ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1462/22 Справа № 190/311/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_6 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_7
в режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2022 року в задоволенні подання начальника ДУ П`ятихатська виправна колонія (№122) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 відмовлено.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_6 позитивно характеризується за час відбуття покарання, має 2 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, стягнень не має, відбув більше 2/3 строку покарання, однак раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, звільнявся від відбуття покарання з іспитовим строком, належних висновків не робив та в подальшому вчиняв правопорушення в період іспитового строку, що вказує на те, що позитивні зміни в засудженого ОСОБА_6 хоча і існують, проте на даний час він не довів свого виправлення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та звільнити його від подальшого відбуття покарання умовно-достроково.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що з перших днів відбуття покарання він вирішив своєю поведінкою та ставленням до праці заслужити право на умовно-дострокове звільнення, а тому за час його відбуття отримав два заохочення, не допускав порушення режиму утримання, у повному обсязі відшкодував збитки, завдані кримінальним правопорушенням.
Крім того, вказує, що має ряд захворювань, а саме: хронічну астму, епілепсію, серцеву недостатність, гепатит С, а також на його утриманні перебуває мати, якій виповнилось 98 років, у зв`язку з чим вона потребує його догляду та піклування.
Позиції учасників судового провадження.
Засуджений ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу та з викладених у ній підстав, просив її задовольнити та звільнити його умовно-достроково.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Мотиви суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а тому, на думку апеляційного суду, рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, виходячи з наступного.
Відмовляючи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував, що останній за час відбуття покарання характеризується добре, не працевлаштований, залучається до суспільно-корисних робіт на посаді днювального, до роботи ставиться добре, стягнень не має, має два заохочення. Проте, з огляду на ту обставину, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, звільнявся від відбуття покарання з іспитовим строком, належних висновків не робив та в подальшому вчиняв правопорушення в період іспитового строку, а також враховуючи нестабільну поведінку засудженого під час відбуття покарання, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позитивні зміни в засудженого ОСОБА_6 хоча і існують, проте на даний час він не довів свого виправлення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що наразі мета призначеного покарання, яка полягає у виправленні засудженого та запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, ще не досягнута, оскільки, як видно з характеристики засудженого ОСОБА_6 , останній відбуває покарання за вчинення умисного, корисливого злочину проти власності, який вчинено в період іспитового строку за попереднім вироком, за весь час відбуття покарання, яке він відбуває з 16.12.2019 року має всього два заохочення, не працевлаштований, відбув 2/3 строку покарання, невідбута частина покарання складає більше семи місяців.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого, який вважає, що своєю поведінкою та ставленням до праці заслуговує на застосування до нього умовно-натурального звільнення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, судом першої інстанції було надано об`єктивну оцінку поведінці засудженого за весь період відбуття ним покарання, та правильно зроблено висновок про те, що на даний час ОСОБА_6 можливо і став на шлях виправлено, однак не довів його, оскільки відбуваючи покарання в різних установах виконання покарань з 16.12.2019 року отримав заохочення лише 31.12.2020 року та 25.08.2021 року, що вказує на відсутність системи у процесі його виправлення. Крім того, колегія суддів враховує, що засуджений ОСОБА_6 в період з 25.08.2021 року по день розгляду справи судом не заохочувався, не залучався до праці, не працевлаштований, а застосовані до нього заохочення призначались з нагоди святкування дня Незалежності Украхни та Нового року, тобто не за власний внесок або ініціативу під час виконання робіт, що виключає можливість стверджувати про те, що засуджений ОСОБА_6 ставленням до праці довів своє виправлення.
Апеляційний суд не може врахувати наявність захворювань у засудженого та перебування на його утриманні матері, яка є особою похилого віку, оскільки зазначені обставини не характеризуються особу, не вказують на позитивне проходження процесу виправлення, тобто не можуть бути прийняті до уваги під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення. Більше того, колегія суддів зазначає, що наявність у ОСОБА_6 матері, яка потребує догляду, не стримала останнього від скоєння кримінального правопорушення, після фактичного засудження та встановлення іспитового строку.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Таким чином, доводи засудженого ОСОБА_6 про відсутність у нього дисциплінарних стягнень та наявність заохочення за роботи з благоустрою колонії є неприйнятними, оскільки вказане є його прямим обов`язком під час відбуття покарання та не вказують на те, що мета покарання вже досягнута.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Таким чином, обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання є встановлення судом факту, що особа довела своє виправлення. У даному випадку, колегія суддів вважає, що позитивні зміни у поведінці засудженого хоча і відбулись, однак на даний час вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 тільки став шлях виправлення, однак не довів його, а тому колегія суддів не вбачає законних підстав для застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення.
З огляду на викладене, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 має бути залишена без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4