ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 681/598/21

Провадження № 11-кп/4820/231/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000519 від 04 листопада 2020 року, за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представника моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) ОСОБА_9 на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 05 грудня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Климець Сколівського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працює, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, не має судимостей,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Цивільний позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_10 9 100 (дев`ять тисяч сто) грн витрат на поховання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 300 000 (триста тисяч) грн моральної шкоди.

У решті позову - відмовлено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 11 286 (одинадцять тисяч двісті вісімдесят шість) грн 06 коп процесуальних витрат, пов`язаних із залученням у кримінальному провадженні експертів.

ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, арештовано його в залі суду та з цього ж дня ухвалено обчислювати початок строку відбування покарання.

Судом вирішено питання речових доказів.

За вироком суду першої інстанції, 04 листопада 2020 року приблизно о 16 год 12 хв ОСОБА_7 на автодорозі «Шепетівка Чуднів Бердичів» керував автомобілем «Сітроен С5», реєстраційний номер НОМЕР_1 (зареєстрований на території республіки Польща), в салоні якого знаходились пасажири: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Указаний автомобіль мав несправне рульове керування у виді конструктивних змін конструкції наконечників тяг рульового приводу, а саме у встановленні додаткових гайок та болтів, що є порушенням вимог пункту 31.4.2(г) Правил дорожнього руху України (далі ПДР), який передбачає заборону експлуатації транспортних засобів за наявності технічних несправностей і невідповідності, зокрема, якщо в рульовому керуванні застосовано деталі і робочі рідини, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника.

У порушення вимог пункту 12.6 (г) ПДР, який встановлює, що транспортним засобам на вищезгаданій автодорозі поза населеними пунктами дозволяється рух із швидкістю не більше 90 км/год, обвинувачений рухався зі швидкістю 100 км/год.

На ділянці зазначеної дороги, розташованій на відстані 2 500 м від с. Буртин Шепетівського району (колишнього Полонського району) Хмельницької області, ОСОБА_7 не врахував дорожню обстановку, а саме: рух зустрічного транспортного засобу, та в порушення вимог п.10.1 ПДР змінив напрямок свого руху ліворуч, став здійснювати обгін попутного транспортного засобу «Volkswagen LT 46», реєстраційний номер НОМЕР_2 . При цьому не переконався, що вказаний маневр буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а також в порушення пункту 14.2 (в, г) ПДР перед початком обгону не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані та після обгону він зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу.

Виконуючи маневр обгону вищезазначеного транспортного засобу, обвинувачений у порушення п.13.3 ПДР не дотримався безпечного інтервалу та допустив попутне ковзне зіткнення між кріпленням переднього лівого колеса автобуса «Volkswagen LT 46» та заднім правим колесом керованого ним автомобіля «Сіtrоеn С5», що призвело до його розгерметизації. У результаті зіткнення між вказаними транспортними засобами автомобіль «Сіtrоеn С5» під керуванням ОСОБА_7 втратив керованість та здійснив виїзд за межі дороги в ліву частину лісового масиву, де відбулося зіткнення з деревами.

Унаслідок вчинення ОСОБА_7 вказаної дорожньо-транспортної пригоди:

- пасажир автомобіля «Сіtrоеn С5» ОСОБА_11 отримав тяжке тілесне ушкодження, як небезпечне для життя в момент спричинення, а в даному випадку таке, що призвело до смерті і є в прямому причинному зв`язку із настанням його смерті, який загинув на місці події внаслідок тупої поєднаної травми голови, грудної клітки та правої стегнової кістки, що супроводжувалось травматичним шоком;

- пасажир автомобіля «Сіtrоеn С5» ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому правої ключиці, множинних саден, гематом, гематоми лівої поперекової ділянки, які за своїм характером відносяться до категорії тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Допущені ОСОБА_7 порушення пунктів 10.1, 12.6, 13.3 ПДР перебували в прямому причинному зв`язку із настанням ДТП та її наслідками, а недотримання вимог пунктів 14.1, 31.4.2 (г) ПДР сприяло виникненню ДТП.

Зазначеними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесне ушкодження та смерть потерпілого ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив скасувати вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 05 грудня 2022 року та закрити кримінальне провадження.

Уважав, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначав, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнав та пояснював, що він автомобілем здійснював обгін автомобіля «Фольксваген», водій якого ОСОБА_13 здійснив різкий маневр вліво, що і стало причиною зіткнення транспортних засобів.

ОСОБА_7 фактично майже повністю випередив автомобіль, яким керував ОСОБА_13 , і відчув удар в задній частині керованого ним транспортного засобу.

Усі обставини ДТП, на думку ОСОБА_7 , якраз свідчать про те, що ОСОБА_13 змінив напрямок руху і в його діях є порушення вимог п.14.3 Правил дорожнього руху і в цьому є причина ДТП.

Суд першої інстанції не надав оцінки різним показанням ОСОБА_13 , які суперечать один одному, в суді першої інстанції, який по різному розповідав обставини. Він узагалі заперечував факт зіткнення автомобілів, намагаючись цим уникнути відповідальності.

Посилався й на те, що експерт ОСОБА_14 не дав повних висновків на два із шести запитань, які були поставлені судом при призначенні експертизи.

Водночас, експерт ОСОБА_14 не дав у суді першої інстанції категоричного висновку про механізм ДТП, підкресливши, що не має інформації для первинного контакту, що при паралельному русі автомобілів зіткнення неможливе.

Також, на думку сторони захисту, залишилося нез`ясованим питання, чи можливо було зіткнення між заднім правим колесом автомобіля «Сітроен С5» і переднім лівим колесом автомобіля «Фольксваген» без зміни напрямку руху з боку водія автомобіля «Фольксваген».

Окрім цього, показання експерта ОСОБА_14 суперечать показанням експерта ОСОБА_15 у судовому засіданні суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив скасувати вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 05 грудня 2022 року та закрити кримінальне провадження.

