Справа 760/1172/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2469/2022 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

06 вересня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, та призначено їй покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винною в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, за наступних обставин.
31.10.2020 року ОСОБА_9 відповідно до наказу НПУ ДПП №954 о/с від 06.12.2019 року - працівник правоохоронного органу, інспектор управління патрульної поліції у місті Києві, роти №6 батальйону №3 полку №1 (з обслуговування правого берега), лейтенант поліції (спеціальний жетон №0164406), ніс службу у складі патруля «Рубін 0902» разом з напарницею - поліцейською ОСОБА_10 , молодшим лейтенантом поліції (спеціальний жетон №0176810), на території Солом`янського району міста Києва.
Приблизно о 23 год. 28 хв. 31.10.2020 року, ОСОБА_9 , спільно з напарником - поліцейським ОСОБА_10 отримав повідомлення про адміністративне правопорушення, а саме про порушення тиші в нічний час в під`їзді №3, який знаходиться за адресою: м. Київ, бул. В.Гавела. Прибувши за вказаною адресою, працівники поліції піднялись на 5-тий поверх зазначеного будинку та помітили раніше їм невідомих жінок, одна з яких представилась як ОСОБА_8 .. Під час спілкування поліцейські представилися, були одягнені в формений одяг та виявили, що ОСОБА_8 явно знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, при цьому зробили зауваження за куріння в публічному місці, нецензурну лайку та порушення тиші, попередивши останню про адміністративну відповідальність, передбачену ст.173 КУпАП, за вчинення дрібного хуліганства та ст. 175-1 КУпАП за куріння в заборонених місцях, на що обвинувачена, усвідомлюючи, що перед нею працівники правоохоронного органу - поліції, відреагувала неадекватно, розпочала висловлюватись у бік працівників патрульної поліції нецензурною лайкою та продовжувала вчиняти адміністративні правопорушення. В результаті працівники поліції затримали ОСОБА_8 , помістивши її на заднє сидіння свого службового автомобіля, попередньо одягнувши на останню кайданки в положенні рук спереду.
Далі, ОСОБА_8 , сидячи на задньому сидінні зазначеного службового автомобіля, розпочала бити по склу дверей металевими кайданками, після чого, її було виведено з автомобіля, щоб змінити положення рук в кайданках з переду на зад, де спершу було знято кайданки з лівої руки. В цей момент, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень патрульному поліцейському ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, не реагуючи на неодноразові зауваження, поводячи себе зухвало, ОСОБА_8 на прохання припинити протиправні дії, не відреагувала, усвідомлюючи, що ОСОБА_9 перебуває при виконанні службових обов`язків, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, розвернувшись обличчям до останнього, нанесла йому один удар нігтями лівої руки в праву частину обличчя.
Відповідно до висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз №042-1696-2020 від 10.12.2020 року, ОСОБА_8 спричинила потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді садна в надбрівній ділянці справа (в проекції тіла брови) з переходом на верхню повіку правого ока (в проекцію внутрішнього кута); садно в ділянці зовнішнього кута правого ока з переходом у скроневу ділянку до межі росту волосся. Вказані тілесні ушкодження, за ступенем тяжкості, відносяться до легкого тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 подав на вирок суду апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 і закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що вину обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, стороною обвинувачення не було доведено з огляду на відсутність прямого умислу у діях ОСОБА_8 , що не було спростовано у ході судового розгляду, вказує на відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про вину ОСОБА_8 , наявність суттєвих суперечностей у поясненнях учасників кримінального провадження з доказами, які наявні у матеріалах справи, суттєві порушення КПК України при проведенні досудового розслідування.
Зокрема захисник вказує на відсутність належних, допустимих та достовірних доказів, які б у своїй сукупності підтверджували факт умисного спричинення ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , як працівнику правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків. На думку апелянта, наявність у діях обвинуваченої прямого умислу щодо нанесення легких тілесних ушкоджень працівнику поліції не доведено.
Захисник зазначає, що судом неправомірно не було досліджено висновок експертного дослідження №043-984-2020 від 05.11.2020, який підтверджує факт щодо дій обвинуваченої під час її затримання потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 , якими неправомірно та цілком незаконно було застосовано грубу фізичну силу.
Апелянт вказує також, що відомості наявні в протоколах огляду місця події від 01.11.2020 з фототаблицею не можуть жодним чином підтвердити будь-які обставини кримінального провадження, оскільки події відбувались біля 3 під`їзду буд. АДРЕСА_2 , натомість в протоколі зазначено про огляд 1 під`їзду. Крім того, слідчий Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_11 , який проводив огляд місця події, не входить до групи слідчих у даному кримінальному провадженні, а тому у нього були відсутні будь-які повноваження щодо проведення слідчих (розшукових) дій.
Також захисник вказує, що рапорт ОСОБА_9 містить недостовірну інформацію щодо затримання обвинуваченої. Крім того, рапорт містить допис, зроблений невідомими особами, а отже фактично є підробленим. Звертає увагу, що у протоколі затримання ОСОБА_8 вказано дві різні адреси, а також різний час її затримання. Також вказує, що у відповідності до висновку судово-медичної експертизи №042-1696-2020 у потерпілого мали місце тілесні ушкодження у вигляді саден, а не конкретно подряпин, натомість потерпілий та свідок надали пояснення про спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у виді подряпин, що не підтверджується висновком експертизи, а отже їх пояснення є неправдивими та недостовірними. Окрім того, у висновку зазначено, що садна ОСОБА_9 отримані тупим предметом, що не збігається з поясненнями потерпілого та свідка ОСОБА_10 . Також захисник вказує про розбіжності в датах щодо звернення ОСОБА_9 за медичною допомогою.
В апеляції також йдеться про те, що суд вийшов за межі обвинувального акта, та безпідставно визнав обставиною, яка обтяжує покарання вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Захисник вказує на недопустимість доказів протоколів проведення слідчих експериментів, оскільки до різних слідчих (розшукових) дій в одному й тому ж кримінальному провадженні було залучено одних і тих самих понятих, а також протоколами були встановлені різні обставини однієї і тієї ж події, та крім того обвинувачена не була присутня при проведенні слідчих експериментів.
Також захисник вказує, що сторона обвинувачення умисно, всупереч вимогам ст. ст. 110, 241, 245 КПК України відібрала біологічні зразки обвинуваченої, що є грубим порушенням процедури збирання доказів, що прямо встановлена КПК України. Захисник звертає увагу на відсутність у матеріалах справи висновку №041-1679-2020 від 02.11.2020, на який суд посилається як на доказ, що є недопустимим, оскільки суд його не досліджував та не проводив оцінку у відповідності до ст. 94 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченої та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених процесуальним законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, за обставин, викладених у вироку, обґрунтовані сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.

Зокрема, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який працюючи інспектором 6 роти 3 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції у м. Києві та 31.10.2020 року, перебував на нічному чергуванні у складі патрульного екіпажу «Рубін 0902», разом з напарницею, молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_10 . Патрулюючи проспект Вацлава Гавела в м. Києві, приблизно о 23 годині, надійшло повідомлення про порушення тиші за адресою: АДРЕСА_2 , після чого, вони направились за вказаною адресою.
Прибувши за вище зазначеною адресою, вони увійшли до 3-го парадного, де почули сильний шум. Піднявшись на 5-ий поверх, виявили жінок з явними ознаками сильного алкогольного сп`яніння, які вживали вино, курили тютюнові вироби та висловлювались нецензурною лексикою. У зв`язку з цим вони представилися та зробили зауваження, попередивши про адміністративну відповідальність, проте останні не відреагували та продовжували сперечатись. Під час спілкування, одна з жінок надала свої особисті дані та представилась як ОСОБА_8 . Вони роз`яснювали жінкам наслідки їхньої поведінки та просили їх перестати вчиняти адміністративні правопорушення та пройти до свого місця проживання, але ОСОБА_8 продовжувала поводити себе неадекватно, зухвало та почала виражатися в їх сторону нецензурною лексикою та вчиняти адміністративні правопорушення. Після цього, ними було прийнято рішення про затримання ОСОБА_8 для припинення правопорушення та складання адміністративних матеріалів. В ході затримання він взяв ОСОБА_8 за руку та почав проводити її до низу, але вона почала чинити супротив, на що, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», застосував спеціальний засіб - кайданки, зафіксувавши лише праву руку обвинуваченої. Крім того, з квартири, в якій вона проживала, вибігли її чоловік та мати, які почали заважати, після чого, вони викликали підкріплення.
В подальшому, він почав чинити опір шляхом утримання чоловіка, а напарниця, одягнувши кайданки на ОСОБА_8 в положенні спереду, провела її до службового автомобіля та посадила на заднє сидіння. Через деякий час, вони почули та побачили, що обвинувачена намагається вибити вікно службового автомобіля, на що він прийняв рішення переодягнути кайданки в положення ззаду, що зможе зашкодити затриманій вибити скло. В ході цього, він вивів ОСОБА_8 з автомобіля та почав переодягати кайданки, спочатку відстібнувши їй ліву руку. В цей момент, вона різко повернулась до нього обличчям та нігтями своєї лівої руки умисно нанесла удар по обличчю, подряпавши з правої сторони.
Далі, з метою припинення протиправних дій ОСОБА_8 та оформлення матеріалів, її було доставлено до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями він одразу звернувся до лікарів.
Свідок ОСОБА_10 , яка є співробітником патрульної поліції м. Києва, повністю підтвердила показання потерпілого ОСОБА_9 з приводу затримання ОСОБА_8 та нанесення останньою тілесних ушкоджень її напарнику під час виконання службових обов`язків.
Свідок ОСОБА_12 пояснила, що 31.10.2020 року, приблизно о 23 годині, вона та її сусідка ОСОБА_8 знаходились в коридорі 5-го поверху, за місцем проживання, по АДРЕСА_3 , де курили електронні сигарети «Айкос» та допивали глінтвейн, сильно не шуміли, святкували ОСОБА_13 . Через деякий час до них піднялись два патрульних поліцейських, чоловік та жінка, та повідомили, що на них надійшла скарга. Патрульні наголошували, щоб вони заспокоїлись та розходились по домівках, на що вони погодились, проте не йшли, так як вважали вимоги поліцейських незаконними. Далі, відбувся конфлікт з поліцейськими, на що вона розвернулась та пішла до квартири, щоб взяти свій мобільний телефон та знімати. Повернувшись назад, побачила як ОСОБА_8 ведуть по сходах вниз затриманою, в неї одна рука була одягнута в кайданки. ОСОБА_8 намагалась викрутитися від поліцейських та кричала, щоб вони її не затримували. Далі, ОСОБА_8 вивели з під`їзду та посадили до службового автомобіля. Що відбувалось далі свідок не бачила. Вважає, що поліцейські під час затримання ОСОБА_8 діяли неправомірно.
Показання потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_12 є послідовними, логічними, містять відомі їм обставини кримінального провадження, які суд першої інстанції безпосередньо сприймав під час судового засідання, та узгоджуються між собою, і доводи апеляційної скарги захисника про наявність суттєвих суперечностей у поясненнях учасників кримінального провадження з доказами, які наявні у матеріалах справи цього не спростовують.
Крім того, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, показання потерпілого та свідків повністю підтверджуються іншими, долученими до матеріалів кримінального провадження і безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, які доповнюють один одного та в своїй сукупності та підтверджують, що обвинувачена ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 345 КК України.
