Справа № 497/657/22
Провадження № 1-кс/497/244/22
УХВАЛА

12.04.2022 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

розпорядника майна - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання, в м. Болград, клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043 від 08.04.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України,
ВСТАНОВИВ:
08.04.2022 року прокурор Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна в зв`язку з досудовим розслідуванням по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000043 від 08.04.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

З поданого клопотання вбачається, що 07.04.2022 року приблизно о 15:50 годині, на блок-посту № НОМЕР_1 на автодорозі Т-1606 біля АДРЕСА_1 , під час огляду транспортного засобу марки «Mеrсedes-Веnz», р/н НОМЕР_2 було встановлено, що колір автомобіля не відповідає кольору зазначеному в свідоцтві реєстрації транспортного засобу, та при звірці номеру кузова НОМЕР_3 були виявлені сліди кустарного зварювання.

Під час проведення огляду місця події, вказаний автомобіль було вилучено у ОСОБА_4 , який є володільцем та фактичним користувачем.

Враховуючи, що вилучений автомобіль марки «Mеrсedes-Веnz» р/н НОМЕР_2 , зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження органом досудового розслідування, у порядку ст. 98 КПК України його визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000043.

Підставою накладення арешту на вказаний транспортний засіб є те, що існує сукупність підстав вважати, що він є доказом кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою накладення арешту на вилучене під час досудового розслідування майно, відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 170 КПК України є збереження речових доказів, оскільки існують достатні підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що були об`єктом кримінальних протиправних дій та набутті кримінально протиправним шляхом, а тому прокурор звертається з цім клопотанням.

Прокурор Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти передання транспортного засобу на зберігання власникові з можливістю його використання, але просив зобов`язати ОСОБА_4 за першою вимогою органу досудового розслідування або експерта надати транспортний засіб.

Власник майна ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти накладення арешту майна на належний йому автомобіль, зазначив, що йому не відомо про підробку та заміну номерів вузлів та агрегатів належного йому транспортного засобу, тому просить повернути йому автомобіль у розпорядження.

Слідчий суддя перевіривши наданні матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, дійшов висновку щодо задоволення клопотання, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

В судовому засіданні встановлено, що 07.04.2022 року до Болградського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення про те, що 07.04.2022 року приблизно о 15:50 годині на блок посту №11 на автодорозі Т 1606 біля м.Болград, під час огляду транспортного засобу марки «Mеrсedes-Веnz» р/н НОМЕР_2 було встановлено, що колір автомобіля не відповідає кольору в свідоцтві реєстрації транспортного засобу, та при звірці номеру кузова НОМЕР_3 були виявлені сліди кустарного зварювання (ЖЄО №1130).

Вказані відомості 08.04.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000043 за правовою кваліфікацією ст.290 КК України.

З протоколу огляду місця події від 07.04.2022 року вбачається, що працівниками поліції проведено огляд автомобіль марки «Mеrсedes-Веnz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час якого встановлено невідповідність данних зазначених в технічному паспорті з наявними ознаками транспортного засобу а також сліди кустарного зварювання. З метою встановлення обставин події та проведення необхідних експертиз транспортний засіб вилучено та поміщено до спеціального майданчику.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження є всі підстави обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, про що свідчать невідповідність коліру транспортного засобу з коляром та номером в правовстановлюючих документах, а також наявні сліди кустарного зварювання. Також прокурором доведено, що майно, на яке він просить накласти арешт, буде використано, як доказ у кримінальному провадженні.

Оцінивши обставини визначені ст.ст. 132,170 КПК України, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню, тому слідчий суддя вважає необхідним застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вилученого майна. Також вирішуючи питання щодо зберігання транспортного засобу слідчий суддя вважає за можливим передати його на відповідальне зберігання власникові з можливістю його використання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 132,170-173,395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000043 від 08.04.2022 року, а саме на:

- автомобіль марки «Mеrсedes-Веnz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передавши його на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_4 , заборонивши йому відчуження та розпорядження даним транспортним засобом.

Відповідальним за належне зберігання транспортного засобу визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язавши його при першій вимозі надати транспортний засіб «Mеrсedes-Веnz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , органу досудового розслідування або експертові для проведення необхідних експертиз.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 13.04.2022 року о 13.00 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1