Окрім того, захисник просив змінити обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, повторно дослідити всі зібрані у справі докази та призначити у справі повторну комплексну судово-автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу.

Уважав, що ухвалений щодо ОСОБА_7 вирок суду першої інстанції є незаконним через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону.

На його переконання, суд першої інстанції всупереч вимог ст.91 КПК України не встановив точного місця зіткнення керованого ОСОБА_7 автомобіля та керованого ОСОБА_13 автобуса, тобто, не встановив навіть смуги руху, на якій сталося це зіткнення, засудив ОСОБА_7 на 5 років позбавлення волі на підставі доказів, які містять лише припущення, не спростував при цьому наведених ОСОБА_7 аргументів його невинуватості у цій дорожньо-транспортній пригоді.

Так, ствердивши у сформованій у вироку фабулі обвинувачення про те, що «Виконуючи маневр обгону вище зазначеного транспортного засобу обвинувачений в порушення п.13.3 ПДР не дотримався безпечного інтервалу та допустив попутне ковзне зіткнення між кріпленням переднього лівого колеса автобуса «Volkswagen LT 46» та заднім правим колесом керованого ним автомобіля «Citroen С5», що призвело до його розгерметизації», суд у вироку жодного належного та допустимого доказу цього твердження не навів та жодним чином (доказом) не спростував твердження ОСОБА_7 про те, що зіткнення відбулося на його ( ОСОБА_7 ) смузі руху, куди й виїхав ОСОБА_13 .

Пославшись у вироку на висновки експерта ОСОБА_16 №СІ-19/123-21/3537-ІТ від 21 травня 2021 року про те, що автомобіль «Volkswagen LT 46» «...до моменту ДТП напрямку руху не змінював...», суд не звернув належної уваги на те, що жодних об`єктивних даних з цього приводу такий висновок експерта не містить, а ґрунтується виключно на голослівних даних слідчого ОСОБА_17 , зазначених ним у постанові про призначення цієї експертизи.

Сам експерт у цьому висновку акцентує увагу на тому, що його висновок про невідповідність з технічної точки зору дій водія ОСОБА_7 вимогам п.п.10.1, 13.3, 14.2 (в,г) Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку із настанням зіткнення цих автомобілів, висновується на тому, що «...водій автомобіля «Volkswagen LT 46» н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_13 , як оператор транспортного засобу, за умови, що до моменту ДТП напрямок руху не змінював, повинен був діяти відповідно до вимог п.14.3 Правил дорожнього руху України, зміст якого викладено в дослідницькій частині висновку».

З цього приводу й самим судом першої інстанції за клопотаннями сторони обвинувачення та захисту двічі призначалась комплексна транспортно-трасологічна експертиза, на вирішення якої, серед інших, й було поставлено основне для цієї справи: «Яким було розташування автомобілів в момент первинного контакту шини та диску заднього правого колеса автомобіля «Citroen С5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з виступаючими болтами кріплення переднього лівого колеса автомобіля «Volkswagen LT 46», н.з. НОМЕР_2 ?».

Проте, не отримавши відповіді на це питання від експертизи, суд все таки визнав саме ОСОБА_7 винним у цій дорожньо-транспортній пригоді, незважаючи й на те, що за твердженням експерта ОСОБА_18 у суді, на яке суд послався у вироку, «...зіткнення вищеназваних транспортних засобів відбулось внаслідок контакту заднього правого колеса автомобіля «Citroen С5» з болтами кріплення лівого переднього колеса автомобіля «Volkswagen LT 46» , яке в цей момент знаходилось під кутом».

Таким чином, навіть із наявного в матеріалах справи фотознімку цього заднього правого колеса автомобіля «Citroen С5» видно, що удар по диску та шині цього колеса відбувся ззаду, що вже саме по собі спростовує сформоване у фабулі вироку твердження про те, що це ОСОБА_7 «...допустив попутне ковзне зіткнення між кріпленням переднього лівого колеса автобуса «Volkswagen LT 46» та заднім правим колесом керованого ним автомобіля «Citroen С5»...» та підтверджує доводи ОСОБА_7 про різкий маневр водія ОСОБА_13 автомобілем вліво, від чого і відбувся цей удар у заднє праве колесо керованого ним автомобіля «Citroen С5», що й призвело до його розгерметизації, внаслідок чого автомобіль втратив керованість та здійснив виїзд за межі дороги в ліву частину лісового масиву.

Крім цього, поклавши в основу вироку також показання експерта ОСОБА_18 в суді про безпечний інтервал керованого ОСОБА_7 автомобіля із виведеною ним через формулу такого інтервалу відстань у розмірі не менше 1,58 м, який водій ОСОБА_19 повинен був обрати, суд не звернув увагу на те, що в силу виписаних у ст.356 КПК України правил допитувати експерта можна лише щодо роз`яснення його висновку, тоді як рішення про проведення експертизи щодо висновку про безпечний інтервал суд не приймав і цей експерт у своїй експертизі такого висновку не робив.

Також, указавши у сформованій у вироку фабулі обвинувачення про порушення ОСОБА_7 правил обгону, а саме п.п. «в» та «г» п.14.2 Правил дорожнього руху, у подальшому суд дійшов висновку що ці порушення не перебували у прямому причинному зв`язку із настанням ДТП, допустивши тим самим істотні суперечності у вироку, що в силу ч.1 ст.412 КПК України є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Указавши у вироку на те, що недотримання ОСОБА_7 вимог п.14.1 Правил дорожнього руху сприяло виникненню ДТП суд не звернув уваги на те, що порушення цього пункту Правил дорожнього руху ОСОБА_7 взагалі не інкримінувалось.

Окрім цього, указавши також у вироку на те, що допущене порушення ОСОБА_7 п.п. «г» п.31.4.2 Правил дорожнього руху не перебувало у причинному зв`язку із настанням ДТП, а лише сприяло його виникненню, суд першої інстанції незаконно кваліфікував його дії та засудив і за такою ознакою передбаченого ст.286 КК України злочину як порушення правил експлуатації транспортних засобів.