Зокрема, судом першої інстанції досліджено:
- дані протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення у потерпілого ОСОБА_9 від 01.11.2020 року, о 01 годині 07 хвилин, про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 (т. 1, а.п.99);
- рапорт поліцейського ОСОБА_9 про затримання 31.10.2020 року ОСОБА_8 у зв`язку з порушенням громадського порядку та подальшим нанесенням йому тілесних ушкоджень (т.1, а.п.100);
- дані протоколу затримання ОСОБА_8 , як особи, підозрюваної у вчиненні злочину, в порядку ст. 208 КПК України, від 01.11.2020 за адресою: АДРЕСА_4 , під час якого у останньої вилучені пристрій для нагрівання тютюну та пачку стіків (т.1 а.п.106-109);

- дані медичної документації потерпілого ОСОБА_9 , отриманої за результатами його огляду лікарями 31.10.2020 року, 01.11.2020 року, одразу після вчинення відносно нього злочину, згідно яких виявлені тілесні ушкодження та з`ясовано склад бригади «Швидкої медичної допомоги» (т. 1, а.п.101, 112,141-143, 160);
- дані протоколу огляду місця події від 01.11.2020 з фототаблицею за адресою: АДРЕСА_2 , місця скоєння злочину (т.1 а.п.106-109);
- дані протоколу огляду місця події від 01.11.2020 року, який проводився у приміщенні кабінету 205 Солом`янського УП ГУНП у м. Києві, за адресою: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 49, за участю ОСОБА_8 , та під час якого у останньої добровільно зроблені зрізи нігтьових пластин рук (т.1, а.п.117-119);
- дані протоколів перегляду відеозапису з портативного відеореєстратора поліцейського від 02.11.2020 року, та наданого свідком ОСОБА_12 , від 11.12.2020 року, які переглянуто в судовому засіданні, та на яких зафіксовані обставини затримання обвинуваченої ОСОБА_8 , а також проведення слідчих дій з останньою (т.1 а.п.133-139, 207-213);
- дані протоколів проведення слідчих експериментів від 01.11.2020 за участю потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , із застосуванням відеозапису, який переглянуто в судовому засіданні, в ході якого останні показали обставини вчинення ОСОБА_8 злочину, зокрема характер, локалізацію та спосіб нанесення нею тілесних ушкоджень (т.1 а.п.124-126, 127-129);
- дані протоколів прослуховування аудіозапису, наданого УІАП ГУНП у м. Києві з спецлінії служби «102», а також Центру екстреної медичної допомоги м. Києва від 19.11.2021, під час яких потерпілий ОСОБА_9 повідомляє про обставини отримання ним тілесних ушкоджень, їх локалізацію та характер (т.1 а.п.144, 148-150);
- дані про притягнення обвинуваченої ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності, а також її адміністративного затримання (т.1, а.п. 152-156);
- дані з Департаменту патрульної поліції щодо повноважень та посади потерпілого ОСОБА_9 (т.1 а.п. 157);
- висновок експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №042-1696-2020 від 10.12.2020 року, відповідно до якого, з наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_9 з урахуванням даних, викладених у «Висновку експертного дослідження» №041-1679-2020 від 02.11.2020, свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 31.10.2020 року у нього мали місце тілесні ушкодження: садно в надбрівній ділянці справа (в проекції тіла брови) з переходом на верхню повіку правого ока (в проекцію внутрішнього кута); садно в ділянці зовнішнього кута правого ока з переходом у скроневу ділянку до межі росту волосся;
- висновок експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №091-413-2020 від 18.12.2020 року, відповідно до якого при судово-цитологічному дослідженні зрізів нігтів рук ОСОБА_8 виявлені клітини шкіри людини та епітелію оболонок порожнини рота людини, що можуть походити за рахунок клітин ОСОБА_9 (т.1 а.п. 175-178).
Вказані докази здобуті у спосіб, передбачений КПК України, є належними та допустимими доказами, належним чином аргументовані, та не викликають сумнівів в їх достовірності, правильності та повноти, а отже колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності належних, допустимих та достовірних доказів, які б у своїй сукупності підтверджували факт умисного нанесення спричинення ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , як працівнику правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.
Колегія суддів вважає безпідставними твердження захисника щодо недопустимості окремих доказів, зібраних з грубим порушенням норм КПК України, так як перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування рішення. Досліджені в судовому засіданні письмові докази, зокрема огляди місця події, відеоматеріали, протоколи слідчих експериментів, медичні документи, тощо відповідають вимогам щодо їх отримання, проведення та оформлення, а також повністю узгоджуються з іншими доказами, та не викликають сумнівів у суду.

Щодо доводів захисника про те, що судом неправомірно не було досліджено висновок експертного дослідження №043-984-2020 від 05.11.2020, який підтверджує факт щодо дій обвинуваченої під час її затримання потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 , якими неправомірно та цілком незаконно було застосовано грубу фізичну силу, то вказаний висновок приєднано до матеріалів провадження, втім не взято до уваги, оскільки він не має доказового значення для підтвердження фактичних обставин кримінального провадження, виходить за межі висунутого обвинувачення і не може свідчити про наявність чи відсутність події злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що потерпілий та свідок надали пояснення про спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у виді подряпин, що не підтверджується висновком експертизи, а отже їх пояснення є неправдивими та недостовірними, оскільки згідно висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №042-1696-2020 від 10.12.2020 року, характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок 1-2 травматичних дій тупим(ми) предметом(ми), характерні властивості якого(их) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати вказаному терміну. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, дані протоколу проведення слідчого експерименту за його участю від 01.11.2020, можна заключити, що виявлені у нього тілесні ушкодження могли утворитись при умовах та у спосіб, на які він вказує. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, дані проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 від 01.11.2020, можна заключити, що виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_9 могли утворитись при умовах та у спосіб, на які вказує свідок.
Крім того, згідно висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №091-413-2020 від 18.12.2020 року, при судово-цитологічному дослідженні зрізів нігтів рук ОСОБА_8 виявлені клітини шкіри людини та епітелію оболонок порожнини рота людини, що можуть походити за рахунок клітин ОСОБА_9 .
Таким чином, аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведення вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину, та правильно кваліфікував її дії за ч.2 ст.345 КК України, так як вона умисно заподіяла працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, агресивні, цілеспрямовані дії обвинуваченої як під час затримання, нанесення тілесних ушкоджень, так і в ході проведення слідчих дій, що відображено на відеозаписах, вказують на наявність умислу на завдання тілесних ушкоджень потерпілому під час застосування останнім заходів примусу, як службової особи, наділеної такими повноваженнями.
Згідно ч. 22 Постанови № 2 Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події.
Встановлені судом обставини у їх сукупності свідчать про те, що ОСОБА_8 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у громадському місці, на законну вимогу працівників правоохоронного органу-екіпажу патруля управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції «Рубін 0902», у складі інспекторів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , щодо припинення порушення громадського порядку, належним чином не реагувала, продовжувала висловлюватись нецензурною лайкою, вживати алкогольні напої, у зв`язку з чим, відповідно ст. ст. 42, 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію», інспектори прийняли рішення застосувати відносно ОСОБА_8 фізичну силу та спеціальний засіб «кайданки», при цьому повідомили останню про свій намір і причини застосування таких дій та засобу.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 , в подальшому, будучи невдоволеною діями поліцейських, які, на думку обвинуваченої, безпідставно, з порушенням повноважень, затримали її та застосували спецзасоби, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, біля службового автомобіля, умисно нанесла легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , який, як за візуальними ознаками (був одягнений у формений одяг), так і згідно процесуальної поведінки, перебував на службі та виконував прямі обов`язки поліцейського.
З огляду на зазначене, кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків є правильною, і доводи апеляційної скарги захисника цього не спростовують.

Колегія суддів також знаходить неспроможними доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд вийшов за межі обвинувального акта, та безпідставно визнав обставиною, яка обтяжує покарання вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, оскільки дана обставина повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду. Не заперечувала факту перебування в стані алкогольного сп`яніння й сама обвинувачена.
Апеляційний суд погоджується з видом та розміром покарання, призначеним ОСОБА_8 судом першої інстанції, так як при визначенні обвинуваченій покарання судом дотримано вимоги ст. 65 КК України та враховано ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та особу винної.
Отже, при перевірці матеріалів кримінального провадження порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду не встановлено, а сукупність зібраних у справі та належним чином досліджених у судовому засіданні доказів, які доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, на переконання колегії суддів, повністю спростовують доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності скасування вироку суду.
Таким чином, вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому має бути залишений без змін, а апеляційна скарга захисника щодо його скасування без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя