В И Р О К
Іменем України
22.04.2022 р.
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000616 від 29.11.2019 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Знаменка Кіровоградської області, мешканця АДРЕСА_1 , з базовою вищою освітою, пенсіонера, одруженого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого неодноразово, востаннє вироком Яворівського районного суду Львівської області від 22.02.2021 року за ч.2 ст.190 КК України, ч.4 ст.70 КК України на шість років один місяць позбавлення волі,
у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч.2 ст.190 КК України,
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_4 , який має незняту та непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, зокрема за вироком Дрогобичського міськрайонного суду Львівської області від 22.07.2004 року, а востаннє за вчинення 21.03.2018 року злочинів, передбачених ч.2 ст.190 КК України, за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 22.02.2021 року, знаходячись на території Северинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, що розташована за адресою: с.Северинівка Жмеринського району Вінницької області, вул. Грушевського, 33, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи прямий злочинний умисел та корисливий мотив, спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном, ввівши в оману директора вказаного навчального закладу ОСОБА_5 та завідуючого господарською частиною даної школи ОСОБА_6 , повідомив останнім неправдиві відомості щодо надання благодійної допомоги школі, а також можливості придбання у нього цукру за зниженою ціною, а саме по 500 гривень за мішок, хоча в наявності цукру не мав та не мав на меті його реалізацію. Сприйнявши повідомлену ОСОБА_4 інформацію як правдиву, директор школи ОСОБА_5 передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 15000 гривень, з яких 1000 гривень належить останньому, для придбання цукру. В подальшому, приблизно о 10 годин 00 хвилин тієї ж доби ОСОБА_4 , приїхавши разом з ОСОБА_7 у АДРЕСА_2 , біля адмінбудівлі Жмеринської районної державної адміністрації, діючи умисно, повторно, шляхом обману заволодів вказаними грошовими коштами в сумі 15000 гривень, з якими з місця вчинення злочину зник, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 1000 гривень, та потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 14000 гривень.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, визнав повністю. Пояснив, що, маючи потребу у грошах на лікування дружини та на операцію йому самому, вранці 29.11.2019 року він приїхав до м.Жмеринки, де одразу пішов до місцевої райдержадміністрації, зайшов до кабінету заступника голови, якому представившись представником Укрзалізниці, повідомив про започаткування надання гуманітарної допомоги у виді фарби та електролампочок, а також вказав про можливість придбання цукру в мішках по ціні 10 грн за 1 кг. Заступник голови райдержадміністрації зателефонував до однієї сільської школи і передав її директору його пропозицію. Потім він, обвинувачений, мав особисту розмову по телефону з директором даної школи, з яким домовився, що той придбає у нього цукор на загальну суму 15000 грн. На автомобілі таксі він доїхав до потрібного села, де його зустрів завгосп вказаної школи, з яким вони на таксі повернулись в м.Жмеринку до будівлі райдержадміністрації. Там він отримав 15000 грн від завгоспа школи, якому сказав почекати його, а сам непомітно вийшов з будівлі з іншого боку сходів, після чого одразу ж повернувся до м.Вінниці. З отриманих коштів приблизно 1000 грн витратив на ліка для дружини, за решту придбав дрова для опалення будинку. Протиправність своїх дій щодо заволодіння вказаними грошима потерпілих усвідомлював, оскільки не мав заздалегідь у своєму розпорядженні ніякого цукру. У вчиненому щиро розкаявся та просив суд його суворо не карати за вчинення даного злочину. Також, посилаючись на тривалість свого утримання під вартою, особистий літній вік та наявність у нього онкологічного захворювання, сукупно із потребою допомогти ним дружині, яка в теперішній час перебуває у російській окупації, просив суд застосувати щодо нього амністію, зменшити йому строк покарання або звільнити від відбування покарання з випробуванням.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а також захисник ОСОБА_8 за їх викликом в судове засідання не з`явились, поважних причин своєї неявки суду не повідомили. Прокурор та обвинувачений не заперечували проти проведення судового розгляду без участі вказаних учасників кримінального провадження, які не з`явились в судове засідання. При цьому обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив добровільність своєї згоди щодо проведення розгляду справи без присутності захисника, участь якого у даному кримінальному провадженні законом не визначена обов`язковою.
Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Сторонами заявлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин; їх позиція є істинною та добровільною.
Судом роз`яснено учасникам судового засідання, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, за наслідком чого не отримано їх заперечень проти вказаного порядку та обсягу дослідження доказів.
Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , заслухавши сталу думку учасників судового розгляду, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та ухвалив обмежитись дослідженням відомостей, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд виходить з того, що вчинене кримінальне правопорушення не є складним, обвинувачений не має будь-яких фізичних чи психічних вад, розуміє суть пред`явленого обвинувачення та зміст фактичних обставин справи, які визнає добровільно, усвідомлюючи неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що заявив в судовому засіданні, а тому у суду відсутні сумніви щодо добровільності та істинності позиції сторін з вказаних питань.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 умисно вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману, тобто шахрайство, а тому він повинен нести кримінальну відповідальність за ч.2 ст.190 КК України, за кваліфікуючою ознакою вчинення шахрайства повторно, оскільки його вчинено до закінчення строків погашення судимості за вчинений злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України відповідно, перебіг строку погашення судимості ОСОБА_4 за вчинення якого переривався у зв`язку із вчиненням ним даного злочину та інших кримінальних правопорушень, за вчинення яких його було засуджено раніше.
При призначенні міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 на час вчинення даного кримінального правопорушення мав повнолітній вік (т.1 а.с.88), раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (т.1 а.с.78-84,); на обліку у лікарів наркологів та психіатрів не перебував (т.1 а.с.103,104,105), за місцем постійного проживання характеризується позитивно (т.1 а.с.106), згідно власних пояснень існує за рахунок випадкових заробітків.
Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, слід віднести до таких, що пом`якшують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Судом не застосовувались заходи щодо організації складання досудової доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_4 з підстав відбування останнім покарання у виді позбавлення волі.
З урахуванням наведеного, з огляду на те, що вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення є нетяжким злочином, із врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який хоча й позитивно характеризується за місцем проживання, за наявності обставин, що пом`якшують відповідальність, та невстановлення судом обставин, які обтяжують покарання, втім, з огляду на те, що ОСОБА_4 систематично притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення однотипних умисних злочинів проти власності, даний злочин вчинив після неодноразового відбування реально покарання у виді позбавлення волі, а надто упродовж чинності щодо нього в іншому кримінальному провадженні запобіжного заходу у виді застави, за наслідком внесення якої його було звільнено з-під варти, сукупність чого не становила для нього достатнього стримуючого фактору; враховуючи також посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , яка не містила дієвих заходів щодо відшкодування завданої шкоди, незалежно від повідомлених ним обставин його затримання, суд вважає, що з метою виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень необхідним та достатнім є застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної частини статті закону про кримінальну відповідальність, визначаючи недостатнім та неефективним застосування щодо нього штрафу або обмеження волі, й неможливим застосування виправних робіт щодо непрацездатної особи, не вбачаючи також підстав застосування щодо обвинуваченого положень ст.69,75 КК України з визначених законом обмежень.
Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд вважає необхідним визначити за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком суду та за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 22.02.2021 року, частково відбуте покарання за яким підлягає врахуванню в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень.
При цьому судом не вбачається підстав застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 в межах поданого ним клопотання закону про амністію, чинність жодного з яких не поширюється в часі на вчинене ним суспільно небезпечне діяння, а також звільнення від відбування покарання з випробуванням чи пом`якшення раніше призначеного покарання, оскільки остаточне покарання за сукупністю злочинів в порядку, передбаченому ч.4 ст. 70 КК України, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, повинно бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Суд також не вбачає підстав врахування повідомлення обвинуваченого ОСОБА_4 щодо постановлення ним нового обвинувального вироку від 19.04.2022 року, оскільки з огляду на вказану дату дане судове рішення вочевидь не набуло законної сили, лише за умов чого воно підлягало б урахуванню.
Також судом не вбачається підстав зарахування обвинуваченому ОСОБА_4 терміну його перебування в слідчому ізоляторі, де він утримується наразі, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком суду, а також з врахуванням того, що безпосередньо у даному кримінальному провадженні йому не обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Цивільного позову не заявлено.
Речовий доказ: DVD-диск із відеозаписом з камер спостереження с.Северинівка Жмеринського району, слід залишити у матеріалах кримінального провадження (т.1 а.с.77).
Відтак, за минуванням потреби у заході забезпечення даного кримінального провадження належить скасувати судом арешт, накладений на вказане тимчасово вилучене майно ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04.12.2019 року (а.с.46).
Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.
Клопотань про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не представлено.
Керуючись ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ :
ОСОБА_4 визнати винуватим та призначити йому покарання за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки.
Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком суду та покарання за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 22.02.2021 року, остаточне покарання ОСОБА_4 визначити у виді позбавлення волі строком на шість років шість місяців.
Строк відбування покарання відраховувати ОСОБА_4 з дня проголошення даного вироку суду з 22.04.2022 року.
Зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, частково відбуте ним покарання за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 22.02.2021 року з 07 грудня 2019 року.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04.12.2019 року на DVD-диск із відеозаписом з камер спостереження с.Северинівка Жмеринського району ".
Речовий доказ: DVD-диск із відеозаписом з камер спостереження с.Северинівка Жмеринського району, залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України, не подано апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням обмежень ст.394 КПК України, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1