Справа № 753/7951/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/441/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого старшим консультантом з правових питань управління правового забезпечення Служби Безпеки України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню 2008 р.н. та малолітню дитину 2013 р.н., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 197-1 КК України на підставі статті 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно обвинувального акту ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, скоєного за наступних обставин.

Згідно рішення Київської міської ради № 120/993 від 23.10.2003 року та договору оренди земельної ділянки площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :90:562:0102), зареєстрованого 10.12.2004 року за № 63-6-00186, вказана земельна ділянка передана в оренду на 25 років ОСОБА_7 .

Відповідно до Закону України від 19.06.2003 року «Про державний контроль за використання та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно із ч.1 ст.85 Водного кодексу України порядок надання земель водного фонду у використання та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

Відповідно до п.«а» ч. 1 ст. 112 Земельного кодексу України, охоронні зони створюються, зокрема, навколо особливо цінних природних об`єктів, об`єктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів.

Відповідно до ст. 86 Водного кодексу України, для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколо водних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони.

Згідно ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки та прибережні захисні смуги.

Всупереч вищезазначеним нормам, ОСОБА_7 , у 2008 році, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на самовільне зайняття земельної ділянки, діючи умисно, в порушення вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на земельну ділянку, не маючи відповідного рішення та дозволу органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки та за відсутності будь-якого правочину щодо неї, самовільно розширивши отриману в оренду земельну ділянку, площею 0,1 га до загальної площі 0,135 га, в результаті чого самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,0350 га, що межує із ділянкою по АДРЕСА_2 (кадастровий номер :90:562:0102), що належить до земель в охоронних зонах та є прибережною захисною смугою р. Дніпро шляхом встановлення паркану.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , фактично обмежено право користування вказаною земельною ділянкою, яка перебуває у власності територіальної громади м. Києва, та є прибережною захисною смугою річки Дніпро у м. Києві.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 197-1 КК України , як самовільне зайняття земельної ділянки щодо земель в охоронних зонах.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого подано клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, яке підтримано обвинуваченим.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20.10.2022 року задоволено клопотання захисника та звільнено ОСОБА_7 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд зазначив про те, що інкриміноване кримінальне правопорушення вчинено у 2008 році, визначений у ст. 49 КК України строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності сплив, підстави для зупинення чи переривання перебігу строку давності відсутні, обвинувачений нових кримінальних правопорушень протягом перебігу строків давності не вчиняв, а тому ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження з цих підстав підлягає закриттю.

На ухвалу суду прокурором та захисником подані апеляційні скарги.

Захисник обвинуваченого просить змінити ухвалу суду шляхом виключення з тексту абзацу такого змісту: «Всупереч вищезазначеним нормам, ОСОБА_7 , у 2008 році, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на самовільне зайняття земельної ділянки, діючи умисно, в порушення вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на земельну ділянку, не маючи відповідного рішення та дозволу органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки та за відсутності будь-якого правочину щодо неї, самовільно розширивши отриману в оренду земельну ділянку, площею 0,1 га до загальної площі 0,135 га, в результаті чого самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,0350 га, що межує із ділянкою по АДРЕСА_2 (кадастровий номер :90:562:0102), що належить до земель в охоронних зонах та є прибережною захисною смугою р. Дніпро шляхом встановлення паркану.»

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про порушення судом вимог ст.370 КПК України в частині обґрунтування та мотивації судового рішення, оскільки вимоги ст. 49 КК України не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а ухвала суду суперечить вимогам ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України, згідно якої, особа вважається невинуватою доки її вину не буде доведено у порядку, встановленому КПК України і встановлено вироком суду, що набрав законної сили та вважає, що оскільки обвинувачення стосовно ОСОБА_7 не було розглянуто судом , обвинувальний вирок відносно нього не ухвалювався, то ОСОБА_7 не можна вважати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, а тому вважає, що посилання суду на встановлення винуватості ОСОБА_7 слід виключити із мотивувальної частини вироку.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом застосовано закон, який не підлягав застосуванню, а саме ст. 49 КК України.

Вказує, що судом не перевірено усіх відомостей щодо кримінального правопорушення інкримінованого ОСОБА_7 , оскільки відповідно до наявних в ЄДРСР відомостей, заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03.12.2021 року у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_10 про звільнення зазначеної в обвинуваченні самовільно зайнятої земельної ділянки, зазначений позов задоволено. 09.06.2022 року на вказане рішення представник ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 подала апеляційну скаргу і лише 01.09.2022 року ухвалою Київським апеляційного суду відмовлено в апеляційній скарзі.

Вважає, що судом не було взято до уваги, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення за ч. 2 ст 197-1 КК України відноситься до триваючих кримінальних правопорушень, строк давності яких обчислюється з дня фактичного припинення дії або бездіяльності, а тому вважає, що строки притягнення до кримінальної відповідальності не минули.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник просить вказану апеляційну скаргу прокурора залишити без розгляду, вважаючи, що суд правильно застосував імперативні норми кримінального та кримінального процесуального законодавства в частині закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строків давності. Вказує, що кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 197-1 КК України не є триваючим, ст. 49 КК України не містить окремої вказівки щодо особливостей обрахування строку давності щодо триваючих злочинів. Також зазначає, що кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 197-1 КК України відноситься до нетяжких злочинів, з дня вчинення вказаного кримінального правопорушення минуло три роки, судом не було встановлено обставин, з якими закон пов'язує переривання чи зупинення перебігу строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, передбачених ч. 3, ч. 5 ст. 49 КК України, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б вказували на те, що ОСОБА_7 ухилявся від слідства або суду чи вчинив новий злочин.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисників, які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, та заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, зокрема, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, минуло три роки.

Доводи апеляціної скарги прокурора про те, що суд застосував норму закону України про кримінальну відповідальність, яка не підлягала застосуванню з огляду на те, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення є триваючим, є безпідставними.

З обвинувального акту випливає, що ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у нетяжкому злочині, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 2-х років, а саме у самовільному зайнятті земельної ділянки щодо земель в охоронних зонах, що мало місце у період часу з 2008 року по час висунення обвинувачення, а саме 04.05.2018 року (часу отримання копії обвинувачльного акту).

На час ухвалення судовго рішення строк давності, передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України минув, підстави для його зупинення чи переривання відсутні.

За ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що суд мав би врахувати події, які не охоплюються висунутим обвинуваченням , вимогам ч.1 ст.337 КПК України суперечать.

Також є безпідставними і доводи апеляційної скарги захисника, оскільки ухвала відповідає вимогам ст.372 КПК України та не містить як зазначення формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, так і висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладення судом в ухвалі про звільнення особи від кримінальної відповідальності змісту обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_7 органом досудового розслідування, не є порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на наведене, апеляційні скарги прокурора та захисника задоволенню не підлягають.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та захисника залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.197-1 КК України на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито, - без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення .

Суддя: Суддя: Суддя: