Провадження №1-кп/712/265/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_4 про визнання недопустимими доказів у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Соснівського районного суду м.Черкаси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.122 КК України.

До суду надійшли клопотання ОСОБА_4 про визнання недопустимими доказів у кримінальному провадженні, в яких він просить визнати недопустимими в межах ст.ст.86-89 КПК України, та не класти в основу обвинувачення наступні докази:

- дані протоколу огляду місця події від 18.07.2021, під час якого на території, що прилягає до приміщення «Шиномонтажу», розташованого за адресою: м. Черкаси, вул. Дахнівська, 23, вилучено один предмет зовні схожий на гільзу, та відеозапис (диск) (клопотання від 06.12.2022);

- дані протоколу огляду місця події від 18.07.2021, під час якого на земельній ділянці, що прилягає до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вилучено шість предметів зовні схожих на гільзи (клопотання від 06.12.2022);

- дані протоколу огляду місця події від 18.07.2021, під час якого в приміщенні КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» вилучено три кулі (клопотання від 12.12.2022);

- дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_5 від 20.07.2021 та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_6 від 11.10.2021 (клопотання від 15.12.2022);

- дані протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 від 17.08.2021 та відеозапис (диск), і дані протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_5 від 11.10.2021 та відеозапис (диск) (клопотання від 17.12.2022);

- відеозапис з камер відеоспостереження з магазину «Лісовий» (диск) та звукозапис повідомлення від 18.07.2021 про кримінальне правопорушення з служби «102» УО АЗОР ГУНП в Черкаській області (диск) (клопотання від 19.12.2022).

Клопотання обґрунтовані тим, що у вищезазначених доказах не відображені відомості, які могли б якимось чином довести причетність обвинуваченого ОСОБА_4 до подій, зазначених в обвинувальному акті, які відбулися 18.07.2021 під час стрілянини біля магазину «Лісовий» за адресою: м.Черкаси, вул. Дахнівська, 23. Крім того, вищевказані слідчі дії проведені з порушенням норм КПК України. Зокрема, в своїх клопотаннях обвинувачений вказує, що:

- протокол огляду місця події від 18.07.2021, під час якого в приміщенні КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» вилучено три кулі, складений з порушенням вимог ч.2 ст. 71, ч.1 ст.105 КПК України. Зокрема, хірург ОСОБА_7 , який оперував потерпілого, одночасно заявлений в цьому документі як спеціаліст, який вів фотозйомку своїх дій під час оперування на цифровий апарат SONY. Про фальсифікацію вказаного протоколу огляду місця події також свідчить відсутність додатків - фотознімків, які нібито робив хірург ОСОБА_7 під час операції.

- протоколи огляду місця події від 18.07.2021, під час якого на території, що прилягає до приміщення «Шиномонтажу», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вилучено один предмет ззовні схожий на гільзу, шість предметів ззовні схожих на гільзи, та відеозапис (диск) не доводять причетність ОСОБА_4 до вчиненого злочину та належність йому знайдених гільз, відтак, не можуть бути покладені в основу обвинувачення. Один предмет зовні схожий на гільзу був знайдений в приміщення «Шиномонтажу», що свідчить про проведення несанкціонованого обшуку приміщення «Шиномонтажу» поліцейськими без ухвали слідчого судді.

- в порушення вимог ст.298-1 КПК України, диски з відеозаписами та звукозаписами покладені в основу обвинувачення в межах кримінальної справи щодо кримінальних злочинів, без ухвали слідчого судді, яка постановлена за клопотання прокурора.

- протоколи проведення слідчих експериментів проведені за відсутності відповідних постанов слідчого чи прокурора на їх проведення, та без ухвал слідчого судді чи суду, що свідчить про порушення вимог ст.ст.110, 225, 240, 333 КПК України. У вищевказаних документах та на дисках з відеозаписом цих слідчих дій відображено суб`єктивний погляд на події потерпілих. Показання потерпілих під час слідчих експериментів ґрунтуються виключно на сфальсифікованих судово-медичних висновках.

- протоколи пред`явлення особи до впізнання за фотознімками складені з порушенням ч.1 ст.228 КПК України, оскільки перед пред`явленням особи для пізнання слідчий не склав окремий протокол згідно зі ст.104 КПК України. За відсутності ухвал суду, слідчі дії щодо впізнання особи повинні були проводитись відповідно до положень ч.ч.1-3 ст.228 КПК України (наживо), а їх проводили згідно з ч.6 ст.228 КПК України (за фотознімками). Також, впізнання за фотознімками проведено з порушенням ч.2 ст.231 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав клопотання та просив їх задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення клопотань обвинуваченого та зазначила, що клопотання про визнання недопустимими доказів є необґрунтованими. Прокурор вказала, що питання допустимості доказів вирішується судом після їх дослідження, в нарадчій кімнаті. Жодна з обставин, які наведені у клопотаннях обвинуваченого, не підпадає під перелік підстав для визнання доказів недопустимими внаслідок їх очевидної недопустимості.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.

Згідно з ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно зі ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч.3 ст.87 КПК України недопустимими є також докази, що були отримані: з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку суду, жодна з обставин, які наведені у клопотаннях обвинуваченого про визнання доказів недопустимим, не підпадає під перелік підстав для визнання доказів недопустимими внаслідок їх очевидної недопустимості. Тим більше, жоден доказ не має наперед встановленої сили, а отже визнання очевидної недопустимості доказів на даній стадії судового провадження, без дослідження їх в повному обсязі і у взаємозв`язку з іншими доказами, є передчасним.

Суд бере до уваги, що докази, які просить визнати недопустимими обвинувачений, можуть бути визнані недопустимими судом під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду справи по суті, шляхом дослідження цих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими, що надані учасниками кримінального провадження. При цьому, ознаки очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям, а вирішення цього питання відноситься винятково до дискреційних повноважень суду.

Отже, оскільки судом не було встановлено очевидної недопустимості доказів, відсутні і підстави для задоволення клопотань про визнання їх недопустимості.

Керуючись ст.ст. 23, 86-89, 369-372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_4 про визнання недопустимими доказів - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на неї може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя ОСОБА_1