Провадження № 11-кп/824/557/2022 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , на вирок Шевченківського районного суду м.Києва від 17.07.2020 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів, Республіка Молдова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з конфіскацією усього особистого майна.

Цивільний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 5 919 418 гривень 34 копійки, заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та 10 000 гривень 00 копійок, заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 26.06.2017 року, та зараховано йому термін попереднього ув`язнення в ДУ «Київський слідчий ізолятор» за правилами ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України №838-VIII, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду,ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужого майна в особливо великих розмірах, 28 квітня 2016 року о 14:15 год., за попередньою змовою із ОСОБА_10 , за обставин детально викладених у вироку суду, із індивідуального банківського сейфу № 38 ПАТ «Комерційний індустріальний Банк» що по вул. Бульварно-Кудрявській, 6 у м. Києві, таємно заволоділи грошовими коштами, що належали ОСОБА_9 у сумі 163 250 доларів США, 2 676 євро та 529 836 грн., спричинивши потерпілому шкоду на загальну суму 4 722 468, 68 грн.
Окрім того, ОСОБА_10 10 червня 2016 року о 17:30 год., діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою із ОСОБА_7 , на виконання їх спільного плану по заволодінню грошовими коштами ОСОБА_9 , біля приміщення СБУ за адресою: м. Київ, пров. Аскольдів, 3, в автомобілі «Тойота Ленд Крузер» передала ОСОБА_7 грошові кошти на загальну суму 1 701 251,6 грн., які належали ОСОБА_9 .
Таким чином, загальна сума таємно викраденого ОСОБА_7 майна, належного ОСОБА_9 становить 6 423 720, 34 грн., та є особливо великим розміром.
Не погоджуючись з вироком суду, в апеляційній скарзі з доповненнями захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження.
В обґрунтування своїх вимог вказав, що оскаржуваний вирок є таким, що ухвалений з грубим порушенням вимог ст. 370 КПК України, він є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, таким, що не відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Так, сторона захисту вказала, що як досудове розслідування так і починаючи з грудня 2017 року судовий розгляд даної кримінальної справи відбувався з постійними грубими порушеннями вимог закону, переважна більшість слушних та об`єктивних доводів сторони захисту не були взяті до уваги, не були в повній мірі досліджені матеріали сторони захисту і були допитані не всі заявлені стороною захисту свідки. Вказане, на переконання сторони захисту, в своїй сукупності призвело до незаконного засудження обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вказує, що ГПУ проводила досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 з грубим порушенням вимог підслідності, встановлених ч. 1 ст. 216 КПК України, оскільки ч. 5 ст. 185 КК України підслідна слідчим органів Національної поліції.

Зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу того, що грошові кошти, якими нібито заволодів ОСОБА_7 дійсно існували чи дійсно знаходились в банківському сейфі та належали потерпілому ОСОБА_9 , а відтак висновки, що покладені в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Також захисник зазначає, що в основу обвинувального вироку покладено покази свідка ОСОБА_10 , яка під час досудового розслідування даного кримінального провадження надавала одні покази, а під час судового розгляду кримінального провадження свої покази змінила. Звертає увагу суду на те, що між ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_9 було укладено угоду про примирення, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання, а тому захист вважає, що її покази слід визнати недопустимим доказом у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 .

Також захисник вказує на недопустимість як доказу відозапису доступу до індивідуального банківського сейфу №44 АТ "Комерційний індустріальний банк", що міститься до сд-диску, наданому стороною обвинувачення, оскільки невідомо чому цей запис так довго зберігався та хто здійснив його копіювання.

Зазначає, що судом першої інстанції залишено без задоволення клопотання сторони захисту про тимчасовий доступ до речей і документів щодо банківських карток, на підставі яких можна було б з`ясувати які суми знаходились на банківський рахунках, хто і коли зняв грошові кошти та у який спосіб, та спростувати твердження обвинувачення про те, що ОСОБА_10 передала грошові кошти ОСОБА_7 .

Вказує, що суд взяв до уваги також картки відвідувань клієнтами ОСОБА_11 індивідуального банківського сейфа № 44, ОСОБА_12 , індивідуального банківського сейфа № 38 та акт про втрату ОСОБА_12 ключа від банківського сейфу № 38, проте вказані картки є порожніми, а свідки підтвердили, що ОСОБА_10 могла ці картки взагалі не заповнювати, отже такі докази, слід також визнати недопустими.

Також захисник вказує на суттєву різницю в показах свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а у вироку суду взагалі не зазначено про свідка сторони захисту ОСОБА_15 ..

Звертає увагу, що судом першої інстанції безпідставно відхилено слушні і належні докази сторони захисту про те, що АТ "Комерційний індустріальний банк" та особи, які на той час у ньому працювали є особисто підконтрольні ОСОБА_9 , а наявність у останнього готівкових коштів, які наведені у вироку, не підтверджено належним чином, а тому судом розгляд проведено упереджено та необгрунтовано, взято до уваги одні докази сторони обвинувачення і відкинуто інші докази, надані стороною захисту, грубо порушивши таким чином право ОСОБА_7 на реальну змагальність сторін та справедливий судовий розгляд.

Зазначає, що у матеріалах даного кримінального провадження та матеріалів проваджень, з яких дане провадження було виділене, відсутні мотивовані постанови про доручення з причини неефективності досудового розслідування іншому органу досудового розслідування здійснення досудового розслідування, як цього чітко вимагають п.8 ч.1 та ч.5 ст.36 КПК України, що вказує на те, що досудове розслідування було проведено не уповноваженими на те особами, та є підставою для визнання отриманих доказів недопустимими.

В доповненні до апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що першочергово заява від імені потерпілого була подана в Соломянське УП м.Києва, а не за місцем скоєння злочину УП Шевченківського району м.Києва, та Соломянське УП м.Києва розпочало розслідування за цією заявою.
Звертає увагу також на те, що ОСОБА_9 зобов`язувався органам досудового розслідування надати докази походження викрадених в нього коштів, однак до даного часу цього не зробив.

Вказує, що в постанові заступника Генерального прокурора ОСОБА_16 не вказано мотивів передачі справи для розслідування до Генеральної прокуратури.

Вважає посилання прокурора на суспільний резонанс справи та відсутність будь-яких дій, спрямованих на розслідування кримінального провадження, як на підставу передачі матеріалів Генеральній прокуратурі, безпідставними та такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Зазначає, що ОСОБА_17 надала неправдиві свідчення щодо причетності його до кримінального правопорушення, зокрема про те, що вона взяла із банку належні ОСОБА_9 гроші та передала їх обвинуваченому, за що він дав їй за мовчання 20 000$, її покази матеріалами справи не підтверджені, постанова про виділення матеріалів щодо ОСОБА_17 в окреме провадження немотивована та незаконна, та в цьому кримінальному провадженні не було допитано обвинуваченого, а ОСОБА_17 таємно була засуджена та вирок щодо неї став підґрунтям для його обвинувачення.

Звертає увагу, що суд першої інстанції у вироку не зазначив покази свідка ОСОБА_18 , яка зазначала, що він в службове приміщення з сейфами не заходив та його особисто вона не бачила та не знає хто він та як його прізвище, звертала увагу, що доступ до сейфів мала тільки ОСОБА_17 , яка приходила в банк до сейфів раз в 7-10 днів, що вказує на необґрунтованість показів останньої про те, що вона приносила в сейф гроші в останні три дні до того, як сталась крадіжка.

Також суд не зазначив у вироку показання свідка ОСОБА_19 , який пояснював, що йому нічого не відомо про крадіжку, поліція з цього питання не викликалась, внутрішніх перевірок не проводилось, відеозапис він надав генпрокуратурі через пів року після події, хто зробив цей відеозапис йому не відомо, де знаходиться оригінал відеозапису йому не відомо, його принесли йому в кабінет, хто саме він не пам`ятає, крім того, з відеозапису вбачається, що він особисто не був допущений до будь-яких службових приміщень банку та знаходився в загальному залі для відвідувачів, в приміщення, де знаходились сейфи він не заходив.

Зазначає, що суд першої інстанції у вироку не вказав показання свідка ОСОБА_20 , який зазначав, що більше чотирьох років працював особистим водієм у ОСОБА_9 та майже весь час знаходився поруч з ним, однак ніколи не чув про наявність в нього великих сум грошових коштів.

Вказує також на недопустимість доказів по справі, оскільки вони були отримані в порушення вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування вироку та закриття кримінального провадження.

Просить суд апеляційної інстанції витребувати матеріали кримінального провадження №002369, №0002957, дослідити їх на предмет фальсифікації щодо нього на основі постанови Верховного Суду від 22.11.2021 року (761/34909/17); надати оцінку постанові прокурора про виділення матеріалів щодо ОСОБА_17 в окреме провадження; прослухати в судовому засіданні аудіозапис показань свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , витребувати з НАБУ документи, що підтверджують наявність готівки у ОСОБА_22 в електронному вигляді чи на паперових носіях, чи отримати відповідь від НАБУ про відсутність таких матеріалів; прослухати аудіозапис показів свідка ОСОБА_20 та надати їм необхідну оцінку; відмовити ОСОБА_9 в задоволенні його позовів про відшкодування моральної та матеріальної шкоди до обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді,думку прокурора, який просив рішення суду залишити без змін, обвинуваченого та його захисника, котрі підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається із матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, ґрунтується на зібраних у справі доказах, які всебічно, повно та об`єктивно перевірені в судовому засіданні і яким суд дав належну юридичну оцінку.

Судом першої інстанції, відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального провадження, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 185 КК України, а тому доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження є безпідставними, версія обвинуваченого про його невинуватість у вчинені злочину належним чином перевірена судом І інстанції і спростована дослідженими під час судового розгляду доказами, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до яких, йому стало відомо, що з його банківських сейфів було викрадено грошові кошти. Ключ від сейфів мала лише ОСОБА_10 . На той момент там приблизно знаходилось 211 тисяч доларів, 11 тисяч Євро, 705 тисяч гривень та 50 тисяч російських рублів. Зазначив, що протягом тривалого часу на нього працював обвинувачений ОСОБА_7 , а також ОСОБА_23 , та ОСОБА_10 28 квітня 2016 року його ввечері було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та через два тижні він дізнався про викрадення грошових коштів з банківських комірок;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , згідно яких, 28 квітня 2016 року за місцем її проживання був проведений обшук працівниками СБУ, в ході якого було вилучено частину грошових коштів, які вона не встигла занести напередодні в банк та ключі від банківської скриньки, де зберігались грошові кошти ОСОБА_9 . Через деякий час до неї в машину підсів ОСОБА_7 , який повідомив, що необхідно поїхати до банку та забрати все, що знаходиться в банківських комірках. Вона не задаючи ОСОБА_7 зайвих запитань, поїхала з ним до банку, де з комірки забрала всі грошові кошти, які там знаходились та передала їх ОСОБА_7 , після чого, він віддав їй 20 тисяч доларів США та сказав, що це її частина, при цьому наказав ні кому про це не розповідати. ОСОБА_10 поїхала з працівниками СБУ, а ОСОБА_24 відбув в невідому їй напрямку;

- показаннями свідка ОСОБА_25 згідно яких, він у квітні 2016 року працював на посаді старшого слідчого ГСУ СБ України. Він та його колега за місцем проживання ОСОБА_10 проводили обшук, вході якого було вилученого грошові кошти у розмірі 50 тисяч доларів США, 50 тисяч російських рублів, 60 тисяч Євро, ключі від банківської скриньки, а в автомобілі ОСОБА_10 було вилучено документи щодо господарської діяльності на території АР Крим. В подальшому оперативні працівники разом з ОСОБА_10 поїхали до банківських скриньок, звідки ОСОБА_10 добровільно надала паспорт ОСОБА_9 . Наприкінці травня до нього приїхала ОСОБА_10 з ОСОБА_7 та написала клопотання про повернення вилучених речей в ході обшуку її квартири. Оскільки, арешт на майно не було накладено слідчим суддею, був складений акт прийому-передачі, за яким всі речі та документи передані ОСОБА_10 у присутності ОСОБА_7 ;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що у 2016 він займав посаду власного аудитора ОСОБА_9 , а ОСОБА_10 мала доступ до банківських комірок № 38 та №44, в подальшому, з вказаних банківських скриньок були викрадені грошові кошти. Напередодні затримання ОСОБА_26 у вказаних банківських скриньках знаходились 211 тисяч доларів США, 51 тисяча російських рублів 60 тисяч Євро та 711 тисяч грн., а також було передано ОСОБА_10 175 тисяч грн.., 48 900 доларів США, 50 тисяч рулів та 8 400 євро, які вона не встигла занести до сейфу;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , згідно яких вона у 2016 році працювала по обслуговуванню депозитарних скриньок. ОСОБА_10 знає як особу, яка раз у тиждень, може частіше, приходила до банку, зокрема банківських скриньок. Крім того, також свідок ОСОБА_14 , повідомила, що керівництво банку, дало розпорядження, щоб ОСОБА_10 не записувалась у журналі та мала безперешкодний доступ до банківських комірок. Вказане розпорядження поширювалось лише на неї;

- показаннями свідка ОСОБА_27 , згідно яких, з приводу викрадення грошових коштів, які знаходились у банківських комірках, йому нічого не відомо. У 2016 році він працював у вказаному банку, та, на прохання слідчих СБУ, надав відео з камер спостережень, з яких вбачається, що до приміщення банку зайшла ОСОБА_10 з чоловіком, який чекав її, а вона пройшла до приміщення з банківськими скриньками. Повернувшись, вони разом залишили приміщення банку;

- показаннями свідка ОСОБА_28 , який повідомив, що у 2016 році він обіймав посаду слідчого з ОВС СБУ. 28 квітня 2016 року він проводив дві слідчі дії, а саме обшук квартири ОСОБА_10 та її автомобіля. В ході обшуку було вилучено речі, документи, а також ключі від банківських сейфів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що показання потерпілого та зазначених свідків цілком узгоджуються між собою та з іншими доказами, щодо дій ОСОБА_7 в конкретній ситуації, яка відбулася під час перебування ОСОБА_9 під вартою та була спрямована на викрадення грошових коштів у особливо великих розмірах за попередньою змовою з ОСОБА_10 , оскільки саме в розпорядженні останньої був доступ до грошових коштів, належних ОСОБА_9 .
Зазначені вище показання свідків, прямо та достовірно вказують на те, що ОСОБА_7 , будучи організатором та співвиконавцем злочину, заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 саме у спосіб та за обставин, зазначених у вироку суду.
Твердження апеляційної скарги захисника про суттєву різницю в показах ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не знайшли свого піждтвердження в ході апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження.
Колегія суддів вважає їх покази несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та які у сукупності з дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, які докладно наведені у вироку суду свідчать проте,що саме обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 185 КК України.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо недопустимості як доказу показів ОСОБА_10 колегія суддів вважає непереконливими, оскільки останню було попереджено судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, та крім того, її показання узгоджуються з іншими дослідженими місцевим судом допустимими та належними доказами.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.185 КК України та призначено їй покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнена від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитовим строком 1 рік, що констатує та засвідчує наявність факту вини ОСОБА_10 у вчиненні крадіжки грошових коштів ОСОБА_9 в особливо великих розмірах, за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_7 , та не викликає сумнівів у достовірності та правдивості її показів в даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів щодо наявності у потерпілого ОСОБА_9 грошових коштів і які в подальшому у нього було викрадено, спростовуються, окрім іншого, наявною в матеріалах кримінального провадження копією податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_9 за 2015 рік.
Доводи захисника про те, що досліджений судом першої інстанції відеозапис є недопустимим доказом, не заслуговують на увагу, оскільки, як вірно вказано у вироку суду, зазначений відеозапис не відбирався особисто стороною обвинувачення, слідчим, шляхом отримання доступу до систем відеоспостереження, інших електронних носіїв, володільцями яких є інші особи, а було надано добровільно ОСОБА_27 , та безпосередньо сам обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував свою присутність 28 квітня 2016 року в приміщенні ПАТ «Комерційний Індустріальний банк» за адресою: м. Київ, вул. Бульварно- Кудрявська, 6, а тому такий доказ, за своїм загальним змістом, не потребував отримання у порядку, визначеному ст.ст.159-164 КПК України, а при відтворенний відеозапис не викликає сумніву у його достовірності, зокрема щодо неповноти відображення або спотворення, перекручування змісту подій, що на такому відеозаписі зафіксовані.
З вироку суду першої інстанції вбачається, що судом було допитані свідки сторони захисту ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те що зазначені показання свідків сторони захисту, жодним чином не спростовують інші докази, які були досліджені судом та якими цілковито підтверджується факт викрадення ОСОБА_7 грошових коштів в особливо великих розмірах, належних ОСОБА_9 , а лише доводять, що потерпілий ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_7 дійсно раніше перебували у дружніх відносинах, які згодом погіршилися те переросли у неприязні.
Крім того, судом надано оцінку також наданим стороною захисту письмовим доказам, та після їх дослідження судом встановлено, що за своїм змістом вони не містять будь-яких фактичних даних саме про обставини події, яка є предметом дослідження цього провадження, не спростовують та не підтверджують наявність вини або невинуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкриміноване.
За таких обставин апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції відкинуто докази сторони захисту, порушено право ОСОБА_7 на змагальність сторін та справедливий судовий розгляд.
Також, апеляційним судом було ретельно перевірено доводи захисника про незаконне затримання ОСОБА_7 , проте такі доводи спростовуються наявним в матеріалах кримінального провадження протоколом про затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 26 червня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_7 затримано як особу, підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України. При цьому, під час затримання органом досудового розслідування роз`яснено ОСОБА_7 його права та обов`язки у відповідності до вимог ст. 42 КПК України та виконано вимоги ст. ст. 208, 213 КПК України.
Доводи захисту, викладені в клопотанні про необхідність скасування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 є малопереконливими, оскільки запобіжний захід втрачає свою дію після постановлення судом апеляційної інстанції ухвали по суті вироку.
Також не постає можливим вирішити питання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, у зв`язку з відсутністю документально підтверджених даних про конкретний період перебування ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі, що не позбавляє ОСОБА_7 можливості звернутись з відповідним клопотанням до адміністрації колонії в порядку виконання вироку.
Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи захисту про зарахування у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 - строк попереднього ув`язнення.
Твердження захисника про те, що розгляд проведено судом упередженео та необгрунтовано, не заслуговують на увагу, оскільки перевіркою матеріалів кримінального провадження в суді апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції дослідив, оцінив та проаналізував отримані докази в рамках даного кримінального провадження, докладно навівши мотиви за яких суд приймає одні та відкидає інші докази, та прийшов до переконання, що вина ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення є доведеною поза розумним сумнівом, з чим погоджується апеляційний суд.
Доводи захисника про те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 проведено з порушенням правил підслідності, є малопереконливими.
Так, колегія суддів проаналізувавши вимоги ч.5 ст.36, ст..216 КПК України вважає, що прокурор діяв в межах своїх повноважень, доручивши розслідування кримінального провадження №0002369 від 24.07.2017 року слідчим Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України (постанова про доручення здійснення досудового розслідування кримінального провадження т.1 а.с.97).
При цьому, прокурор обґрунтовано виходив із складності даного кримінального провадження та необхідності проведення значного обсягу слідчих (розшукових) дій по ньому, з метою ефективності його розслідування.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для визнання доказів в процесі такого розслідування недопустимими і вважає, що при розслідуванні даного кримінального провадження не були порушені фундаментальні права і свободи обвинуваченого, що не дає колегії суддів сумніву у достовірності доказів по справі.
Крім того, розслідування та судовий розгляд здійснено відповідно до положень КПК України, з додержанням засад диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними до суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.
Таким чином, детально дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 .
З огляду на викладене, вирок суду першої інстанції відповідає вимогам, передбачених ст. ст. 370, 374 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження, які потягли б за собою зміну чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування чи зміни вироку не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м.Києва від 17.07.2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, у строк покарання ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення в ДУ «Київський слідчий ізолятор» з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 26.06.2017 року по 02.03.2021 року та з 22.11.2021 року по 16.11.2022 року.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим у цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: