Справа № 442/4906/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/902/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у кримінальному провадженні №0000349 від 30.05.2022 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

з участю прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_6 захисника ОСОБА_8 потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2022 щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.09.2022 ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілими, а кримінальне провадження №0000349 від 30.05.2022 відносно нього закрито.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, оскільки 29 травня 2022 року приблизно о 15 годин 20 хвилин, керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись автодорогою Нижанковичі Самбір Дрогобич - Стрий, ділянка дороги 98 км + 600 м, що знаходиться неподалік села Верхні Гаї Дрогобицького району Львівської області, всупереч вимог чинних Правил Дорожнього Руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: п.п. 1.2, 1.10. (в частині визначення термінів «дорожня обстановка», «дорожні умови», «обгін») Р.10 п.10.1 (згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), Р.11 п. 11.3 (згідно якого на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу) та Р.14 п.14.2 «в» (згідно якого перед початком обгону водій повинен переконатись в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані), які виразилися в тому, що він, їдучи автодорогою в напрямку м. Стрий Львівської області, перед початком здійснення маневру обгону невстановленого автомобіля, який рухався попереду в попутному напрямку, не переконався в тому, що зустрічна смуга руху є вільною від транспортних засобів, та розпочав обгін, виїхавши на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки «Opel Veсtra», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_14 , який їхав назустріч в сторону м. Дрогобича. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Opel Veсtra», д.н.з. НОМЕР_2 : ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої стегнової кістки на рівні верхньої третини справа, що відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я; ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді політравми у вигляді закритого перелому обох лонних та сідничних кісток; відламковий перелом клубової кістки та передньої колони справа зі зміщенням кісткових фрагментів, закритий перелом правої стегнової кістки на рівні третини зі зміщенням кісткових фрагментів, які відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я; ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток лицевого скелету зліва, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я; ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 6, 7, 8 - го ребер справа, закритого перелому лонної і сідничної кісток справа, які відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, тобто, вчинив необережний нетяжкий злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України.
Судове рішення мотивоване тим, що обвинувачений ОСОБА_6 вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке не є корупційним чи пов`язаним з корупцією, не є порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувала під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тому зважаючи на відсутність будь-яких претензій у потерпілих безпосередньо до обвинуваченого, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_6 слід звільнити від кримінальної відповідальності за вчинений ним необережний нетяжкий злочин, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.
На ухвалу суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції ототожнив поняття примирення та відшкодування завданих збитків чи/або усунення заподіяної шкоди, що не відповідає положенням ст. 46 КК України.
Вказує, що відповідно до письмових заяв, поданих потерпілими встановлено, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 примирилися з ОСОБА_6 , а також вказано, що потерпілі залишають за собою право стягнути завдану матеріальну та моральну шкоду внаслідок ДТП з страхової компанії ПрАТ «СК «Євроінс Україна».
Звертає увагу, що в судовому засіданні потерпілі пояснили, що хочуть стягнути заподіяні збитки їхньому життю та здоров`ю зі страхової компанії та повідомили, що продовжують процес лікування та несуть пов`язані з цим витрати, а тому станом на 05.09.2022 заподіяна шкода їхньому здоров`ю відшкодована частково.

Сторона обвинувачення, покликаючись на п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначає, що звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.
Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що шкода потерпілим відшкодована не в повному обсязі, та передчасно й незаконно застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 ст.46 КК України й звільнено останнього від кримінальної відповідальності.
Заслухавши доповідача, виступ прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, виступи захисника, обвинуваченого, потерпілих, які заперечили щодо задоволення поданої апеляційної скарги та просили таку відхилити, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги прокурора, про те, що суд першої інстанції передчасно й незаконно застосував до обвинуваченого ОСОБА_6 ст.46 КК України, звільнивши останнього від кримінальної відповідальності, оскільки шкода потерпілим відшкодована не в повному обсязі, апеляційний суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Статтею 46 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Тобто, матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілим є вчинення необережного нетяжкого злочину вперше, факт примирення з потерпілим та відшкодування йому завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.
Згідно ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.09.2022 обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження закрито.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_8 подав заяву про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілими, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 вперше вчинив необережний нетяжкий злочин, примирився з потерпілими, добровільно відшкодував їм матеріальну та моральну шкоду.
На підтвердження факту примирення з обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 подали до місцевого суду заяви (а.с.34, 35, 36, 37), в яких просять звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності згідно ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням, оскільки претензій до обвинуваченого не мають, примирилися з ним, а також зазначають, що як потерпілі, залишають за собою право завдану матеріальну та моральну шкоду внаслідок даного кримінального правопорушення стягнути з страхової компанії ПрАТ «СК «Євроінс Україна».
У судовому засіданні апеляційного суду потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вказали, що підтримують рішення суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та підтвердили, те що примирились з обвинуваченим, останній добровільно відшкодував їм матеріальну та моральну шкоду, жодних претензій до обвинуваченого не мають, залишають за собою право звернутись за відшкодуванням до страхової компанії ПрАТ «СК «Євроінс Україна».
Зі змісту ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом укладають із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Таким чином, завдання потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання.

Водночас, настання такої дорожньо-транспортної пригоди слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Однак деліктне та договірне зобов`язання не виключають одне одного, тому потерпілий (кредитор) на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги про відшкодування шкоди до особи, яка завдала таку шкоду, або шляхом звернення вимоги до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.
Водночас, зі змісту ст.12, 14 ЦК України вбачається, що особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Також особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тому, зважаючи на положення ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Під час апеляційного розгляду сторона захисту вказала, що на час вчинення кримінального правопорушення цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_6 була застрахована згідно договору страхування у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Провівши системний аналіз матеріалів справи та вище вказаних правових норм, колегія суддів приходить до висновку, що той факт, що потерпілі під час судового розгляду заявили, що залишають за собою право стягнути зі страхової компанії матеріальну та моральну шкоду завдану внаслідок кримінального правопорушення, не може нівелювати обставини примирення обвинуваченого ОСОБА_6 з потерпілими, які особисто підтвердили, що обвинувачений добровільно відшкодував їм шкоду й у них відсутні будь-які претензії до нього.
Доводи апелянта про ототожнення судом поняття примирення та відшкодування завданих збитків чи/або усунення заподіяної шкоди, апеляційний суд не бере до уваги зважаючи на наступне.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, зазначеної у постанові від 16.01.2019 в справі № 439/397/17 (провадження № 13-66кс18) звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим базується, зокрема, на принципах гуманізму та економії кримінальної репресії. З огляду на ці принципи, саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст. 46 КК України. Право на примирення у ст. 46 КК України - це особисте право потерпілого.

Що стосується питання відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди у розумінні ст. 46 КК України, то вона має бути такою, що за своїм характером піддається відшкодуванню (усуненню).
Саме потерпілий може визначити чи задоволені його вимоги щодо відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди та виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст. 46 КК України.
В судовому засіданні апеляційного суду кожний з потерпілих вказав, що примирився з обвинуваченим ОСОБА_6 . Крім того, потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 заявили, що претензій до обвинуваченого не мають, оскільки обвинуваченим шкода відшкодована.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що доводи прокурора про ототожнення судом поняття примирення та відшкодування завданих збитків чи/або усунення заподіяної шкоди є безпідставними, оскільки у даній справі потерпілі особисто підвередили факт примирення та відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди.
Допущених істотних порушень кримінального закону та кримінального процесуального закону, які тягнули б за собою скасування ухвали, не встановлено.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення про закриття кримінального провадження №0000349 від 30.05.2022 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілими прийнято за результатами повного, об`єктивного судового розгляду із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора немає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_13 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2022 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4