єдиний унікальний номер справи 546/1219/21
номер провадження 1-кп/546/19/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, зареєстроване 21.11.2021 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000688 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Жовтневе Решетилівського району Полтавської області, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працює, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не депутат, не є особою з інвалідністю, є учасником бойових дій, раніше судимий 30.04.2021 Решетилівським районним судом Полтавської області за ст. 126-1 КК України до громадських робіт строком 220 годин (вирок набрав законної сили 21.10.2021),
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України ,-
встановив:
20 листопада 2021 року близько 20 години 00 хвилин до господарства потерпілої ОСОБА_5 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , прийшов ОСОБА_4 та, перебуваючи у приміщенні будинку за вказаною адресою, між обвинуваченим та потерпілою виникла сварка, під час якої ОСОБА_4 вирішив заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_5 .
Так, 20.11.2021 близько 20 години 30 хвилин, реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_4 умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 , кулаком правої руки наніс ОСОБА_5 не менше 5 ударів в область обличчя, правого плеча та лівого передпліччя, в результаті чого, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 441 від 26.11.2021, заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синця на верхньому повіці правого ока, на підборідді справа, на правому плечі, садно на слизовій оболонці верхньої губи справа на фоні фіолетового крововиливу, садно на шкірі лівого передпліччя, які виникли 20.11.2021 та кваліфікуються як в сукупності так і окремо, як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Прокурор у судовому засіданні зазначила, що в судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 125 КК України в виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У судовому засіданні 09 червня 2022 року обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за обставин, зазначених в обвинувальному акті, визнав повністю і суду пояснив, що 20 листопада 2021 року до нього прийшов ОСОБА_6 з пляшкою горілки та запропонував її випити. Під час вживання алкогольних напоїв у нього з ОСОБА_6 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 намагався завдати йому тілесних ушкоджень, однак той утік. А через те, що потерпіла ОСОБА_5 намагалася його зупинити та хапала за руки він наніс їй декілька ударів кулаком в область обличчя. У вчиненому щиро розкаювався, жалкував про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язувався не вчиняти подібних дій в подальшому.
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила суду, що конфлікт у ОСОБА_4 із ОСОБА_6 виник на ґрунті ревнощів, оскільки ОСОБА_6 щось сказав ОСОБА_4 про неї, після чого той схопив ножа. Однак вона завадила йому вдарити ОСОБА_7 і ОСОБА_4 завдав їй декількох ударів в обличчя.
Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченого, оголошенням документів, які характеризують особу обвинуваченого, відповідно, докази по справі не досліджувалися, у зв`язку з тим, що суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються.
Суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого та потерпілу, доходить висновку, що своїми умисними діями, які виразилися в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (проступок) і його протиправні дії суд кваліфікує за частиною 1 статті 125 КК України.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно статті 66 КК України, суд вважає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , згідно статті 67 КК України, є рецидив злочинів.
Щодо того, що обвинувачений з його слів вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, яке відповідно до п.13 ч.1 ст. 67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання, проте така обставина не зазначена в обвинувальному акті суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.
За п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Тому, визнання судом обставин, що обтяжують покарання, які не встановлені органами досудового слідства, буде суперечити положенням статті 337 КПК України.
Висновок суду базується на правових висновках Верховного Суду, висловлених у постанові від 07 лютого 2019 року у справі № 676/3274/17.
Відповідно до статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог статті 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При обранні виду і міри покарання суд враховує тяжкість вчинення кримінального правопорушення, згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відносяться до кримінальних проступків, обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше судимий за вчинення умисного кримінального правопорушення, стан його здоров`я, який на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, є учасником бойових дій, особою з інвалідністю третьої групи та отримує пенсію, наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття та наявність обставини яка обтяжує покарання рецидив злочинів, те, що він критично відноситься до своїх дій, думку прокурора, та думку потерпілої, які просили призначити покарання у виді штрафу.
Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді штрафу.
Відповідно до копії повідомлення старшого інспектора Полтавського РС №7 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_8 ОСОБА_4 , засуджений Полтавський апеляційним судом до покарання у вигляді 220 громадських робіт, знятий з обліку по відбуттю покарання (а.к.п.51).
Враховуючи ту обставину, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого.
Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся. З урахуванням цього суд вважає за необхідне роз`яснити положення ч. 7 ст. 128 КПК України про те, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Витрати на залучення експерта відсутні.
Речові докази у справі відсутні.
На підставі викладеного, та керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
ухвалив:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 850,00 грн.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Решетилівський районний суд Полтавської області.
Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1