ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Київського районного суду м. Харків від 13 травня 2022 року,

встановила:
Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 вересня 2021 року за №0001334, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 липня 2022 року, обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину та уродженцю Королівства Марокко, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , судове рішення щодо яких не оскаржується.

Приймаючи таке рішення щодо ОСОБА_8 місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, обставини, тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

Урахувавши положення п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд першої інстанції дійшов висновку про продовження зазначеного вище запобіжного заходу без визначення розміру застави ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Харків від 13 травня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: прокурором не доведено наявність заявлених у клопотанні ризиків та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого; пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення є необґрунтованим; обвинувачений не судимий, одружений, є студентом, у вільний від навчання час займається волонтерською діяльністю, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, перебуває тривалий час під вартою, де не порушує вимоги режиму установи попереднього ув`язнення, бажає захищати України, а тяжкість обвинувачення не є достатньою підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника та обвинуваченого на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора, який заперечив щодо апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала місцевого суду щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому відповідно до ст.404 КПК України в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно ж до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.4 ст.187 КК України пособництва в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, у особливо великих розмірах.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177,183,197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши те, що ОСОБА_8 обвинувачується в учиненні особливо тяжкого корисливого злочину проти власності, за який передбачене покарання від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, особу обвинуваченого, який, зокрема не має офіційного джерела доходу. У свою чергу, з наведених фактичних обставин інкримінованої ОСОБА_8 злочинної діяльності із застосуванням насильства та погрозою його застосування щодо потерпілих, убачається високий ступінь суспільної небезпеки даного злочину та особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, а також ретельна підготовка учасників групи до вчинення нападу.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції врахував тяжкість обвинувачення не як самостійну підставу для подальшого тримання під вартою обвинуваченого, а в сукупності з іншими обставинами, які враховуються при продовженні строку тримання під вартою, через це доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.
Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися, обставини інкримінованого ОСОБА_8 особливо тяжкого злочину, що має високу суспільну небезпеку, та дані про особу обвинуваченого, на думку апеляційного суду, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, як просить апелянт.

Колегія суддів ураховує доводи захисника про те, що обвинувачений не судимий, одружений, є студентом, позитивно характеризується керівником громадської організації, учасником якої він є, не порушує режиму в місці попереднього ув`язнення, однак ці дані з урахуванням наведених вище обставин не спростовують висновки місцевого суду про неможливість запобігти таким, що не зменшились, ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, в разі незастосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому всупереч твердженням апелянта, встановлені під час розгляду питання щодо продовження запобіжного заходу обставини в їх сукупності не дають підстав уважати, що обвинувачений має такі соціальні зв`язки, які би могли слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд уважає законним та обгрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав останнього перебувати на волі.

Пунктом 1 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Ель ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства та погрозою його застосування.

Зважаючи на викладене вище та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, обставини, визначені ст. 178 КПК України, місцевий суд на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали обґрунтовано не визначив розмір застави обвинуваченому.

Щодо доводів захисника про необґрунтованість пред`явленого його підзахисному обвинувачення, то апеляційний суд при перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу, постановленої до ухвалення остаточного рішення по справі, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності для визнання особи винною чи невинною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Поміж тим, з урахуванням наведеного, колегія суддів зауважує на те, що відповідно до змісту обвинувального акту, всупереч доводам апеляційної скарги, пред`явлене обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_8 може бути причетним до вчинення злочину, в якому він обвинувачується.

Що стосується посилань у апеляційній скарзі на те, що обвинувачений виявив бажання захищати Україну, як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали, то слід зазначити, що матеріали провадження не містять, стороною захисту не наведено та не надано даних, які би підтверджували придатність ОСОБА_8 до несення військової служби в умовах воєнного стану, те, що він проходив військову службу, має досвід бойових дій. Будь-яких відомостей щодо надходження до установи попереднього ув`язнення чи суду запиту органу, який здійснює оборону України, про доцільність мобілізації обвинуваченого немає. На користь зазначених висновків свідчить і те, що за змістом ч.1 ст.616 КПК України виключається можливість скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, особам, які обвинувачуються за ст.187 КК України, як і ОСОБА_8 .
Тому зазначені в апеляційній скаргзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Істотних порушень вимог КПК України, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.
Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Харків від 13 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4