Справа № 307/4654/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/668/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.03.2022.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, із загальною середньою освітою, неодружена, непрацююча, несудима, засуджена:

- за ч. 2 ст. 384 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 02 (два) роки, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно вироку ОСОБА_8 визнана винною у вчинені кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 06.09.2021 в період з 11 год по 11 год 55 хв, знаходячись в службовому приміщенні адміністративної будівлі Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області, що в м. Тячів по вул. Нересенська, 1, перебуваючи в статусі потерпілої по кримінальному провадженні № 0000503, розпочатому за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, під час проведення допиту, будучи попередженою згідно ст. 384 КК України за завідомо неправдиве показання, діючи умисно, з метою штучного створення доказів винуватості ОСОБА_9 у вчиненні особливо тяжкого злочину, усвідомлюючи настання бажаних для неї наслідків, надала завідомо неправдиві показання потерпілої під час провадження досудового розслідування, а саме, про те, що 05.09.2021 близько 20 год 30 хв, її батько ОСОБА_9 , знаходячись по місцю свого проживання, в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , де проживає разом з мамою ОСОБА_10 , під час побутової сварки, з метою вбивства, тобто заподіяння смерті, наніс декілька ударів руками затиснутими в кулаки та ногами в область голови та тулуба останньої,

-2-

спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді вогнищевого забою головного мозку, множинних переломів кісток черепа та кісток обличчя, відкритої рани голови, після чого, маючи на меті позбавити ОСОБА_10 життя та довести свій злочин до кінця, схопив у руки кухонний ніж та намагався нанести ним удар в область голови ОСОБА_10 , однак, злочин до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, оскільки, вона, - ОСОБА_8 , втрутилася у конфлікт. Після чого, ОСОБА_9 , 06.09.2021 о 02 год було затримано в порядку ст. 208 КПК України та 06.09.2021 повідомлено про підозру в чиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, таким чином, вказаними неправдивими показаннями, наданими ОСОБА_8 під час її допиту 06.09.2021 в якості потерпілої, вона штучно створила докази вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, які в подальшому, спростовані зібраними в рамках кримінального провадження доказами, оскільки, як з`ясовано в ході досудового розслідування, тілесні ушкодження потерпілій наносила інша особа - ОСОБА_6 , якій було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить вирок суду від 01.03.2022 скасувати. Посилається на те, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку безпідставно послався на її прізвище, ім`я та по батькові та констатував про факт спричинення нею тілесних ушкодження потерпілій ОСОБА_10 , оскільки на час ухвалення вироку щодо ОСОБА_8 , матеріали кримінального провадження за № 0000503 щодо ОСОБА_6 , були виділені в окреме провадження та перебувають у провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області. Таким чином, суд першої інстанції фактично визнав її винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України .

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд проводиться у відсутності обвинуваченої, потерпілого, захисника, особи яка подала апеляційну скаргу, неявка яких не перешкоджає його розгляду. При цьому береться до уваги, що вказані учасники належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, що від них не надходили заяви про відкладення судового засідання та останні не повідомили причини своєї неявки.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_6 , обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 384 КК України, вид і розмір призначеного їй покарання в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин апеляційним судом не перевіряються.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення

-3-

швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За вимогами ч. 1 ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, однією з яких є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 КПК України передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою (ч. 5 ст. 17 КПК України).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочинів, форми вини і його мотивів. Але суд позбавлений права вирішувати питання про винуватість особи, щодо якої матеріали кримінального провадження виділенні в окреме провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, в мотивувальній частині вироку констатував про факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілій іншою особою - ОСОБА_6 , якій було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, проте як слідує з реєстру матеріалів досудового розслідування, матеріали кримінального провадження щодо останньої виділені в окреме провадження.

Такий висновок у вироку щодо ОСОБА_8 про факт спричинення потерпілій тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є, свого роду, констатацією її винуватості у цьому кримінальному правопорушенні.

Вказана преюдиція щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, не лише входить у колізію з нормами КПК України щодо вільної оцінки доказів, а й суперечить передбаченим ст. 7 цього Кодексу загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Натомість міжнародні стандарти в галузі судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

-4-

Колегія суддів уважає, що ухвалюючи даний вирок суд першої інстанції, встановивши, що в обвинувальному акті викладені обставини вчинення іншого кримінального правопорушення, в тому числі особою, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, не повинен був вказувати дані цієї особи та зазначати їх в мотивувальній частині вироку, оскільки це дає можливість ідентифікувати вказану особу. Тому колегія суддів вважає за необхідне, в даному випадку виключити з мотивувальної частини вироку при викладенні формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 384 КК України, визнаного судом доведеним, посилання на прізвище та ініціали ОСОБА_6 , зазначивши про те, що тілесні ушкодження потерпілій наносила інша особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне на підставі п. 4. ч. 1 ст. 408 та п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України змінити вирок відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , оскільки така зміна не погіршує її становища, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.03.2022 щодо ОСОБА_12 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на прізвище, ім`я по батькові ОСОБА_13 , і вважати, що тілесні ушкодження потерпілій наносила інша особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження.

В решті вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.03.2023 щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді