Справа №760/6420/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2022 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому зсіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду м.Києва скаргу ОСОБА_3 №903-С2 на бездіяльність уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України, що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заяво.-повідомленням про службові злочини №926-930, -
В С Т А Н О В И В:
До слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва надійшла скарга ОСОБА_3 №903-С2 на бездіяльність уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України, що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою-повідомленням про службові злочини №926-930.
Як зазначається в скарзі, 23.05.2022 ОСОБА_3 було подано до Національного антикорупційного бюро України заяву-повідомлення №926-930 про вчинення суддею Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ст.111, с.3 ст.109, ч.2 ст. 375, ч.2 ст. 256 КК України.
Як зазначається в скарзі, вищевказана заява-повідомлення була подана до Національного антикорупційного бюро України 23.05.2022, але на час подання скарги до слідчого судді вказані в заяві-повідомленні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були.
Виходячи з викладеного та керуючись ст..ст. 55, 214, 216, 218 КПК України, скаржник просить слідчого суддю по суті (цитується за скаргою):
-визнати протизаконними дії адміністративного складу НАБУ, які навіть не допускають уповноважених осіб, перелічених у ст..214 КПК для виконання ними їх прямих функціональних службових обов`язків діяти так, як це передбачено прямими нормами національного законодавства, яким Закон, ст.. 214 КПК забороняє міркувати понад 24 години, та вчиняти некомпетентними особами протизаконні переправки заяви про злочин №926-930 на свій власний корупційний розсуд з перевищенням повноважень дій по ч.2 ст.218 КПК, чи тупо ховати у себе такі заяви;
-зобов`язати детектива НАБУ (т.в.о. директора НАБУ Гізо Углаву хай особисто проконтролює) внести відомості в ЄРДР виключно і точно по тексту заяви про злочин, і розпочати слідство, і в порядку ч.2 ст.218 КПК проводити слідство до тих пір, поки прокурор своєю постановою, як це прописано у Законі, не визначити компетенцію за центральним СБУ.
У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про судове засідання, про причини неявки не повідомив.
Національне антикорупційне бюро України про день, час та місце судового засідання було повідомлено належним чином, проте свого представника в судове засідання не направило, про причини неявки не повідомило, заперечень або пояснень щодо скарги не надало. Відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.
Дослідивши скаргу, додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги з наступних підстав.
Виходячи з п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Згідно з ч.1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Аналогічна правова позиція міститься в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12 січня 2017 року №9-49/0/4-17 .
Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 в порядку ст. 214 КПК України було подано до НАБУ заяву від 23.05.2022 про кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 364, ст.111, с.3 ст.109, ч.2 ст. 375, ч.2 ст. 256 КК України, вчинені, на його думку, суддею Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_4 , проте на час розгляду скарги слідчим суддею відомості з вказаної заяви-повідомлення №926-930 ОСОБА_3 уповноваженими особами НАБУ до ЄРДР не були внесені.
Разом з тим, при дослідженні матеріалів скарги, слідчий суддя дійшов висновку, що твердження скаржника ОСОБА_3 про вчинення суддею Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ст.111, с.3 ст.109, ч.2 ст. 375, ч.2 ст. 256 КК України, шляхом постановлення, на думку скаржника, завідомо неправосудних ухвал від 05.05.2022 у справі №761/1603/22, від 05.05.2022 у справі №761/3890/22, від 08.05.2022 у справі №761/1594/22, від 26.04.2022 у справі №761/6201/22, від 26.04.2022 у справі №761/6068/22, під час розгляду скарг ОСОБА_3 , зводяться до незгоди ОСОБА_3 із цим судовим рішенням.
У зв`язку з цим слід зазначити, що пп.5, 57, 59 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (далі - КРЄС) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень закріплено базовий принцип, відповідно до якого оцінка якості кожного рішення повинна здійснюватися тільки через використання права оскарження, установленого законом. Цей принцип є ключовим наслідком конституційної гарантії незалежності суддів, яка розглядається як одна із основних характеристик верховенства права в демократичному суспільстві.
КРЄС підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини. Держави повинні гарантувати відповідність їхніх національних процедур вимогам, викладеним у рішеннях зазначеного Суду.
КРЄС підкреслює, що будь-який метод оцінювання якості судових рішень не повинен втручатися у незалежність як судової влади у цілому, так і окремих суддів.
Як передбачено ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Частинами 1, 2 ст.126, ч.1 ст.129 Конституції України передбачено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України, вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Згідно з п.10 Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" судові рішення виходячи з їх обов`язковості до виконання на всій території України вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Відповідно до п.12 вищевказаного Пленуму оскарження судових рішень допускається у випадках, порядку та з підстав, визначених законом.
Оскарження ухвал або інших процесуальних актів суду, якими не завершується провадження у справі (про прийняття заяв і скарг до розгляду, про призначення судових засідань, про виклик осіб, про витребування документів та інших доказів тощо), крім випадків, прямо передбачених процесуальним законом, не допускається.
Прийняття до розгляду будь-якими особами чи органами, крім відповідного апеляційного або касаційного суду, заяв, у яких оскаржуються судові рішення, їх розгляд, витребування від судів інформації про судові справи у зв`язку з такими заявами, направлення заяв судам, вимоги до суддів про встановлення контролю за розглядом справи судом чи суддею є порушенням незалежності та самостійності суду.
При розгляді питання щодо невнесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, слідчий суддя також враховує Висновок Судової палати у кримінальних справах ВСУ щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013, згідно якого для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, який пов`язаний зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч.1 ст.2 Кримінального кодексу України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Верховний суд України в постанові від 15.04.2008 у справі №21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.».
На підставі викладеного та з метою уникнення протиправного втручання в діяльність судді, слідчий суддя доходить висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 № 903-С2 на бездіяльність уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України, що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою-повідомленням ОСОБА_3 про службові злочини №926-930 від 23.05.2022.
Відповідно до ч.1 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:
1) скасування рішення слідчого чи прокурора;
1-1) скасування повідомлення про підозру;
2) зобов`язання припинити дію;
3) зобов`язання вчинити певну дію;
4) відмову у задоволенні скарги.
На підставі викладеного та керуючись стст.19, 126, 129 Конституції України, стст.2, 214, 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
У задоволенні скарги ОСОБА_3 № 903-С2 на бездіяльність уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України, що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою-повідомленням ОСОБА_3 про службові злочини №926-930 від 23.05.2022 - відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1