Справа № 344/4211/23
Провадження № 11-сс/4808/105/23
Категорія ст.173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

представника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2023 року про арешт майна, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2023 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання на майно підозрюваної ОСОБА_9 , а саме:

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 040, типу квартира, однокімнатна, площею 42,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 01, типу нежитлове приміщення, XXV, площею 31,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 ;

- об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 1, квартира, чотирьохкімнатна, площею 171,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2023 року як незаконну та необґрунтовану. Ухвалити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000009 від 17.02.2022 року.

Зокрема вказує, що клопотання слідчого про арешт майна було розглянуто слідчим суддею за відсутності власника майна ОСОБА_9 , що позбавило її можливості надати суду докази та повідомити про обставини, які б спростували доцільність накладення арешту на її майно. А тому розгляд провадження відбувся односторонньо та не об`єктивно.

Посилається на те, що висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Так, задовольняючи клопотання, слідчим суддею не взято до уваги наступні обставини:

- доповнення правової кваліфікації за ч. 1 ст. 209 КК України відбулось о 10 год 34 хв 08.03.2023 року, а підозра вручена ОСОБА_9 о 13 год.40 хв. 08.03.2023 року, при цьому без залучення захисника, хоча остання про нього клопотала;

- підозра за ч. 1 ст. 209 КК України жодним чином не обґрунтована та обмежується суб`єктивною думкою слідчого;

- накладення арешту призвело до порушення прав і законних інтересів громадянина Франції ОСОБА_10 , з яким ОСОБА_9 уклала шлюб 01.09.2007 року. Відповідно майно, на яке накладено арешт, є спільною сумісною власністю подружжя;

- єдиною підставою для задоволення клопотання слідчого про арешт майна послугувала наявність серед інкримінованих статей статті, санкція якої передбачає конфіскацію майна.

Вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх фактичних та правових підстав задовольняти клопотання слідчого, вимоги якого не доводяться допустимими, належними , достовірними і достатніми доказами. Слідчий суддя постановив оскаржувану ухвалу за відсутності доказів, які б підтверджували можливість застосування конфіскації, як виду покарання, без дотримання принципу розумності і співмірності обмеження права власності, та без з`ясування можливих негативних наслідків арешту для підозрюваної та третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду:

- представник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просила задовольнити вимоги апеляційної скарги;

- прокурор вважав, що ухвала слідчого судді є законною, а подана апеляційна скарга є необґрунтованою, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частиною 5 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що клопотання про арешт майна подано в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000009 від 17.02.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 209 КК України.

Зокрема, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 , будучи директором ТОВ «Трейд Хауз», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи і усвідомлюючи, що земельна ділянка площею 0,3284 їй рішенням компетентних органів не передавалась в орендне чи будь - яке інше володіння, користування чи розпорядження, не маючи жодних правових підстав на володіння чи користування вказаною земельною ділянкою, діючи всупереч вимогам ст. ст. 116-126 Земельного кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу й у власність або оренду земельної ділянки, маючи умисел, спрямований на самовільне зайняття земельної ділянки з метою її експлуатації, переслідуючи корисливий мотив і мету незаконно збагатитись за рахунок використання вказаної земельної ділянки, шляхом встановлення металічної огорожі та сторожових собак для унеможливлення використання її власником, у період з 01.06.2017 по теперішній час, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , здійснила самовільне захоплення земельної ділянки площею 0,3284, яка належить ДП «Івано- Франківський котельно-зварювальний завод», задля особистого використання для провадження господарської діяльності та отримання прибутку, обмеживши до самовільно зайнятої земельної ділянки іншим особам, у тому числі землекористувачу та позбавивши останніх права користування нею у вищевказаній площі, чим вчинила самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене щодо земельних ділянок в зонах особливого режиму використання земель, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Вона ж, будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливими мотивами та єдиним злочинним умислом, спрямованим на протиправне і безоплатне утримання рухомого майна, шляхом невиконання вимоги про його повернення у визначений термін, у період часу з 01.06.2017 по 24.04.2018, перебуваючи за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Хриплинська, 11, неправомірно встановила володіння над рухомим майном у кількості 33 найменувань, зокрема: кран балка 2 т, кран-балка (естакада), таль електрична 1т, витяжна вентиляція станка, витяжна вентиляція наждачного відділення з двома електродвигунами в кількості 3 штук, ворота розсувні з ланцюговим приводом, кабіна заточного відділення, площадка обслуговування кран- балки, площадка обслуговування кран-балки, площадка обслуговування кран-балки, площадка обслуговування кран-балки, площадка обслуговування кран-балки, кран- балка на ділянці для обробки, кран-балка на центральному проході, кран-балка на центральному проході, електрична таль ТЕ-320-511, електрична таль ТЕ-320-511200- 01, стелажі для інструментальної кладової в кількості 8 штук, площадка для складання і перевезення заготовок, щити силові в кількості 25 штук, кладова з сіткою для деталей пальників, кладова для дрібно сортового металу, витяжна вентиляція для зборки пальників з електродвигунів, решітки віконні в кількості 83 штуки, сітка на ліхтарях цеху, витяжна вентиляція, конденсатор КМ-1-0.38 в кількості 6 штук, витяжна вентиляція заточного відділення, верстат токерно-карусельний 151 Ф1, вартістю 239 387,00 грн., яке перебуває на балансі ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», привласнивши його та продовжила незаконно утримувати таке майно, обернувши його на свою користь, чим вчинила привласнення чужого майна, вчиненого у великих розмірах, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України.

Вона ж, будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливими мотивами та єдиним злочинним умислом, спрямованим на незаконне утримання рухомого майна, у період часу із 01.06.2017 по 30.09.2022, перебуваючи за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Хриплинська, 11, не виконала рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.06.2019 у справі №909/516/18, постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.10.2019, наказ у частині примусового виконання рішення суду щодо повернення спірного майна від 04.02.2020, маючи реальну можливість їх виконати та використовуючи повноваження юридичної особи, продовжувала господарську діяльність на виробничому обладнанні, що перебуває на балансі ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» та яке не було предметом ^ договору купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні № 15 від 26.04.2017, чим вчинила умисні дії, які виразились в умисному невиконанні рішення, постанови суду, що набрало законної сили, вчинено службовою особою, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 382 КК України.

Вона ж, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливими мотивами та єдиним злочинним умислом, спрямованим на володіння, використання, розпорядження майном, яке одержано нею шляхом привласнення чужого майна, а надалі невиконанням рішення суду, будучи обізнаною про зобов`язання ТОВ «Трейд Хауз» повернути рухоме майно у кількості 33 найменувань, що перебуває на балансі ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» та розміщується у механічному цеху №2 за адресою: вул. Хриплинська, 11ум. Івано-Франківськ, з метою приховання походження зазначеного майна, своїм рішенням як засновника ТОВ «Трейд Хауз» №3/2021 від 23.03.2021 передала вказане рухоме майно, яке повинно бути примусово повернуто, до статутного капіталу ТОВ «Хауз-ІФ», у якому вона ж ОСОБА_9 , є засновником, а у подальшому, будучи засновником ТОВ «Хауз-ІФ», продала зазначене рухоме майно із статутного капіталу ТОВ «Хауз-ІФ» до Акціонерного товариства спрощеної форми «БРУАРД КОНСТРБКСЙОН БУА» у якому остання є президентом, згідно акту прийому передачі від 26.07.2022, тобто здійснила легалізацію майна, одержаного злочинним шляхом на суму 239 387,00 грн., чим вчинила набуття, володіння, використання майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, вчинені дій, спрямованих на приховування, походження такого майна, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала що таке майно повністю одержано злочинним шляхом, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 209 КК України. Проведеним 30.03.2021 обшуком транспортного засобу марки «AUDI» д.н.з. НОМЕР_1 , який використовується ОСОБА_11 , виявлено та вилучено мобільний телефон, документи та інші чорнові записи, що стосуються руху лісо- та пиломатеріалів із квитанціями про зняття та перерахунок готівкових коштів. В той же час, проведеним обшуком виявлено та вилучено готівкові кошти в сумі 106550грн, щодо яких є підстави вважати, що вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

10 березня 2023 року слідчий за погодженням прокурора звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання на майно підозрюваної ОСОБА_9 , а саме:

1. об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 040, типу квартира, однокімнатна, площею 42,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ;

2. об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 01, типу нежитлове приміщення, XXV, площею 31,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 ;

3. об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 1, квартира, чотирьохкімнатна, площею 171,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2023 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання на майно підозрюваної ОСОБА_9 .

Так, із матеріалів провадження вбачається, що 08 березня 2023 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 209 КК України.

Санкцією ч. 1 ст. 209 КК України, у вчиненні якої обґрунтовано підозрюється ОСОБА_9 , передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років та з конфіскацією майна.

При цьому додаткове покарання у виді конфіскації майна, передбачене ч. 1 ст. 209 КК України, є обов`язковим, а не факультативним, тобто підлягає обов`язковому застосуванню у випадку визнання ОСОБА_9 винуватою та призначення їй покарання за вказаною статтею.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_9 , остання вже була повідомлена про підозру у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 209 КК України та мала можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обґрунтованість підозри підтверджується сукупністю доказів, які долучені до клопотання слідчого та які дозволяють прийти до висновку про можливу причетність ОСОБА_9 до вчинення вищевказаних правопорушень, а саме, відомостями, які містяться в копіях рапорту прокурора спеціалізованої прокуратури, Акту обстеження земельної ділянки від 01.02.2022р., протоколів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , документів виконавчого провадження, відкритого на виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області, висновку експерта щодо порушення меж земельної ділянки, протоколу обшуку від 29.09.2022 року.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до практики ЄСПЛ факти, які викликають підозру, не повинні бути такого рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування (справа Мюррей проти Сполученого Королівства).

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 заперечує обґрунтованість підозри ОСОБА_9 за ч.1 ст.209 КК України, санкція якої передбачає конфіскацію майна. Зокрема, адвокат вважає, що сукупність наявних доказів в кримінальному провадженні свідчить про відсутність складу правопорушення в діях ОСОБА_9 .

Однак, вищевказані доводи не можуть бути перевірені слідчим суддею, але можуть і повинні бути перевірені органом досудового слідства під час проведення досудового розслідування. Колегія суддів звертає увагу на те, що на даній стадії розслідування слідчий суддя зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно, та не має права вирішувати ті питання, які вирішує суд під час розгляду по суті, а саме питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя застосував найменш обтяжливий спосіб арешту майна, із забороною відчуження та розпорядження ним. Будь-яких доказів щодо можливого настання для ОСОБА_9 та її чоловіка ОСОБА_10 , наслідків, передбачених ч. 4 ст. 173 КПК України, апелянтом не надано, а апеляційним судом не встановлено.

При цьому, зі змісту доводів сторони захисту вбачається, що найближчим часом ОСОБА_9 не збирається відчужувати або розпоряджатися майном, на яке накладено арешт слідчим суддею. Доводи про те, що слідчий суддя наклав арешт на майно, яке є спільною власністю подружжя, чим порушив права громадянина Франції ОСОБА_10 , з яким ОСОБА_9 уклала шлюб 01.09.2007 року, можуть бути перевірені слідчим суддею за відповідною заявою вищевказаної особи. Разом з тим, на даний час стороною захисту не надані достатні дані, які дозволяють встановити, що арешт було накладено на майно, яке є спільною власністю.

Отже, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, врахувавши положення КПК України, які регулюють питання арешту майна, прийшов до вірного висновку про накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_9 шляхом заборони відчуження та розпорядження, з метою можливої подальшої конфіскації майна як виду покарання. При цьому висновки слідчого судді достатньо мотивовані, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання адвоката ОСОБА_8 на те, що слідчий суддя безпідставно розглянув клопотання слідчого про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_9 без участі останньої в судовому засіданні.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення слідчого судді з врахуванням даних, які були відомі суду на час розгляду клопотання про накладення арешту. Зокрема, з часу ухвалення судового рішення пройшов доволі тривалий час, протягом якого відбувалось досудове розслідування та безумовно були встановлені додаткові дані, які можуть бути розцінені, як наявність певних правових підстав для перегляду ухваленого судом рішення та звернутися до суду в порядку ст.174 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що накладення арешту на майно ОСОБА_9 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання відповідає вимогам процесуального закону, є розумним та співмірним з метою забезпечення завдань кримінального провадження, а тому слідчий суддя обґрунтовано наклав на нього арешт.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею були порушені вимоги закону, які б давали підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2023 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5