Номер провадження: 11-кп/813/980/22
Номер справи місцевого суду: 522/1763/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Одесі апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кіровоград, громадянки України, українки, з середньою освітою, не заміжньої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої в силу ст.89 КК України,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України у кримінальному провадженні №0001478, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.11.2021 року
установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2022 року, постановленою під час підготовчого судового засідання, задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченої ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 02.04.2022 року, з визначенням розміру застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб, що складає 49620 гривень.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що прокурором було доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: ризик можливого переховування від суду, з метою уникнення відповідальності, наявність ризику можливого незаконного впливу на потерпілого та свідків, а також можливість вчинення нею інших кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачена не працевлаштована, раніше притягувалась до кримінальної відповідальності.

Зважаючи на вказані ризики, особу обвинуваченої та характер кримінального правопорушення, у якому вона обвинувачуються, суд вважав неможливим застосування до обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання нею своїх процесуальних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, зазначивши, що суд першої інстанції не прийняв до уваги наявності у неї міцних соціальних зв`язків, оскільки вона є особою, що раніше не судима, має на утриманні неповнолітніх дітей, визначений розмір застави є непомірним для неї. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати відносно неї запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Прокурор у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку обвинуваченої та її захисника, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності прокурора, враховуючи його належне повідомлення про день та час розгляду справи, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності прокурора.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно із ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні оскаржуваної ухвали не в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При розгляді апеляційної скарги, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 - Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

ЄСПЛ підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно оскаржуваної ухвали, під час підготовчого судового засідання, прокурор вважав за необхідне завити клопотання про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що вона на даній стадії судового розгляду обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, офіційно не працевлаштована, неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, та враховуючи данні про особу обвинуваченої, суд вважав, що остання схильна до вчинення злочинів, у зв`язку із чим дійсно існують ризики, передбачені п.п.1, 3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність прокурором існування ризиків того, що обвинувачена може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, які обумовлені тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення та раніше притягувалась до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не в достатній мірі врахував особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, для одного з яких вона є опікуном.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно пояснень обвинуваченої, відсутні інші родичі, які б могли піклуватись за дітьми обвинуваченої, а тому, враховуючи оголошення на території України воєнного стану, апеляційний суд вважає, що пріоритетним є врахування інтересів неповнолітніх дітей та необхідність забезпечення ним належної опіки.

Також апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_6 відповідно до ст.89 КК України є особою, яка не має судимості, та вирок Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2021 року, на який посилається суд першої інстанції, не набрав законної сили.

Також апеляційний суд враховує характер вчинених ОСОБА_6 дій та те, що інкриміноване їй кримінальне правопорушення відноситься до нетяжкого кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, на переконання апеляційного суду, прокурором не було доведено неможливості застосування відносно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останньої впродовж судового розгляду кримінального провадження, тоді як заявлені прокурором та встановлені судом ризики, з урахуванням особи обвинуваченої та характеру скоєного нею злочину, не можуть бути підставою для застосування відносно ОСОБА_6 виняткового та найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому можливе застосування відносно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останньої впродовж судового провадження.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, метою для застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Частина 4 ст.194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Отже, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченої, оскільки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції прокурор не довів існування обставин, які б свідчили про неможливість застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч.1 ст.409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Апеляційний суд за результатами розгляду питання про застосування запобіжного заходу обвинуваченій вважає за необхідне скасувати оскаржувану увалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу.

Постановляючи нову ухвалу, апеляційний суд враховує доведеність прокурором наявності існування ризиків того, що обвинувачена може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, однак, з урахуванням особи обвинуваченої та характеру скоєного нею злочину, доводи прокурора про наявність підстав для застосування до обвинуваченої виняткового та найсуворішого запобіжного заходу (тримання під вартою) не ґрунтуються на беззаперечних доказах, а тому апеляційний суд дійшов до висновку, що обрання до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не буде відповідати меті застосування запобіжного заходу, передбаченої ст.177 КПК України, тому застосуванню підлягає більш м`який запобіжний захід, ніж той, який заявлений прокурором, у вигляді цілодобового домашнього арешту, який відповідно до ст.184 КПК України полягає в забороні обвинуваченій залишати житло цілодобово, з покладанням на нього обов`язків передбачених п.п. 1, 2, 3, 8, 9 ч.5 ст.194 КПК України. Апеляційний суд вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання покладених на обвинувачену процесуальних обов`язків, дозволить контролювати її місце перебування під час судового розгляду, а також зможе запобігти вищезазначеним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України у кримінальному провадженні №0001478, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.11.2021 року- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобового за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 14.05.2022 року.
Покласти на обвинувачену ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожним викликом до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, у якому вона повинна відбувати домашній арешт без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_6 , що в разі невиконання, покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту та контроль за її поведінкою покласти на співробітників відділу поліції №4 Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області.

Виконання ухвали в частині звільнення ОСОБА_6 з-під варти покласти на Державну установу Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду становить до 14.05.2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 18.03.2022 року о 09 годині в залі судових засідань №10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4