УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року у кримінальному провадженні №0004694, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 квітня 2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в:

09 грудня 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_3 з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року у кримінальному провадженні №0004694, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 квітня 2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме на квартиру АДРЕСА_1 з забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання з підстав наведених у ньому.

Слідчий Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 , за клопотанням якого накладено арешт на майно, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі.

Заслухавши позицію адвоката ОСОБА_4 , дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, що Шевченківським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0004694, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 квітня 2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Шевченківської окружної прокуратури м. Києва.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року клопотання старшого слідчого Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва (Київської місцевої прокуратури №10) ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004694, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 квітня 2017 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, задоволено та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 з забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

При цьому, як убачається зі змісту вказаної ухвали слідчого судді та матеріалів кримінального провадження, досліджених слідчим суддею при накладенні арешту на майно, метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є збереження майна, яке є речовим доказам, у відповідності до вимог ст. 98 КПК України.

Такими чином, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, обґрунтовано наклав арешт на вищезазначене майно.

Крім цього, квартира, арешт якої просить скасувати ОСОБА_3 , є об`єктом вірогідного скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за ознаками вчинення якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0004694 від 21 квітня 2017 року.

Таким чином, на переконання слідчого судді, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речового доказу, а слідчий суддя на даній стадії не наділений процесуальними повноваженнями вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких і є накладення арешту на майно.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим суддею обґрунтовано накладено арешт на квартиру з метою збереження речових доказів, з врахуванням наслідків від вжиття такого заходу для інших осіб та із забезпеченням своїм рішенням розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У зв`язку з чим, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року у кримінальному провадженні №0004694, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 квітня 2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 167, 170, 173, 174, 309, 310, 376, 532 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року у кримінальному провадженні №0004694, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 квітня 2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1