ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року про продовження застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, строком на шістдесят днів, тобто до 16.04.2023, включно.

Мотивуючи постановлене рішення, суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_7 раніше засуджена за тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 110 КК України, у цьому кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні, в період іспитового строку, злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111 -1 КК України, який є тяжким злочином проти основ національної безпеки України, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої, свідки у кримінальному провадженні, судом ще не допитані, да дійшов до переконня що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є такими, що об`єктивно існують.

За таких обставин, враховуючи особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка не має міцних соціальних зв`язків та будь - кого на утриманні, суд дійшов висновку про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.111- 1 КК України, без визначення застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_8 , поза межами строку її апеляційного оскарження, подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження та ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Обгрунтовуючи поважність пропущення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду, захисник вказує, що копію ухвали ним було отримано лише 24.02.2023, тому вважає, що строк ним було пропущено з поважних причин та він підлягає поновленню.

Обгрунтовуючи вимоги про скасування ухвали суду, захисник посилається на неповноту судового розгляду клопотання прокурора.

Апелянт вказує, що встановлені судом ризики не підтверджуються жодними доказами, а обвинувачена під час досудового розслідування прибувала на кожний виклик до слідчого прокурора, не має наміру переховуватися та прагне доводити в суді свою невинуватість, не вчиняла жодних дій щодо свідків та нових кримінальних правопорушень та не порушувала умов попереднього застосованого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Адвокат звертає увагу на те, що згідно зі сформованою практикою ЄСПЛ, підстави, якими попереднє ув`язнення підозрюваного обґрунтовувалося вперше, самі по собі не є достатніми для продовження строку тримання під вартою. Однак прокурором не надано нових належних, достатніх та переконливих доказів на підтвердження того, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, не зменшилися і продовжують існувати або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою.

З огляду на зазначені обставини, апелянт вважає, що необхідності у продовженні найсуворішого запобіжного заходу на цей час немає та прокурором такої необхідності доведено не було, як і тих обставин, що інший більш м`який запобіжний захід, не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена та її захисник підтримали апеляційні вимоги сторони захисту та просили поновити строк на апеляційне оскарження ухвали, ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Прокурор вважав, що вказана апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню та просив ухвалу суду - залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку участників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Вирішуючи питання про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, колегія суддів виходить з того, що оскаржуване рішення було постановлено, хоча і за участю адвоката ОСОБА_8 , однак його копію адвокатом було отримано 24.02.2023, а тому враховуючи, що пропущений строк є незначним, приходить до висновку, що його слід поновити.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, колегія суддів зазначає таке.

У відповідності з вимогами ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № №0005946 від 19.10.2022, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч. 5 ст. 111-1 КК України. В межах цього провадження ухвалою суду від 22.12.2022 щодо ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , з тих підстав, що на цей час ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, яке було задоволено оскаржуваною ухвалою.

Апеляційний суд вважає, що на час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Також, у відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , який є тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої, особу обвинуваченої, яка раніше засуджена за тяжкий злочин проти основ національної безпеки України, а саме за ч. 2 ст. 110 КК України, не має міцних соціальних зв`язків та будь - кого на утриманні, а також стадію судового провадження, де свідки ще не допитані судом безпосередньо, й дійшов висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є такими що існують, не зменшилися та продовжують існувати, внаслідок чого є необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченої та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.

Разом з цим, доводи скарги захисника про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі судом встановлені та підтверджуються наявними доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На цей час, вказані ризики не зменшились та виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченої.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої ОСОБА_7 під вартою.

Отже, суд ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

На думку апеляційного суду, встановлена в ухвалі суду першої інстанції наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи, при розгляді апеляційної скарги не спростована, будь-яких доказів про зменшення або зникнення цих ризиків стороною захисту не надано.

Разом з цим, апеляційний суд не убачає підстав для застосування щодо обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі захисника.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в країні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

ОСОБА_7 раніше судима за вчинення умисних кримінальних правопорушень, що є релевантними та вагомим обставинами при оцінці ризику можливої подальшої злочинної діяльності, як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості на цей час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Окрім того, враховуючи, шо ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, й на цей час діє воєнний стан, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив обвинуваченій альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року про продовження застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року про продовження застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4