У доповненні до апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив призначити у справі повторну комплексну судово-автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, вирок Полонського районного суду від 05 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати, а провадження у справі закрити.

Так, захисник уважав за необхідне доповнити подану ним в інтересах ОСОБА_7 апеляційну скаргу на ухвалений щодо ОСОБА_7 вирок Полонського районного суду від 05 грудня 2022 року, бо він є незаконним через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону.

Посилався на те, що ст.412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Окрім того, при залишенні апеляційних вимог без задоволення суд має навести правове обґрунтування своєї позиції, яке не може бути суперечливим та ставити під сумнів прийняте рішення.

Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування оскарженого судового рішення.

Таким чином, суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту щодо достовірності і допустимості доказів та встановлених на їх підставі фактичних обставин, які аргументовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Зауважував, що для перевірки судом апеляційної інстанції обґрунтованості рішення суду про відмову в задоволенні клопотання про призначення експертизи та належності відповідних мотивів, істотне значення має те, чи можна здійснити переконливе спростування доводів сторони захисту щодо доведеності (недоведеності) спірної обставини без застосування спеціальних знань експерта в контексті реалізації права на справедливий суд. Надання стороні захисту можливості перевірити допустимість доказів, наданих стороною обвинувачення, і ефективно заперечити їх достовірність, є невід`ємною складовою права на справедливий суд в аспекті приписів ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Просив апеляційний суд призначити та провести комплексну судово-автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу, проведення якої доручити іншій експертній установі, яка б спромоглася дати відповідь на питання, у тому числі й на ті, яким було розташування автомобілів у момент первинного контакту шини та диску заднього правого колеса автомобіля «Citroen C5», реєстраційний номер НОМЕР_1 з виступаючими болтами кріплення переднього лівого колеса автомобіля «Volkswagen LT 46», н.з. НОМЕР_2 ?

Окрім того, слідчого та слідчу групу у цьому кримінальному провадженню було визначено неуповноваженою на це особою, тобто, не начальником слідчого управління, як того передбачало чинне законодавство, а його заступником.

Також, зазначивши у вироку про те, що обвинувачений ОСОБА_7 в момент ДТП керував автомобілем зі швидкістю 100 км/год, а водій ОСОБА_13 з меншою у 60-65 км/год, автор цього документу не звернув належної уваги на те, що це об`єктивно не могло відбутися, бо згідно наявних у справі об`єктивних доказів, зокрема, відображених на двох колесах, саме виявлені на них сліди, як то, вм`ятини та розриви об`єктивно свідчать про інше, а саме про те, що в момент ДТП більшою швидкість була у водія ОСОБА_13 , який своїм колесом пошкодив колесо керованого ОСОБА_7 автомобіля.

Інкриміноване ОСОБА_7 порушення при здійсненні обгону, що він не переконався в тому, що смуга зустрічного руху на яку він буде виїжджати, є вільною, засудивши його за це, автори повідомлення про підозру, обвинувального висновку та вироку не звернули увагу на те, що таке обвинувачення є некоректним та порушує права ОСОБА_7 на захист, бо автори цих процесуальних документів не зазначили у них жодної відстані та розрахунку, що забороняло ОСОБА_7 здійснювати обгін.

В апеляційній скарзі представник моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) ОСОБА_9 просив вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 05 грудня 2022 року частині задоволення цивільного позову ОСОБА_10 до МТСБУ та стягнення з МТСБУ 9 100 грн витрат на поховання скасувати та ухвалити новий вирок, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, у решті вирок залишити без змін.

Зазначав, що оспорює вирок в частині, що стосується вирішення цивільного позову, не оспорюючи обставини події та їх доведеність під час судового розгляду.

Уважав, що суд першої інстанції неповною мірою з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, наявні додатки до позовної заяви в матеріалах справи викликають сумніви щодо їх допустимості. Відтак, вони не можуть бути використані при перевірці тих чи інших обставин та відповідно на їх підставі не може бути ухвалено судове рішення, яке встановлювало б такі обставини.

Оскільки позовну заяву подано Позивачем, то і її копії (додатки), які долучені до неї повинні бути завірені нею особисто.

При цьому в додатках до позовної заяви наявні копії, які завірені іншою особою (адвокатом ОСОБА_20 ), повноваження якого належним чином не підтверджені, ні на момент звернення з цивільним позовом, ні на момент ухвалення оскаржуваного вироку.

Серед іншого, копія товарного чеку №1 від 06 листопада 2020 року, що засвідчує оплату транспортних послуг, не містить інформації про те, кому надавалися такі послуги, що свідчить про невідповідність такого доказу вимогам ст.77 ЦПК України, тобто він є неналежним.

Зокрема, до позовної заяви було долучено копію накладної №46 від 05 листопада 2020 року, яка не містила підпису одержувача ОСОБА_10 , це в свою чергу ставило під сумнів факт отримання нею товарів, відпущених за такою накладною від ФОП ОСОБА_21 .

Після посилання МТСБУ на таку обставину у відзиві, Позивач змінила вказаний документ та поставила в ньому підпис.

Указана накладна датована 05 листопада 2020 року, саме в момент відпуску (або відразу після цього) товарів ФОП ОСОБА_21 , і в момент отримання таких покупець, повинні були поставити підписи, які б засвідчували процес купівлі-продажу.

Незважаючи на це, Позивачем уже в період з 16 липня 2021 року (направлення відзиву МТСБУ) до 02 серпня 2021 року (направлення судом на адресу МТСБУ зміненої копії накладної) було поставлено підпис у такій накладній.

Усупереч вимогам Закону суд першої інстанції встановив, що такі позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а заперечення МТСБУ були залишені поза увагою, що свідчить про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного вироку.

