ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2625/22 Справа № 204/4552/22 Суддя у 1-й інстанції - Некрасов О. О. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Слоквенка Г.П.

суддів Коваленко Н.В., Крот С.І.

за участю:

секретаря судового засідання Зелицької Г.О.

прокурора Пустовіт В.В.

представника установи Єрьоміна В.М.

особи, щодо якої розглядається заява ОСОБА_1

захисника Фокій Б.В. (в режимі відеоконференції)

законного представника особи ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника особи, щодо якої розглядається питання про продовження застосування примусового заходу медичного характеру ОСОБА_1 адвоката Фокій Б.В. на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у кримінальному провадженні № 0000204 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року задоволено заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» та продовжено застосування примусового заходу медичного характеру, призначеного ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року щодо ОСОБА_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

В задоволення клопотання адвоката Фокій Б.В. про призначення комплексних комісійних судово-психіатричної та судово-медичної експертиз щодо ОСОБА_1 , про припинення застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_1 та про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і потребує тримання та відповідного лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Захисник не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви представника медичного закладу за надання психіатричної допомоги у повному обсязі. У разі відмови в задоволенні заяви в частині вимоги про припинення застосування до ОСОБА_1 примусових заходів медичного характеру, вирішити питання про зміну застосованих примусових заходів медичного характеру, шляхом обрання іншої форми тримання під вартою ОСОБА_1 , а саме: доручити компетентним органам влади здійснити переведення ОСОБА_1 до Чернівецької обласної психіатричної лікарні.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 22.12.2020 року, залишеною без змін ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 01.04.2021 року, задоволено клопотання прокурора та застосовано щодо ОСОБА_1 примусові заходи медичного характеру.

Постановою Верховного Суду від 19.01.2022 року ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 01.04.2021 року скасовано та призначено новий розгляду у суді апеляційної інстанції. Обрано запобіжний захід у виді поміщення ОСОБА_1 до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, строком на 60 днів, тобто до 19 березня 2022 року.

Згідно повідомлення першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 16.03.2022 року, на підставі ч.6 ст. 615 КПК України, раніше обраний до ОСОБА_1 запобіжний захід, слід вважати продовженим до вирішення відповідного питання, але не довше, ніж на два місця.

Захисник зазначає, що станом на 20.03.2022 року не існували судового рішення про продовження примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_1 , а посилання Верховного Суду на положення ч.6 ст. 615 КПК України, є необґрунтованим та не законним.

Отже перебування останнього на даний час у психіатричній лікарні, є порушенням статті 5 п.1 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Вказує, що судом не було надано належної оцінки аргументам захисту про те, що у цій справі вбачаються ознаки порушення статті 3 Конвенції, адже примусове лікування заявника, безперервно триває з 16 листопада 2016 року по даний час. Більше того, заявник перебував під вартою в Чернівецькому СІЗО з моменту його затримання - 25 червня 2016 року до 16 листопада 2016 року, і йому не надавалася жодна медична допомога, незважаючи на те, що органам влади було достовірно відомо про стійке і тяжке психічне захворювання заявника. Таке "поводження", категорично заборонено статтею 3 Конвенції.

Крім того, госпіталізація ОСОБА_1 до лікарні з суворим наглядом, за відсутності доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого злочину, його недієздатність та статус інваліда другої групи, на думку захисника, є невиправданим.

Зазначає, що лікарня, де перебуває ОСОБА_1 , розташована поряд з військовою частиною, що в умовах військової агресії, ставить під загрозу життя останнього у разі ракетної атаки. Його законні представники матір та сестра, які проживають в м. Чернівці, тривалий час позбавлені можливості відвідати останнього, що порушує права недієздатного.

Також адвоката зазначає, що відповідно до висновку лікарів- психіатрів № 600 від 24.06.2022 року, інформація щодо фактичного та правового змісту про підстави тримання ОСОБА_1 під вартою відсутні. Під час допиту в судовому засіданні, лікарі також не змогли підтвердити фактів агресивної поведінки недієздатного.

Вказує, що захисник звертався до КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Івано-Франківської обласної ради» та до «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» з метою проведення незалежного психіатричного огляду ОСОБА_1 , однак йому було відмовлено.

Захисник звертає увагу суду, що на початку червня 2022 року стан здоров`я ОСОБА_1 значно погіршився, він втрачав свідомість, про що повідомив матері по телефону. Разом з цим, у висновку експерта № 600 від 24.06.2022 року не відображено інформації про погіршення стану здоров`я останнього, що на думку захисника, свідчить про недоліки в наданні ОСОБА_1 медичної допомоги в умовах психлікарні.

Під час апеляційного розгляду особа, щодо якої розглядається питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_1 , його захисник адвокат Фокій Б.В., та законний представник ОСОБА_1 , підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор та представник ДФ «Спеціалізований заклад з надання психіатричної допомоги» лікар-психіатр Єрьомін В.М., заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, з яких вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.

Частиною 1 статті 95 КК України також передбачено, що продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», питання про зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу або виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.

Як слідує з висновку комісії лікарів-психіатрів № 600 від 24 червня 2022 року, ОСОБА_1 страждає на шизофренію, параноїдальну форму, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром. За своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Відповідно до цього ж висновку, контакт з ОСОБА_1 носить вкрай формальний характер через наявність вираженої дефіцітарної симптоматики. Напружений, емоційно нівельований, тривожний. Висловлює актуальні маячні ідеї впливу та одержимості. Жалю з приводу скоєного не висловлює. До свого психічного захворювання некритичний, необхідності лікування не усвідомлює. За таким станом пацієнт зумовлює особливу небезпеку для оточуючих.

Апеляційний суд вважає, що висновок комісії лікарів-психіатрів № 600 від 24 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 є достатньо обґрунтованим та мотивованим і відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Таким чином, враховуючи медичний критерій, а саме характер і тяжкість захворювання, юридичний критерій - тяжкість вчиненого останнім діяння, та соціальний критерій - ступінь небезпечності ОСОБА_1 , як психічно хворого для себе чи інших осіб, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження примусових заходів медичного характеру з посиленим наглядом.

Згідно ст. 3 Закону України Про психіатричну допомогу кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування пп. «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особу може бути позбавлено свободи як «психічно хвору», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Враховуючи, що на даний час мета примусових заходів медичного характеру не виконана, особа не перестала бути суспільно-небезпечною, підстав для скасування судового рішення, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі адвоката Фокій Б.В., колегія суддів не вбачає.

Твердження апелянта про те, що висновок лікарів-психіатрів не містить фактичного та правового змісту про підстави тримання ОСОБА_1 під вартою, що лікарі психіатри в судовому засіданні не змоги підтвердити фактів агресивної поведінки ОСОБА_1 , не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами провадження.

Крім того колегія суддів зазначає, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу розглядається як позбавлення свободи у розумінні п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до ч.6 ст. 615 КПК України, у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 22.12.2020 року задоволено клопотання прокурора та застосовано щодо ОСОБА_1 примусові заходи медичного характеру Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 01.04.2021 року ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 22.12.2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19.01.2022 року скасовано ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 01.04.2021 року та призначено новий розгляду у суді апеляційної інстанції. Обрано запобіжний захід у виді поміщення ОСОБА_1 до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, строком на 60 днів, тобто до 19 березня 2022 року.

Згідно повідомлення першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 16.03.2022 року, на підставі ч.6 ст. 615 КПК України, раніше обраний до ОСОБА_1 запобіжний захід, слід вважати продовженим до вирішення відповідного питання, але не довше, ніж на два місця.

Враховуючи викладене, порушень норм процесуального закону, не законного та не обґрунтованого продовження примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_1 , як стверджує адвокат, допущено не було.

Посилання захисника про наявні порушення ст. 3 Конвенції про захист прав і основоположних свобод через тривале примусове лікування ОСОБА_1 з листопада 2016 року по теперішній час, про відсутність надання йому медичної допомоги, про погіршення стану здоров`я останнього через перебування його в лікарні з суворим наглядом, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки вказане не підтверджено жодним належним доказом та містить лише особисті висновки адвоката через незгоду з судовим рішенням.

Що стосується посилань захисника та не, що лікарня, де перебуває ОСОБА_1 , розташована поряд з військовою частиною, і у разі ракетної атаки в умовах військової агресії, ставить під загрозу життя останнього, апеляційний суд вважає їх виключно формальними, оскільки жодним чином не впливають на суть судового рішення та в даному випадку не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі адвокатом та доводів наведених ним в судовому засіданні, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу адвоката Фокій Б.В. залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої розглядається питання про продовження застосування примусового заходу медичного характеру ОСОБА_1 адвоката Фокій Б.В. - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року, якою продовжено застосування примусового заходу медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

Г.П. Слоквенко Н.В. Коваленко С.І. Крот