Справа № 201/7344/22
Провадження № 1-кп/201/800/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000617 від 28.09.2022 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, неодруженого, утриманців не маючого з незакінченою вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 12.05.2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки; ухвалою від 10.07.2019 року звільнено від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358 та ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним
ОСОБА_3 , знаходячись в невстановленому місті, у невстановлену дату та час, придбав у невстановленої особи підроблені документи, а саме: виконавчий лист Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та рішення районного Жовтневого суду по справі № 201/5354/21, провадження № 2/201/2301/2021 з печатками та підписами судді щодо стягнення із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у сумі 30000,00 грн (тридцять тисяч гривень 00 коп), за фактом підроблення яких матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження.

В подальшому ОСОБА_3 , з метою заволодіння чужим майном державного бюджету України, шляхом обману (шахрайство), 28.09.2022 о 13 год. 30 хв. прибув до приміщення службового кабінету № 16 Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпро, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за адресою: м. Дніпро, вул. Пісаржевського, 1а, де, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами державного бюджету України у сумі 30000 грн. 00 коп., шляхом обману, використовуючи вищезазначені завідомо підроблені документи, надав державному виконавцю Соборного відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме виконавчий лист Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та рішення районного Жовтневого суду з печатками та підписами судді щодо стягнення із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 30000 грн 00 коп, тим самим використавши завідомо підроблені документи, з метою реалізації злочинного плану з вчинення шахрайства.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у використанні завідомо підробленого документа, кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України.

Крім того, ОСОБА_3 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, маючи завідомо підроблені документи, а саме: виконавчий лист Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та рішення районного Жовтневого суду по справі № 201/5354/21, провадження № 2/201/2301/202,1 з печатками та підписами судді щодо стягнення із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у сумі 30000,00 грн (тридцять тисяч гривень 00 коп), 28.09.2022 приблизно о 13 год. 30 хв., перебуваючи у приміщенні службового кабінету № 16 Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпро, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за адресою: м. Дніпро, вул. Пісаржевського, 1а, надав їх для реєстрації державному виконавцю ОСОБА_5 для відкриття виконавчого провадження та стягнення на його користь грошових коштів державного бюджету України в сумі 30 000 грн (заволодіння ними шляхом обману), однак під час перевірки наданих ОСОБА_3 документів, державним виконавцем ОСОБА_5 було виявлено факт їх підробки та викликано працівників поліції.

Таким чином, ОСОБА_3 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення (шахрайства) до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України.

За сукупністю скоєного, умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у використанні завідомо підроблених документів та закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), кваліфіковані за ознаками складу кримінальних проступків, передбачених ч. 4 ст. 358 та ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України.

2.Позиція обвинуваченого
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд його суворо не карати.

3.Позиція потерпілого
Представник потерпілого надав до суду заяву, в якій просив проводити судовий розгляд без його участі, цивільний позов не подавався.

4. Докази, які досліджені судом
Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений не заперечував.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позицій немає.
Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідив документи, які характеризують його особу і документи, які підтверджують процесуальні витрати.

5. Висновок суду про винуватість обвинуваченого
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 4 ст. 358 та ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України, повністю та об`єктивно доведена.
Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у використанні завідомо підроблених документів, кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України, вірно.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України, вірно.

За сукупністю скоєного, умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у використанні завідомо підроблених документів та закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), кваліфіковані за ознаками складу кримінальних проступків, передбачених ч. 4 ст. 358 та ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд
Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Призначаючи покарання обвинуваченому суд виходить із наступного.
Відповідно до положень ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, кримінальні правопорушення, передбаченіч. 4 ст. 358 та ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України, віднесено до категорії кримінальних проступків.
Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття.
Обставин, які, відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання, не встановлено.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, його соціальне та матеріальне становище, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретних обставин вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчиненню нових злочинів є покарання у вигляді штрафу, встановленого санкціями як ч. 4 ст. 358, так і ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України.
Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення питання щодо цивільного позову
У даному кримінальному провадженні цивільного позову пред`явлено не було.

8.Вирішення питання про долю речових доказів
Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався, клопотань про його застосування не надходило, враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України, дані про особу і призначене покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.
Судові витрати, понесені на залучення експерта, відсутні.
Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358 та ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

-ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 коп.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 призначити остаточне покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 коп.

Витрати на проведення експертизи відсутні.
Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази: виконавчий лист Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/5354/21 від 29.07.2021 року в одному екземплярі, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/5354/21 (провадження № 2/201/2301/2021), заяву на ім`я начальника Соборного відділу ДВС у м. Дніпрі від ОСОБА_3 , упаковані в спецпакет SUD 2047003, залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (а.п. 18).

Роз`яснити засудженому, що він зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально - виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. У разі несплати засудженим штрафу у вказаний строк, суд за поданням кримінально-виконавчої інспекції розглядає питання про розстрочку виплати не сплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.
Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1