Зміст накладної №46 від 05 листопада 2020 року відповідає формі № РК-1. Тому дану накладну потрібно досліджувати на відповідність вимогам до такого типу документів. При цьому підпис покупця в накладній був поставлений більше ніж через пів року після придбання товару у продавця, що свідчить про невідповідність такого документу вимогам визначеним ч.1 р.IV Наказу №13 (Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженим наказом Мінфіну від 21 січня 2016 року №13), які визначають, що розрахунковий документ заповняється в момент реєстрації розрахункової операції, яка відповідно здійснюється в момент продажу.

На думку представника, оскаржуваний вирок суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства, тобто є незаконним.

З огляду на це, вказані вище обставини є підставою для застосування у даній справі приписів п.3 ч.1 ст.407 КПК України, відповідно до яких за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на підтримання поданих стороною захисту апеляційних скарг та залишення на розсуд суду апеляційної скарги представника моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) ОСОБА_9 ; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти поданих апеляційних скарг сторони захисту; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про таке.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту та на підставі доказів, наданих суду сторонами кримінального провадження.

Згідно правового змісту норм ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.ч.1, 2 ст.84 КПК України).

Згідно усталеної судової практики, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

В основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, зокрема, що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь обвинувачених.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом, повинен бути визнаний винним, а навпаки гарантується та всіляко забезпечується презумпція невинуватості особи.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, встановлено, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин наведених місцевим судом і викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив та дав їм належну правову оцінку.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в цій частині.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності і допустимості, перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За змістом п.2 ст.6 Конвенції докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав. У судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції показав, що він у вказаний вище час та місці керував автомобілем «Сітроен С5», в салоні якого знаходились пасажири ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Здійснюючи маневр обгону транспортного засобу «Volkswagen LT 46», коли вже частково випередив вказаний автомобіль. то відчув удар у задній частині керованого ним транспортного засобу, після чого стався занос і автомобіль з`їхав з дороги в лісовий масив. При цьому стверджував, що саме водій «Volkswagen LT 46» ОСОБА_13 під час обгону здійснив різкий маневр вліво, що й стало причиною зіткнення транспортних засобів, внаслідок чого відбулась дана ДТП. Також указував, що він бачив попереду зустрічний автомобіль, однак той був на достатній відстані і не перешкоджав йому завершити маневр обгону.

На думку колегії суддів апеляційного суду, обвинувачений ОСОБА_7 виклав свою версію вказаної події, вважаючи винним у вчиненні ДТП водія транспортного засобу «Volkswagen LT 46» ОСОБА_13 .

Водночас суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме допущені ОСОБА_7 порушення п.п.10.1, 12.6, 13.3 Правил дорожнього руху України перебували в прямому причинному зв`язку із настанням ДТП та її наслідками, а недотримання вимог п.п.14.2, 31.4.2 (г) Правил дорожнього руху України сприяло виникненню ДТП.

Тому зазначеними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесне ушкодження та смерть потерпілого ОСОБА_11 .

У ході розгляду кримінального провадження були перевірені доводи обвинуваченого та сторони захисту щодо цієї ДТП, проте суд першої інстанції не погодився з ними, натомість навів відповідні докази та аргументи на їх спростування, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 дав показання, що він у вищезгаданий час та місці керував транспортним засобом «Volkswagen LT 46», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким перевозив пасажирів та рухався із села Буртин в напрямку міста Полонне зі швидкістю орієнтовно 60-65 км/год. Несподівано позаду з лівого боку виїхав автомобіль, котрий, обігнавши керований ним транспортний засіб з боковим інтервалом приблизно 40-50 см, тут же став з`їжджати з дороги в ліс, де відбулось його перекидання. Після вказаної події він зупинив свій транспортний засіб «Volkswagen LT 46», який не мав жодних пошкоджень.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції у вироку обґрунтовано послався на показання свідка ОСОБА_22 , який зазначав, що 04 листопада 2020 року в денний час їхав власним автомобілем з міста Полонне в село Буртин. На цій ділянці дороги бачив, що назустріч йому рухається автобус «Volkswagen LT 46», який не здійснював різких маневрів, його на великій швидкості став обганяти автомобіль «Сітроен С5», котрий для нього ( ОСОБА_22 ) створював небезпеку, оскільки могло статись лобове зіткнення, тому він почав екстрене гальмування, однак в цей час перед його транспортним засобом зустрічний автомобіль «Сітроен С5» знесло спочатку на обочину, а потім в ліс, де він перекинувся.

Також суд першої інстанції врахував показання свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 про те, що вони як пасажири їхали в автобусі «Volkswagen LT 46», водієм якого був ОСОБА_13 . Під час поїздки бачили, як легковий автомобіль на великій швидкості (біля 120 км/год) обганяв їхній автобус, після чого його стало заносити та він з`їхав з дороги в ліс, де й перекинувся.

Потерпілий ОСОБА_12 в суді першої інстанції показав, що 04 листопада 2020 року він та ОСОБА_11 у селі Буртин сіли в автомобіль «Сітроен С5», яким керував ОСОБА_7 , щоб під`їхати в місто Полонне, він знаходився на задньому сидінні, а ОСОБА_11 на передньому. Під час руху обвинувачений ОСОБА_7 став виконувати маневр обгону попутного транспортного засобу автобуса «Volkswagen LT 46». При цьому він ( ОСОБА_12 ) помітив, що попереду рухається зустрічний автомобіль, однак в цей момент їхній транспортний засіб став раптово перекидатись, внаслідок чого він від отриманих тілесних ушкоджень втратив свідомість, до якої прийшов у лікарні.

Такі показання очевидців події об`єктивно узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, дослідженими в суді першої інстанції:

- відомостями протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04 листопада 2020 року з доданими схемою та фототаблицями, які вказують на те, що на ділянці автодороги «Шепетівка Чуднів Бердичів», розташованій на відстані 2 500 м від села Буртин Шепетівського району Хмельницької області відбулась ДТП; на лівому узбіччі (в напрямку до міста Полонне) виявлено пошкоджений автомобіль «Сітроен С5», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; на дорожньому покритті наявні сліди гальмування вказаного автомобіля, а також подряпини; в лісовому масиві зруйновані дерева та наявні уламки автомобіля «Сітроен С5», де також виявлено труп ОСОБА_11 . Під час огляду місця ДТП було здійснено відповідні заміри, зокрема, відстаней ділянки дороги;

- відомостями протоколу огляду автомобіля марки «Volkswagen LT 46», реєстраційний номер НОМЕР_2 , про відсутність на цьому транспортному засобі будь-яких пошкоджень, характерних для ДТП;

- висновком судмедекспертизи № 252 від 28 листопада 2020 року, згідно якого на трупі ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження, які могли виникнути внаслідок ударів об виступаючі частини салону автомобіля при ДТП, у сукупності відносяться до категорії тяжкого тілесного ушкодження, що небезпечне для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку призвели до смерті, котра наступила внаслідок поєднаної травми голови, грудної клітки та правої стегнової кістки, що супроводжувалось травматичним шоком;

- висновком судмедекспертизи № 174 від 19 травня 2021 року про те, що у ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження, які могли виникнути також внаслідок ударів об виступаючі частини салону автомобіля;

- висновком експерта № СЕ-19/123-21/115-ІТ від 14 квітня 2021 року про те, що в автомобілі «Сітроен С5» виявлено несправність рульового керування у виді конструктивних змін конструкції наконечників тяг рульового приводу, котра мала місце до ДТП;

- висновком експерта № СЕ-19/123-21/442-ІТ від 09 квітня 2021 року про те, що причиною швидкої розгерметизації шини заднього правого колеса автомобіля «Сітроен С5» стало крізне механічне пошкодження її зовнішньої бічної стінки (боковини) з подальшою деформацією закраїни колісного диску; дані пошкодження носять аварійний характер, виникли внаслідок втілення в шину та послідуючого контактування з диском правого колеса автомобіля «Сітроен С5» стороннього тупого предмету (об`єкту) обмежених розмірів, циліндричної форми з відносно гострою кромкою (різьбова частина поверхні);

- висновком експерта № СЕ-19/123-21/3537-ІТ від 21 травня 2021 року, відповідно до якого водій автомобіля «Сітроен С5» ОСОБА_7 в заданій дорожній ситуації повинен був діяти згідно вимог пп.10.1, 12.1, 12.6 (г), 13.3., 14.2 (в, г) Правил дорожнього руху України та виконуючи вимоги пп.10.1, 13.3,14.2 (в, г) не був позбавлений можливості запобігти зіткненню з попутним автомобілем «Volkswagen LT 46», який до моменту ДТП напрямку руху не змінював; невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку із настанням зіткнення між зазначеними транспортними засобами.

Окрім цього, за даними висновку експерта № СЕ-19/123-21/3014-ІТ від 17 серпня 2022 року, відповідно до розмірних параметрів слідів, які відобразились на задньому правому колесі автомобіля «Сітроен С5», та розмірних характеристик болтів кріплення лівого переднього колеса автомобіля «Volkswagen LT 46», механічні пошкодження шини та диску заднього правого колеса автомобіля «Сітроен С5» могли виникнути внаслідок контактування з виступаючими болтами кріплення переднього лівого колеса автомобіля «Volkswagen LT 46», а відокремлення заднього правого колеса від автомобіля «Сітроен С5» відбулось в процесі розвитку даної ДТП в кінцевій фазі її розвитку.

На роз`яснення цього висновку в суді першої інстанції був допитаний судовий експерт ОСОБА_14 , який підтвердив його та зазначив, що зіткнення вказаних транспортних засобів відбулось внаслідок контакту заднього правого колеса «Сітроен С5» з болтами кріплення лівого переднього колеса автомобіля «Volkswagen LT 46», яке в цей момент знаходилось під кутом.

Звертав увагу на те, що водій, виконуючи маневр обгону, повинен дотримуватись безпечного інтервалу, тобто, відстані між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, за якої гарантована безпека дорожнього руху, зокрема, не відбудеться їх зіткнення.

При цьому визначив за відповідною формулою, яка наведена в дослідницькій частині висновку, що в даній дорожній ситуації за умови, що транспортні засоби «Сітроен С5» та «Volkswagen LT 46» рухались зі швидкостями відповідно 106 та 70 км/год, при обгоні водій автомобіля «Сітроен С5» повинен був обрати безпечний інтервал не менше ніж 1,58 м.

Оскільки ширина дороги, де відбулась ДТП, становить 6,5 м, а ширина автомобілів «Сітроен С5» та «Volkswagen LT 46» складає приблизно 1,5 і 2 м, то у водія транспортного засобу «Сітроен С5» була можливість при обгоні обрати безпечний інтервал не менше ніж 1,58 м.

Зазначені докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 узгоджуються між собою та з іншими наведеними у вироку доказами і речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав ставити їх під сумнів.

Колегія суддів зазначає, що у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст.286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв, того хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

Стаття 91 КПК України визначає, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Серед іншого, надані висновки експертиз проведені кваліфікованими експертами, які мають достатній експертний досвід роботи. В ході дослідження дані відповіді на поставлені на вирішення експертиз запитання, жодних суперечностей між висновками і показаннями експертів встановлено не було, а тому в колегії суддів сумнівів у правильності та об`єктивності таких висновків немає.

Колегія суддів уважає, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 та заподіяло тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_12 .

Отже, посилання сторони захисту на відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 ознак вказаного кримінального правопорушення слід визнати безпідставним.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у порушенні інкримінованих йому пунктів Правил дорожнього руху, за обставин встановлених та викладених у вироку, внаслідок чого були спричинені тілесне ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_12 та призвели до смерті потерпілого ОСОБА_11 , ґрунтуються на наявних в матеріалах провадження доказах, досліджених в ході судового розгляду у суді першої інстанції на предмет відповідності їх вимогам належності та допустимості.

Колегія суддів такий висновок уважає правильним, оскільки він ґрунтується на аналізі та співставленні зазначених доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження.

Стосовно вказівки у вироку суду (арк.1, зворот) на те, що недотримання ОСОБА_7 вимог п.14.1 Правил дорожнього руху сприяло виникненню ДТП, а місцевий суд не звернув уваги на те, що порушення цього пункту Правил дорожнього руху ОСОБА_7 взагалі не інкримінувалось, то колегія суддів уважає зазначене опискою, бо у фабулі обвинувачення, викладеній вище (абзац 3 мотивувальної частини вироку) викладено саме порушення обвинуваченим ОСОБА_7 пункту 14.2 (в, г) ПДР у тому, що він «перед початком обгону не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані та після обгону він зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу».

Заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 його вини у вчиненні ДТП та порушенні Правил дорожнього руху правильно розцінено як можливість у такий спосіб уникнути відповідальності.

Таке твердження обвинуваченого ОСОБА_7 спростовується сукупністю наведених вище доказів, а також поясненнями судового експерта ОСОБА_14 щодо відсутності будь-яких об`єктивних слідів на дорозі, або ж на транспортних засобах, які би могли свідчити, що автомобіль «Volkswagen LT 46» різко вдарив автомобіль «Сітроен С5».

Ця ДТП стала наслідком порушення саме водієм ОСОБА_7 низки пунктів Правил дорожнього руху України.

Доводи ж поданих апеляційних скарг сторони захисту є необґрунтованими.

Згідно з усталеною судовою практикою, диспозиція статті 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно-небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК України, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановку; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесні ушкодження, тяжкі тілесні ушкодження) 3); причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати у: 1) вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені статтею 286 КК України.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у статті 286 КК України; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених статтею 286 КК України, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК України.

Склад кримінального правопорушення, передбачений статтею 286 КК України, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

Згідно з ч.1 ст.94 КПК України суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до приписів ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст.615 цього Кодексу.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Під час судового провадження місцевий суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, виконавши вимоги ст.ст.23, 94 КПК України, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків та дослідивши докази у справі, виходячи із закріпленого в ст.63 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог ст.370 КПК України про те, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь, дійшов переконливого висновку про наявність у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про доведеність обвинувачення, обгрунтовано послався на показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , потерпілого ОСОБА_12 та висновки експертів №СЕ-19/123-21/115-ІТ від 14 квітня 2021 року, №СЕ-19/123-21/442-ІТ від 09 квітня 2021 року, №СЕ-19/123-21/3537-ІТ від 21 травня 2021 року, №СЕ-19/123-21/3014-ІТ від 17 серпня 2022 року.

Зокрема, у висновку експерта №СЕ-19/123-21/115-ІТ від 14 квітня 2021 року зазначено, що несправності, які полягають у конструктивній зміні наконечників тяг рульового приводу, мали місце до дорожньо-транспортної пригоди та могли бути виявлені водієм шляхом звичайно застосованих методів контролю за технічним станом транспортного засобу (оглядом транспортного засобу перед виїздом).

Указане твердження експерт ОСОБА_25 підтвердив і в судовому засіданні суду першої інстанції.

Щодо посилання захисника ОСОБА_6 про те, що не встановлено точного місця зіткнення керованого ОСОБА_7 автомобіля та керованого ОСОБА_13 автобуса, тобто, не встановлено навіть смуги руху, на якій сталося це зіткнення, слід зазначити таке.

Так, місцем указаної ДТП є автодорога «ШепетівкаЧуднівБердичів», а саме ділянка дороги, розташована на відстані 2 500 м від села Буртин Шепетівського району (колишнього Полонського району) Хмельницької області. За відсутністю достатньої слідової інформації неможливо експертним шляхом встановити точного місця зіткнення транспортних засобів, що жодним чином не спростовує висновок суду про порушення ОСОБА_7 зазначених в обвинувальному акті вимог Правил дорожнього руху і вчинення цього кримінального правопорушення.

Водночас дослідженням схеми до протоколу огляду місця події та наявними на дорожньому покритті подряпинами, що утворилися внаслідок контактування з диском правого колеса автомобіля «Сітроен С5», безспірно встановлено, що первинне зіткнення відбулося на смузі руху автомобіля «Volkswagen LT 46», що за відсутності інших об`єктивних доказів виключає порушення водієм ОСОБА_13 будь-яких правил дорожнього руху, зокрема, й того, що, на думку захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_13 змінив напрямок руху і в його діях є порушення вимог п.14.3 Правил дорожнього руху і в цьому є причина ДТП,

Окрім того, дослідженням колеса автомобіля «Citroen C5» встановлено, що на зовнішній закраїні обода колісного диску наявне механічне пошкодження у вигляді глибокої радіальної деформації (вм`ятини з тріщинами матеріалу диску) глибиною до 5,5 см, на ділянці довжиною близько 15 см, центр якої розташований на відстані близько 20 см від отвору кріплення вентиля, в напрямку обертання колеса. Глибина вм`ятини порушує щільність прилягання шини до диску. В центральній частині вм`ятини на зовнішній закраїні обода диску наявний слід контактної взаємодії, що відобразився у вигляді спотвореного відбитку конфігурації форми предмета, при контактуванні з яким було утворено дане пошкодження, а саме: відбиток напівциліндричної форми, діаметром близько 11,2 мм з виступами та западинами (чотири виступи та п`ять западин). Форми виступів та западин являють собою трикутники, що характерні для метричної різьби на поверхні предмета, при контактуванні з яким утворений даний слід.

