Справа № 438/1536/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1 ,
Провадження № 11-кп/811/1113/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орів Сколівського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 12 листопада 2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 128 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим ОСОБА_8 .

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 20 593,20 грн.

Кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, закрито.

Згідно з ухвалою, ОСОБА_6 , 29 січня 2020 року приблизно о 16 год. 00 хв., перебуваючи на робочому місці у столярному цеху ТзОВ «Белуко». Під час здійснення робіт на фрезерувальному верстаті «Casolin F90KL» заводський номер №482004 з моменту заклинення букової заготовки ріжучої частини фрезерувального верстата, для її розблокування перейшов на сторону прийому та почав вибивати рейкою заготовку у протилежний бік, не виключивши верстат, чим порушив вимоги підпункту 3.21.6 пункту 3.21 та пункт 1.8 п. 3.19 «Інструкції з охорони праці №3 при виконанні столярних робіт (для столяра), затвердженої наказом директора ТзОВ «Белуко» №8/8/18-ОПЗ від 08 серпня 2018 року (п. 3.21 забороняється користуватися деревообробним обладнанням при виникненні хоча б однієї з перерахованих несправностей; п.п.3.21.6 поява ненормального шуму, гуркоту, вібрації; п. 3.19 при раптовій зупинці ручного обладнання (заклинення механізмів, зникнення напруги в електромережі тощо) її треба негайно вимкнути з електромережі; п. 1.8 столяр зобов`язаний: піклуватися про особисту безпеку і здоров`я оточуючих людей у процесі виконання будь-яких робіт, або під час знаходження на території підприємства), ст. 14 Закону України «Про охорону праці» та у подальшому, розблокувавши верстат, зненацька букова заготовка вилетіла із станка та заподіяла тілесні ушкодження столяру підприємства ОСОБА_8 .

Своїми діями з необережності ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді колото рваної рани передньої поверхні правого стегна із травматичним розривом правої стегнової артерії, що ускладнились геморагічним шоком та нирковою недостатністю. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок контакту із твердим загостреним предметом та за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент нанесення відповідно до висновку експерта №526 від 18.12.2020.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ст. 128 КК України як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Не погоджуючись із даною ухвалою, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу в частині стягнення з нього на користь держави витрат на залучення експертів в сумі 20 593,20 грн скасувати, ухвалити нове рішення, яким витрати на залучення експертів в сумі 20 593,20 грн віднести на рахунок держави.
В обгрунтування апеляційний вимог покликається на те, що витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого лише у двох випадках: ухвалення щодо обвинуваченого обвинувального вироку; залучення експерта безпосередньо стороною захисту.
Зазначає, що обвинувальний вирок щодо нього ухвалено не було, експерт ним не залучався, а тому витрати на залучення експерта мають бути віднесені на рахунок держави.
У судове засідання ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення такого, не з`явився. 1 червня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі, також зазначив, що підтримує апеляційні вимоги та просить їх задовольнити.
Прокурор ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.
За таких обставин, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КК України, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги слід проводити у відсутності учасників, що не з`явились.
Заслухавши доповідача, позицію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Статтею 46 КК (у редакції, чинній на час інкримінованого діяння) передбачено, що особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

За змістом положень ч. 4 ст. 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час підготовчого судового засідання ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_8 звернулися до суду з заявами, в яких просили звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК у зв`язку з примиренням із потерпілим.

Установивши, що потерпілий з ОСОБА_6 примирилися, останній повністю відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, місцевий суд задовольнив подані клопотання, звільнив ОСОБА_6 на підставі ст. 46 КК від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 249 цього Кодексу та закрив кримінальне провадження згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Крім того, цей суд зазначив, що процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз у справі, в розмірі 20 593,20 грн підлягають стягненню з ОСОБА_6 .

Однак ОСОБА_6 не погодився з рішенням місцевого суду в частині стягнення з нього процесуальних витрат, вказавши, що таке не відповідає вимогам закону.

Перевіркою ухвали Бориславського міського суду Львівської області від 12 листопада 2021 року колегією суддів апеляційного суду встановлено, що така, згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Так, згідно з ч. 1 ст. 126 КПК питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Як було вище зазначено, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрито на підставі ст. 46 КК у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Отже, доводи ОСОБА_6 з приводу відсутності підстав для сплати ним процесуальних витрат є необґрунтованими, оскільки закриття кримінального провадження щодо нього на нереабілітуючих підставах і застосування до нього більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє його від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судово-медичної експертизи від 18 грудня 2020 року №526 та судової експертизи безпеки життєдіяльності від 8 вересня 2021 року №11789/21-46, вартість яких становить 20 593,20 грн.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі на необхідність застосування позиції Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 25 червня 2018 року у справі № 758/2420/17 (провадження № 51-6469ск18), є невмотивованим, адже зазначена ухвала (в якій суд касаційної інстанції погодився з рішенням апеляційного суду та вказав, що, оскільки місцевим судом не було ухвалено обвинувального вироку, а постановлено ухвалу, то цим судом правильно відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК вирішено питання щодо процесуальних витрат) була постановлена до рішення Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року, в якому міститься висновок про те, що КПК не обмежує процесуальної форми вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком.

Кримінальним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з такого: висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного кримінального суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного кримінального суду над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного кримінального суду.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 березня 2019 року (справа №756/5803/17-к, провадження №51-7432км18).

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставами для скасування судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 12 листопада 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4