Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/3561/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.06.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 , обвинуваченого та його захисника за призначенням адвоката ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеного 14.04.2018р. до ЄРДР за №0000339 по обвинуваченню-

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, освіта середня, не працюючого, раніше в силу ст.89 КК України не судимий,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15- ч.1 ст.115 КК України

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_9 14.04.2018р., близько 00годин 20 хвилин, діючи умисно, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_7 , разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, проникли через огороджувальний паркан до дворогосподарства АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_10 Розгоні, піднялися на терасу другого поверху житлового будинку, де ОСОБА_9 намагався пошкодити балконні двері, але в той же момент Л.О.Розгоні, почувши стукіт у балконні двері, відчинила їх та вийшла на терасу будинку. В подальшому ОСОБА_9 , з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, побачивши ОСОБА_7 , тримаючи в правій руці ніж, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх кримінальну караність, передбачаючи наслідки у вигляді настання смерті людини, та бажаючи настання саме таких наслідків, з метою позбавлення життя, спричинив ОСОБА_10 Розгоні тілесне ушкодження в область грудної клітки з переду із лівого боку в області серця.

Однак свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілої Л.О.Розгоні довести до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки ніж, яким спричинялось тілесне ушкодження зламався і лезо ножа залишилось в тілі потерпілої, а ОСОБА_9 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, зникли з місця злочину.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_10 Розгоні було спричинено тілесні ушкодження у вигляді непроникаючої колото-різаної рани м`яких тканин лівої половини грудної клітки в ділянці третього ребра та міжребер`я по середньо-ключичній лінії, які згідно висновку експерта №54 від 26.04.2018р. кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний термін розладу здоров`я.

Своїми умисними діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15- ч.1 ст.115 КК України незакінчений замах на вчинення вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій особі.

Такі висновки суду відповідно до вимог ч.3 ст.370 КПК України грунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах справи, які підтверджені доказами, безпосередньо сприйнятими, дослідженими, оціненими судом згідно зі статтею 94 КПК України.

Зокрема, в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, в обґрунтування своїх заперечень пояснив, що на досудовому слідстві були грубо порушені вимоги ст.ст.290,293 КПК України, а відтак він не набув статусу ні підозрюваного ні обвинуваченого, а отже, просив ухвалити відносно нього виправдувальний вирок, а провадження у справі закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення його винуватості у суді і вичерпані всі можливості їх отримання. Також обвинувачений подав до суду письмове клопотання всі докази без винятку, зібрані в даній справі, визнати недопустимими з підстав порушення вимог ст.ст.290,291,293 КПК України та ненадання їх обвинуваченому для ознайомлення.

Отже, з`ясувавши ставлення обвинуваченого до пред`явленого йому обвинувачення й перевіривши висунуту останім на свій захист версію про непричетність до вчинення інкримінованого йому злочину, зокрема, такі показання обвинуваченого були ретельно перевірені в судовому засіданні шляхом дослідження в порядку, передбаченому ст.94 КПК України, всіх наявних у розпорядженні суду доказів, зокрема, показань потерпілої в судовому засіданні, так і свідчень допитаних у суді свідків, а також сукупність письмових доказів та надання їм відповідної правової оцінки.

Так, допитана потерпіла ОСОБА_10 Розгоні в судовому засіданні показала, що біля 24.00 години 14.04.2018р. вона разом із сином спали на другому поверсі їх будинку, коли почула стук з тераси та помітила тінь двох людей. До неї різко підбіг ОСОБА_11 з ножем в руці, наніс один удар в область серця. На її крик він втік, а син викликав «швидку», а потім з першого поверху прибіг її колишній чоловін С.Розгоні. В лікарні з рани лікарі витягли лезо ножа. Обвинуваченого впізнала по очах, по запаху, по статурі, з яким вона познайомилась в лютому 2018р. через інтернет, в подальшому з ним часто зустрічалась до 14.04.2018р.

Покази потерпілої про обставини подій доповнюються та узгоджуються показаннями свідка Розгоні ОСОБА_12 , який в судовому засіданні показав, що 14.04.2018р. біля 24.00 години він спав в себе в дома на першому поверсі. На доругому поверсі будинку проживає колишня його дружижна ОСОБА_10 Розгоні із їх спільним сином ОСОБА_13 . Почув крик колишньої дружини, вибіг на другий поверх і побачив ОСОБА_7 , яка тримала руку біля серця, сказала, що її ножем вдарив ОСОБА_14 , після чого він відвіз потерпілу до лікарні. В кімнаті також перебува їх син А.Розгоні. Після цих подій працівники експертної служби на терасі їх будинку знайшли руків`я від ножа фіолетового кольору, яким був нанесений удар дружині. В січні 2018р. у нього була зустріч в м.Мукачево із ОСОБА_15 по його ініціативі, він говорив про колишню дружину.

Показаннями свідка ОСОБА_16 - сестра потерпілої, яка в судовому засіданні показала, що відносно подій, які мали місце між обвинуваченим та сестрою 14.04.2018р. вона нічого не знає. Перед цим обвинуваченого бачила 2 рази, зокрема, вона разом із сестрою в кінці лютого 2018р. їздили до обвинуваченого додому, сестра хотіла говорити з обвинуваченим. Обвинувчений і їй кілька разів звонив, говорив, що сестра хворіє.