На решті поверхні зовнішньої закраїни колісного диску наявні сліди контактної взаємодії з іншим об`єктом, які відобразились у вигляді зчісувань з переносом матеріалу диску в осьовому напрямі. Утворення подібних слідів характерне при контактуванні (перекочуванні) диску по поверхні дорожнього покриття при русі автомобіля із втратою поперечної стійкості. Наявність слідів на зовнішній закраїні диску заднього правого колеса та їх характер може свідчити про те, що дані сліди могли утворитися під час бокового заносу задньої частини автомобіля вправо відносно його прямолінійного руху. Водночас відсутність таких слідів на деформованій ділянці зовнішньої закраїни колісного диску, що описана вище, в категоричній формі може свідчити про те, що механічне пошкодження диску з відображенням конфігурації об`єкту, при контактуванні з яким воно утворене, утворилось раніше, аніж сліди руху автомобіля із втратою поперечної стійкості.

Тому експерт ОСОБА_14 у висновку №СЕ-19/123-21/442-ІТ від 09 квітня 2021 року зазначав, що причиною швидкої розгерметизації шини заднього правого колеса автомобіля «Citroen C5», н.з. НОМЕР_3 , стало крізне механічне пошкодження її зовнішньої бічної стінки (боковини) з подальшою деформацією зовнішньої закраїни колісного диску.

Так, механічні пошкодження шини та диску заднього правого колеса автомобіля «Citroen C5», н.з. НОМЕР_3 , які призвели саме до її швидкої розгерметизації, носять аварійний характер, виникли внаслідок втілення в шину та послідуючого контактування з диском правого колеса автомобіля «Citroen C5», н.з. НОМЕР_3 , стороннього тупого предмету (об`єкту) обмежених розмірів, циліндричної форми з відносно гострою кромкою (різьбова частина поверхні).

Сторонніх предметів, які б могли потрапити всередину шини при належному тиску повітря в ній, не виявлено.

Відповідно до слідів контактування, що відобразились на диску заднього правого колеса автомобіля «Citroen C5», н.з. НОМЕР_3 , розгерметизація шини заднього правого колеса автомобіля «Citroen C5», н.з. НОМЕР_3 , відбулась раніше, ніж поверхня зовнішньої закраїни диску контактувала із поверхнею дорожнього покриття під час руху автомобіля із втратою поперечної стійкості.

Експерт ОСОБА_15 у висновку №СЕ-19/123-21/3537-ІТ від 21 травня 2021 року прийшов до висновку про те, що (обставини справи були надані та відомі експерту відповідно до постанови про призначення судової експертизи), що при заданих обставинах пригоди та вихідних даних, водій автомобіля «Citroen C5», н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_7 , як оператор транспортного засобу, виконуючи вимоги п.п.10.1, 13.3, 14.2 (в, г) Правил дорожнього руху України, не був позбавлений можливості запобігти зіткненню з попутним автомобілем «Volkswagen LT 46» н.з. НОМЕР_2 , який до моменту ДТП напрямку руху не змінював.

При заданих обставинах пригоди та наданих даних, з урахуванням результатів вирішення попередніх запитань, експерт прийшов до висновку, що з технічної точки зору, невідповідність дій водія автомобіля «Citroen C5», н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_7 вимогам п.п.10.1, 13.3, 14.2 (в, г) Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку із настанням зіткнення між керованим ним автомобілем та автомобілем «Volkswagen LT 46» н.з. НОМЕР_2 .

Окрім цього, експерт ОСОБА_14 у висновку №СЕ-19/123-21/3014-ІТ від 17 серпня 2022 року вказував, що характер слідів, які відобразились на поверхнях диску та шини заднього правого колеса автомобіля «Citroen C5», може свідчити про те, що вказані сліди утворені під час обертового руху колеса при контактуванні з більш твердими об`єктами обмежених розмірів.

Вимірюванням параметрів та розмірних характеристик виступів та западин сліду, який відобразився на поверхні зовнішньої закраїни диску заднього правого колеса автомобіля «Citroen C5» встановлено. що висота виступів та западин, а також відстань між ними співрозмірні (відповідають) метричній різьбі зовнішнім діаметром 14 мм, (внутрішній діаметр 11,5 мм), з кроком різьби 1,5 мм.

Вимірюванням параметрів різьби на болтах кріплення лівого переднього колеса автомобіля «Volkswagen LT 46», було встановлено різьби болтів метричній різьбі зовнішнім діаметром 14 мм з кроком різьби 1,5 мм. При цьому, в затягнутому положенні гайок кріплення колеса, різьбова частина болтів виступає за межі гайок на відстань близько 10,5 11 мм, що відповідає глибині різьбової ділянки сліду, а торцева частина болтів має діаметр близько 11 мм, що не перевищує ширину борозни, які відобразились у слідах.

При співставленні заднього правого колеса автомобіля «Citroen C5» до елементів кріплення переднього лівого колеса автомобіля «Volkswagen LT 46» встановлено відповідність між розташуванням слідів, відображених на диску колеса автомобіля «Citroen C5» з розташуванням виступаючих торцевих частин болтів кріплення переднього лівого колеса автомобіля «Volkswagen LT 46».

Таким чином, геометричні параметри відбитку слідоутворюючого об`єкта, які відобразились на диску правого заднього колеса автомобіля «Citroen C5» відповідають параметрам різьби на елементах (болтах) кріплення переднього лівого колеса автомобіля «Volkswagen LT 46», що не виключає можливості утворення даного сліду від контактування з одним із болтів кріплення переднього лівого колеса автомобіля «Volkswagen LT 46».

Як убачається із мотивувальних частин експертиз та їх висновків, експертами була надана відповідь на запитання, зокрема, про технічний стан транспортних засобів, слідову інформацію, що зафіксована під час огляду місця ДТП, поведінку в заданій дорожній ситуації водіїв транспортних засобів, встановлення технічної можливості у водіїв запобігти зіткненню.

Виходячи з наведеного, колегія суддів визнає вказані висновки експертів належними і допустимими доказами у справі, не вбачає підстав сумніватися в зазначених висновках, оскільки такі складені з дотриманням вимог ст.ст.101, 102 КПК України.

