Справа № 303/4533/22
У Х В А Л А
12 липня 2022 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене 15.02.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073 та клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у кримінальному провадженні про обвинувачення

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого
АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115 та ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України,
з участю: прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)
захисника обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшов для розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000073, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2022 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115 та ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, який відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства.
Потерпілий також просив призначити судовий розгляд на підставі даного обвинувального акту.
Обвинувачений запропонував надати можливість висловити позицію з даного приводу своєму захиснику ОСОБА_7 , яка захищає його інтереси в суді.
Захисник ОСОБА_7 вказала, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженню не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки у обвинувальному акті не зазначено чіткого формулювання обвинувачення щодо умислу та мотивів щодо вбивства обвинуваченим потерпілої ОСОБА_8 , оскільки як слідує із кваліфікуючої ознаки п.13 ч.2 ст.115 КК України, така передбачає умисне вбивство особою, яка раніше вчинила умисне вбивство. Однак, ОСОБА_4 умислу спричинити їй смерть не мав, такі його дії були викликані тим, що та стала очевидцем нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 та його смерті, а тому у разі відсутності єдиного умислу, спрямованого на вбивство ОСОБА_8 , дії ОСОБА_4 не можуть бути кваліфіковані саме за п.13 ч.2 ст.115 КПК України. Крім того, потерпілій була надана перша медична допомога в кареті швидкої

Ст. 2 із 7
допомоги, вона відповідно до висновків експертів, не померла від нанесених обвинуваченим їй побоїв, у неї були виявлені лише легкі тілесні ушкодження. На підставі наведеного, вважає, що дії ОСОБА_4 кваліфіковано за п.13 ч.2 ст.115 КК України невірно, тому просила повернути даний обвинувальний акт прокурору.
Заслухавши доводи та заперечення учасників підготовчого судового засідання, суд прийшов до наступного.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження.
Згідно вимог п.3 та п.5 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, у тому числі, прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу або призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.
Здійснення у ході підготовчого судового засідання перевірки відповідності обвинувального акта вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України передбачає формальне з`ясування наявності в такому рішенні прокурора наступних обов`язкових реквізитів: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; формулювання обвинувачення (процесуальний документ,яким слідство висуває обвинувачення особі у вчиненні кримінального правопорушення (злочину або проступку) і яким закінчується досудове розслідування).
Питання про відповідності викладення фактичних обставин справи у обвинувальному акті з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень, неповнота, необґрунтованість обвинувального акта, відсутність доказової бази щодо вчинення обвинуваченим дій, які містять ознаки злочинів, не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки суд не вправі надавати оцінку відсутності чи наявності доказів - така оцінка може бути здійснена лише в ході судового розгляду кримінального провадження по суті.
Крім того, КПК України містить положення про зміну обвинувачення в суді, висунення додаткового обвинувачення, відмову від підтримки державного обвинувачення (ч.2 ст.337, ст.338340 КПК України), а також передбачає право суду вийти за межі зазначеного в обвинувальному акті висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження (ч.3 ст.337 КПК України).

Ст. 3 із 7
Тому суд прийшов до висновку, що посилання захисника на невірність кваліфікації дій обвинуваченого, якщо така має місце, не є підставою для повернення обвинувального акта.
Враховуючи вищенаведене, оскільки відсутні підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч.3 ст.314 КПК України, суд вважає за необхідне призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115 та ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України.
Також прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні подав клопотання про обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, без визначення розміру застави, яке обгрунтував наступним.
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 15.02.2022 року близько 09 години 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у спальній кімнаті житлового будинку по АДРЕСА_2 вступив у сварку з вітчимом ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час якої, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, умисно наніс удари в область черева та шиї ОСОБА_6 і спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран: шиї з пошкодженням магістральних судин і зовнішньої сонної артерії її гомілок внутрішньої та передньої яремної вени м`язів шиї; підшкірного, грудинно - ключинного, грудинно-щидовидного м`язів; множинних проникаючих поранень грудної клітки з пошкодженням правої та лівої легень; проникаючих поранень черева з пошкодженням капсули та тканини печінки, що супроводжувалось масивною зовнішньою та внутрішньою кровотечею, з розвитком травматичного та гіповолемічного шоку, і наявність ознак «шокових» нирок та легенів, що небезпечні для життя в момент їх спричинення та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, а також непроникаючих колото-різаних ран передньої черевної стінки правого плечового суглобу в області черевної стінки справа та різаних ран 1, 4, 5 пальців правої кисті, 4, 5 пальців лівої кисті. Від завданих ОСОБА_4 тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_6 на місці помер.
Цими умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Також, ОСОБА_4 15 лютого 2022 року близько 09 години 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у спальній кімнаті житлового будинку по АДРЕСА_1 в присутності ОСОБА_8 , вступив у сварку з вітчимом ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час якої взяв у руки кухонний ніж лезом якого заподіяв проникаючі колото-різані рани шиї, грудної клітки, черева потерпілого ОСОБА_6 , від який останній на місці помер.
Хід вчинення ОСОБА_4 умисного вбивства ОСОБА_6 бачила ОСОБА_8 та намагалась йому перешкодити, і тоді ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що ОСОБА_6 знаходився без ознак життя, з метою заподіяння смерті ОСОБА_8 , лезом кухонного ножа, умисно наніс множинні колото-різані рани в область її шиї, грудної клітки та рук, а руки та ногами побої по тілу, і в результаті спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаних ран в лівій щічній ділянці (рана №1); у лівій завушній ділянці (рана №2); у ділянці підборідного трикутника (рана №3); нижче рани №3, яка іде з правої латеральної поверхні шиї і закінчується в лівому кінці рани №3 (рана №4); на грудній клітці праворуч в надключній ділянці з переходом в підключичну ділянку по середньо-ключичній лінії (рана №5); в надключній ямці ліворуч (рана №6); на тильній поверхні проксимальної фаланги 3-го пальця правої кисті (рана №7); в проекції тенора лівої кисті (рана №8); на тильній поверхні лівої кисті під 2-м пальцем із незначним переходом на долонну поверхню (рана №9), які виникли від дії гострого колюче-ріжучого плаского предметі типу клинка ножа та заподіяні у життєво-важливі органи; гематоми на лівій щоці; на підборідді з переходом на шию по всій її окружності; на верхній третині грудної клітки спереду та ззаду (включаючи плечовий пояс); на правому плечі від верхньої третини по нижню третину по всіх поверхнях; на правому передпліччі від верхньої

Ст. 4 із 7
по середню третини по передній поверхні, які виникли ударному механізму спричинення; синців на тильних поверхнях обох кистей; на лівій гомілці в нижній третині по передній поверхні, які виникли ударному механізму спричинення.
Однак, ОСОБА_4 довести свій злочинний умисел на позбавлення життя ОСОБА_8 не зміг, у зв`язку з тим, що її каретою швидкої медичної допомоги невідкладно доставлено до Мукачівської ЦРЛ, де їй було надано кваліфіковану медичну допомогу.
Цими умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України, закінчений замах на умисне вбивство особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
У сукупності ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.115 та ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України.
Так, як ОСОБА_4 вчинив злочини, які віднесені до категорії особливо тяжких, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років чи довічне позбавлення волі, а тому в ході досудового розслідування встановлено наявність ряду ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які виправдовують тримання ОСОБА_4 під вартою, зокрема, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, розуміючи невідворотність покарання, ОСОБА_4 шляхом погроз, умовлянь чи іншим чином, може впливати на потерпілих та свідків з метою схилити їх до зміни чи відмови від показань, продовжити злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто перешкоджати явці свідків до суду, що в сукупності з іншими обставинами унеможливить повноту, всебічність та неупередженість при розслідування даного кримінального провадження. Враховуючи особу ОСОБА_4 та характеризуючи його дані, які вказують, що він зловживає алкогольними напоями, у нього відсутня соціальна пристосованість у суспільстві, ніде не працює, одружений, однак із дружиною сумісно не проживає, дітей не виховує та не утримує, не має інших утриманців, у нього відсутні соціальні зв`язки, застосувати відносно обвинуваченого інший більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, є неможливим та є підставою для задоволення клопотання у повному обсязі.
Потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора про обрання відносно ОСОБА_4 такого запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив щодо застосування відносно нього вказаного прокурором запобіжного заходу мотивуючи тим, що є невинним у вчиненні даних кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим просив обрати відносно нього інший запобіжний захід, а саме домашній арешт.
Захисник просила обрати відносно її підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки ОСОБА_4 має постійне місце реєстрації, де проживає, окрім того він має сільське господарство, за яким необхідний догляд, за станом здоров`я обвинуваченому періодично потрібно проходити лікування, так як у нього черепно-мозкова травма, яка заподіяна йому давно, і він в свою чергу зобов`язується виконувати покладені на нього судом обов`язки.
Суд, заслухавши клопотання прокурора, позицію інших учасників судового провадження з приводу клопотання прокурора, прийшов до наступного.
Ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду від 17.02.2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту строком на 60 діб, тобто до 15.04.2022 року включно, строк дії якого на підставі ухвали слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду від 06.07.2022 року продовжено до 15 липня 2022 року включно.
Відповідно до положення частини 3 статті 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі

Ст. 5 із 7
запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду № 1-р/2017 від 23.11.2017 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України Конституційний Суд України вважає, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
Відповідно до п.1 ст.5 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом у окремих випадках.
Згідно вимог частини 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Стаття 115 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк понад п`ять років.
Згідно положень викладених у п.1, п.3, п.4 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).
Згідно з вимогами ст.184 ч. 1 п. 4 та п. 7 КПК України, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу повинно містити посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу та обґрунтування необхідності покладення на обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.
Підставою для обрання запобіжного заходу є наявність обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.13 ч. 2 ст.115 Кримінального кодексу України, а також наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_4 вчинив особливо тяжкі злочини, а тому може переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винним у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині), чим самим ухилятися від виконання покладених на нього

Ст. 6 із 7
процесуальних обов`язків; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж провадженні, тому наявний ризик того, що ОСОБА_4 може вчиняти погрози, умовляння до потерпілого та свідків, оскільки знаючи, які склалися для нього обставини та до чого вони можуть призвести, з метою уникнення покарання може чинити на потерпілого та свідків психологічний та фізичний вплив з метою примусити їх до зміни або відмови від своїх показань; може продовжити злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що в сукупності з іншими обставинами унеможливить повноту, всебічність та неупередженість судового розгляду даного кримінального провадження.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив в сукупності всі обставини, у тому числі обставини, зазначені в ст.178 КПК України, а саме: ОСОБА_4 офіційно не працює, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки в місці його проживання.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, тому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання відносно нього був би занадто м`яким і недієвим.
Запобіжний захід у вигляді особистої поруки передбачає перебування обвинуваченого під виховним впливом людей, близьких по роботі, місцю проживання або пов`язаних між ними родинними зв`язками. Осіб, які поручилися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків не встановлено, що унеможливлює обрання відносно останнього запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є недоцільним, з огляду на ризики, що існують, та відомості, які характеризують його особу, той зловживає алкогольними напоями, не працює, не проживає із дружиною та не має утриманців.
Таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Заперечення захисника з приводу клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не бере до уваги, оскільки будь-яких підстав, які б свідчили б про застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту в судовому засіданні не встановлено та доказів цього стороною захисту не надано.
Згідно вимог п.2 ч.4 статті 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вбивстві людини та замаху на вбивство іншої людини, суд вважає за необхідне не визначати обвинуваченому розмір застави.
Тому, клопотання прокурора ОСОБА_5 про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.177, 181, 194, 314-316, 371, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115 та ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України.
Судовий розгляд провести колегіонально у складі трьох суддів у відкритому судовому засіданні о 10 год. 00 хв. 22 липня 2022 року.
У судове засідання викликати на вказаний вище час та дату учасників кримінального провадження.

Ст. 7 із 7
Клопотання прокурора ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 без визначення розміру застави задовольнити.
Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави на строк до 09 вересня 2022 року включно.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3