

В своїх показах свідок ОСОБА_14 ствердила, що документи підтверджуючі розрахунок по звітах за липень на суму 5560 грн та за лютий місяць 2011 року на суму 2110 грн так і не були надані ОСОБА_7 в бухгалтерію. Одночасно свідок зазначила, що вона ніколи не бачила в наявності на ДП «Моквинторф» каністр (пластикова тара) різного об`єму, які згідно поданих ОСОБА_7 в бухгалтерію ДП «Моквинторф» документів, придбані в березні 2011 року у ТОВ ВКФ «ВІКОЛЬ» за 9 500 гривень. Списання даних каністр також не проводилось.

Не залишено без відповідної оцінки і показання свідка ОСОБА_15 - виконавчого директора ПП «Млинівшляхбуд», який показав, що у зв`язку з тим, що ДП «Моквинторф» оплата в сумі 5 560 гривень за рахунком-фактурою № 26 здійснена не була, то ПП «Млинівшляхбуд» послуги не надавались.

Свідок ОСОБА_16 показала, що ревізією було встановлено, що до звіту про використання ОСОБА_7 коштів у сумі 5 560 гривень, отриманих нею з каси ДП «Моквинторф», прикріплений лише рахунок без документів підтверджуючих проведення оплати.

Крім послідовних та узгоджених між собою показань представника потерпілого та свідків, в основу вироку як на підставу винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно поклав і досліджені письмові докази.

Так судом враховано висновки почеркознавчих експертиз № 285 від 18.07.2012 року, № 286 від 23.07.2012 року щодо підтвердження подання ОСОБА_7 завідомо неправдивих документів в бухгалтерію ДП «Моквинторф» та привласнення коштів отриманих під звіт з каси ДП «Моквинторф».

Судом надано належну правову оцінку і висновку судово-економічної експертизи №569 від 23.08.2012 року, яким документально підтверджується акт ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Моквинторф» №17-06-06/32 від 24.05.2011 року в частині безпідставного списання коштів за нібито надані послуги ПП «Млинівшляхбуд» в сумі 5 560 гривень, КП «Рівненське ОБТІ» в сумі 2111,86 гривень, що підтверджує факт привласнення ОСОБА_7 коштів ДП «Моквинторф» на вказані суми.

На обгрунтування своїх висновків щодо доведеності вини обвинуваченої судом наведено відповідні мотивування у вироку щодо досліджених речових доказів, акта ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Моквинторф» №17-06-06/32 від 24.05.2011 року, проведеної ДФІ в Рівненській області, акта аудиторської перевірки ДП «Моквинторф» від 16.01.2012 року, проведеної приватним підприємством - аудиторська фірма «ХОЛДИНГ-АУДИТ».

Суд обгрунтовано визнав належними та допустимими докази у даному кримінальному провадженні, за результататми розгляду клопотання обвинуваченої про визнання їх неналежними.

За наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду узгоджуються між собою, а також містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності відтворюють картину встановлених судом подій та вказують на наявність в діях обвинуваченої ОСОБА_7 складу інкримінованих злочинів, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

Водночас, апеляційний суд критично відноситься до показань сторони захисту щодо непричетності обвинуваченої до вчиненого, оскільки вони суперечать дослідженим доказам у кримінальному провадженні, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження.

Аналогічні доводи обвинуваченої щодо її непричетності у вчиненому були предметом оцінки і судом першої інстанції, який з наведенням відповідного обґрунтування прийшов до переконливого висновку, що вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду даного кримінального провадження.

З огляду на викладене дії обвинуваченої правильно кваліфіковані за ч.1 ст.366, ч.2 ст.191 КК України.

Що стосується призначеня покарання обвинуваченій, то колегія судів приходить до наступних висновків.

Як вбачється з оскаржуваного вироку при призначенні покарання суд враховув дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка раніше не судима, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, обставин, що пом`якшують покарання та обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено, прийшовши до висновку про призначення обвинуваченій покарання за ч.2 ст.191 КК України у виді позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на відповідний строк, за ч.1 ст.366 КК України у виді обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на відповідний строк, з призначенням остаточного покарання на підставі ст.70 КК України, звільнивши останню від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст.49 КК України.

При цьому слушними є покликання прокурора в апеляційній скарзі щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання обвинуваченій за ч.1 ст. 366 КК України.

Так, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно на час ухвалення вироку судом першої інстанції остання вважалася особою, яка досягла пенсійного віку (їй виповнилося 63 роки), у зв`язку з чим, враховуючи вимоги ч.3 ст. 61 КК України, до неї не може бути застосовано покараня у виді обмеження волі.

За наведеного, з огляду на встановлені судом дані про особу обвнуваченої, колегія суддів приходить до переконливого висновку про необхідність і достатність призначення покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст. 366 КК України у виді штрафу в межах санції частини зазначеної статті (в редакції, яка діяла на час вчинення обвинуваченою злочину), який відповідно до ст. 72 КК України підлягає самостійному виконанню.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.191 КК України є злочином, який відноситься до катергії злочинів середньої тяжкості, а злочин, передбачений ч.1 ст.366 КК України відповідно до ч.2 ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

При цьому згідно із змістом п.3, п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло, відповідно, п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості та три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості.

Строки давності притягнення до кримінальної відповідальності становлять п`ять і три роки і у вказаному кримінальному провадженні з урахуванням вчинення злочину, події якого припадають на період з 02.02.2011 по 20.07.2011 закінчились, що є підставою звільнити обвинувачену відповідно до ч.5 ст. 74 КК України від призначеного покарання за ч.2 ст.191, ч.1 ст. 366 КК України на підставі п.3, п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції з достатньою повнотою мотивував своє рішення та прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ДП «Моквинторф» державного підприємства «Рівнеторф» про відшкодування майнової шкоди в частині пред`явленого обвинувачення, виходячи з встановленої судом спричиненої ОСОБА_7 матеріальної шкоди підприємству.

За таких обставин, колегія суддів, враховуючи вимоги п.4 ч.1 ст. 408 КПК України, вважає за необхідне змінити вирок суду першої інстанції, залишивши апеляційу скаргу обвинуваченої без задоовлення, а апеляційнй скаргу прокурора - задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, ?

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2021 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання за ч.1 ст. 366 КК України.

ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України та призначити покарання за ч.2 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 2 роки; за ч.1 ст. 366 КК України - у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 1 рік.

На підставі ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

На підставі ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч.2 ст.191, ч.1 ст. 366 КК України на підставі п.3, п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3