Для встановлення об`єктивної істини судом першої інстанції належним чином перевірені версії сторін провадження стосовно обставин, які передували події ДТП, так і після неї, та обґрунтовано покладено в основу вироку висновки, що до виникнення ДТП з технічної її точки зору.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції повно, всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив відповідно до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі висновки на її спростування, які ґрунтуються на досліджених у провадженні доказах.

В оскаржуваному судовому рішенні суду першої інстанції, крім іншого, наведені всі встановлені обставини, які відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню, а також викладено оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, із зазначенням підстав, з яких приймаються одні докази та відкидаються інші.

Відповідно до усталеної судової практики Верховний Суд України неодноразово наголошував у своїх правових висновках, викладених у постановах від 05 листопада 2015 року №5-218кс15 та 10 грудня 2015 року №5-41кс15, на наявність чи відсутність обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.286 КК України, причинного зв`язку між допущеними порушеннями правил безпеки дорожнього руху та суспільно небезпечними наслідками, що настали.

У ході розгляду справи місцевим судом встановлено та доведено причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ОСОБА_7 Правил дорожнього руху та наслідками, які призвели до настання дорожньо-транспортної пригоди.

Так, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи обвинуваченого і його захисника. Викладені у вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам провадження.

Місцевим судом дано оцінку діям усіх учасників ДТП, тим самим дотримано роз`яснень, які містяться у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року №5-18кс14 та постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року.

Як органами досудового розслідування, так і судом першої інстанції у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення як механізму ДТП, так і обставин, що передували цій події.

Водночас сторона захисту не довела, в чому виявилася неповнота досліджених доказів чи порушення при їх дослідженні та не навела ті докази, які не були досліджені у суді.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.3 КПК керівник органу досудового розслідування це начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення органу внутрішніх справ, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань та його заступники, які діють у межах своїх повноважень.

Як установлено, постановою заступника начальника СУ ГУНП у Хмельницькій області майора поліції ОСОБА_26 від 04.11.2020 року створено слідчу групу для здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №000519 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч.2 ст.286 КК України; старшим групи слідчих призначено старшого слідчого відділу СУ ГУНП у Хмельницькій області ОСОБА_27 .

Тому колегія суддів уважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 про те, що слідчого та слідчу групу в цьому кримінальному провадженні було визначено неуповноваженою на це особою, тобто, не начальником слідчого управління, , а його заступником.

Не ґрунтується на вимогах закону і твердження сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, бо такі аргументи є безпідставними.

У процесі досудового і судового слідства встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало значення для правильного вирішення провадження, допитані всі особи, показання яких мають значення у кримінальному провадженні.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то воно на, переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідає вимогам ст.65 КК України.

Зокрема, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , врахував конкретні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сімейний стан обвинуваченого, стан його здоров`я, в цілому сукупність всіх даних, що характеризують його особу.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом призначено з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відтак, підстав для скасування чи зміни вироку місцевого суду в частині призначеного покарання судом апеляційної інстанції не встановлено.

Ураховуючи наведене, беручи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого, відношення обвинуваченого до своїх дій та особу винного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в розмірі, визначеному судом першої інстанції, є справедливим, необхідним і достатнім.

Висновок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є таким, що ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та є належним.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд, розв`язуючи цивільні позови, повною мірою з`ясував обставини, що мають значення для їх вирішення та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Тому доводи апеляційної скарги представника моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) ОСОБА_9 в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_10 до МТСБУ та стягнення 9 100 грн витрат на поховання є необґрунтованими.

При визначенні розмірів спричиненої шкоди суд апеляційної інстанції перевірив суть позовних вимог, характер діяння особи, що заподіяла шкоду (обвинуваченого), та їх наслідки.

Місцевий суд також дійшов обґрунтованого висновку, що заподіяна шкода життю і здоров`ю є очевидною.

Водночас моральну шкоду на підставі вищевказаних статей ЦК України зобов`язаний відшкодувати ОСОБА_7 як особа, з вини якої сталася ДТП, у якій загинув ОСОБА_11 .

Виходячи з положень ст.129 КПК України, ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі фактичних обставин справи з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Тобто, вирішення даного питання законодавцем віднесено до дискреційних повноважень суду (судового розсуду).

Указані доводи щодо відшкодування були предметом ретельного розгляду в суді першої інстанції і на них було дано вичерпні, вмотивовані відповіді.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд визначає відповідно до вимог ч.3 ст. 23 ЦК з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичного болю та душевних страждань яких зазнала потерпіла, їх тривалості, та безповоротності, форму вини обвинуваченого, та враховуючи при цьому враховуючи вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розмірів спричиненої шкоди суд апеляційної інстанції перевірив суть позовних вимог (в оскаржуваній частині), характер діяння особи, що заподіяла шкоду (обвинуваченого), та їх наслідки.

Відповідно до п.1.3. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілі юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно положень ст.6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тому колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду щодо розв`язання цивільних позовів у цій його частині.

За положеннями ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом.

Згідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідача МТСБУ зобов`язано відшкодувати ОСОБА_10 понесені нею витрати на поховання чоловіка, а саме 6 950 грн ритуальні товари придбані у ФОП ОСОБА_28 (накладна №46 від 05 листопада 2020 року); 1 150 грн витрати на копання могили та послуги інвентаря; 1 000 грн транспортні послуги, а всього 9 100 грн.

Витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання у розумінні ст.27 вищезгаданого Закону та ст.1201 ЦК України.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що визначена сума відшкодувань відповідає вимогам Закону, є належно підтвердженою, а тому рішення суду з цього приводу слід залишити без змін.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що вирок ухвалений відповідно до вимог ст.ст.373, 374 КПК України.

За таких обставин підстав для скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Полонського районного Хмельницької області від 05 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представника моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3