Допитаний у суді вприсутності класного керівника в якості свідка неповнолітній ОСОБА_17 Розгоні показав, що приблизно 00.30 годині 14.04.2018р. вони з мамою на другому поверсі лягали спати, коли почули шум на дворі. Мама пішла подивитись, а коли він вийшов за нею, то побачив що двоє тікають з двору, а мама була вже підрізаною. В мами в області серця застряв ніж, і вона сказала, що впізнала нападника. Перед цим його телефон зламали і були різні погрози.

Свідок ОСОБА_18 вказав, що свідком події він не був, про все дізнався від молодшого лбрата. В лікарні мати говорила, що її удар ножем наніс ОСОБА_11 , який раніше погрожував і матері та йому.

Такі показання свідків є допустимим джерелом доказів, оскільки отриманні від сторонніх осіб за відповідно передбаченої законом процесуальної процедури, а тому суд визнає їх належними та допустими.

Крім цього вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину (кримінального правопорушення) доводиться наступними письмовими доказами, безпосередньо сприйнятими, дослідженими, оціненими судом згідно зі статтею 94 КПК України, зокрема, фактичних даних, що містяться у протоколах заяви про вчинення злочину від 14.04.2018р. /а.п.50 т.1/, протоколах огляду місця події від 14.04.2018р. /а.п.58-60, 64-70 т.1/, протоколах пред`явлення особи для впізнання особи /а.п.110-113 т.1/, протоколах огляду мобільного телефона з додатками /а.п.158-168,176-210 т.2/ , інформації, зафіксованої на скріншотах; на підставі проведених у справі та перевірених у ході судового слідства експертиз: судово-медчиних №54 /а.п.187-189 т.1/ та №74 /а.п.198-202 т.1/, судово-психіатричної №82 від 18.07.2018р. /а.п.59-62 т.2/ та відео-звукозапису №2995/2996 від 27.09.2018р. /а.п.133-156 т.2/; характуризуючі дані обвинуваченого /а.п.10-36 т.2/; даними рапортів ЧОТЗ /а.п.86-93 т.3/, а також інших досліджених доказів.

Зокрема, даними протоколу прийняття заяви потерпілої ОСОБА_10 Розгоні про вчинення кримінального правопорушення до органів поліції від 14.04.2018р. /а.п.50 т.1/, де будучи попередженою про кримінальну відповідальність згідно із ст.383 КК України за неправдиве повідомлення про вчинення злочину, вона просила прийняти міри до двох осіб, які 14.04.2018р., біля 00.40 години проникли до її помешкання, один з яких наніс їй ножове поранення в область серця.

Фактичиними даними протоколу огляду місця події від 14.04.2018р., складеним слідчим СВ Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу НПУ України в Закарпатській області ОСОБА_19 в присутності двох понятих /а.п.58-60 т.1/, відповідно до якого на полу в приміщенні травматологічного відділення лікарні наявний червоний халат та біла футболка потерпілої, на яких на ділянці живота та грудної клітки наявні сліди бурого кольору та протоколу огляду місця події від 14.04.2018р. з фототаблицями, складеним слідчим СВ Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу НПУ України в Закарпатській області ОСОБА_19 в присутності двох понятих /а.п.64-70 т.1/, згідно якого об`єктом огляду є дворогосподарство та приміщення будинку АДРЕСА_3 (вітальна кімната та тераса на другому поверсі), відповідно до якого під час огляду було виявлено на підлозі каплі бурого кольору ззовні схожі на кров, які ведуть до металопластикових вікон, на терасі виявлено рукоятку від ножа фіолетового кольору з білими смугами, на вікнах дверей виявлено сліди капілярних ліній.

Фактичними даними протоколу пред`явлення особи до впізнання від 14.04.2018р. /а.п.110-113 т.1/, з якого вбачається, що в приміщенні травматологічного відділення Виноградівської ЦРЛ в присутності двох понятих потерпіла ОСОБА_7 , з якою попередньо було з`ясовано, чи зможе вона впізнати особу, яка нанесла їй ножове поранення, серед 4-х пред`явлених їй осіб, впевнено вказала, що впізнає під номером №1 особу (№1 ОСОБА_9 ), яка 14.04.2018р. близько 00.20 години на терасі її будинку АДРЕСА_3 нанесла їй удар ножем в область лівої частини грудної клітки. Під час проведеня даної слідчої дії заяв, доповнень та зауважень від чусників слідчої дії, в тому числі і від ОСОБА_9 , не надходило.

Покази потерпілої про обставини злочину, механізм та локалізація отриманих нею тілесних ушкоджень в результаті дій обвинуваченого, також узгоджуються та доповнюються даними Висновку судово-медичної експертизи №54 від 18.04.2018р. /а.п.187-189 т.1/ з якого вбачається, що при стаціонарному обстеженні та лікуванні у потерпілої ОСОБА_10 Розгоні було виявлено тілесні ушкодження у вигляді непроникаючої колото-різаної рани м`яких тканин лівої половини грудної клітки в ділянці ІІІ ребра та між ребер`я по середньо-ключиній лінії, яке виникло в результаті дії гострого ріжучого предмету, від нанесення ним одного удару, який між бути здійснений як правою так і лівою рукою сторонньої особи, при цьому направлення раневого каналу вниз, зліва-направо. За ступенем тяжкості ці тілесні ушкодження відповідно до п.2.3.2 «а» «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р. кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, з короткочасним розладом здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 дня і не відносяться до небезпечних для життя в момент спричинення.

Під час медичного огляду потерпіла ОСОБА_10 Розгоні також вказала, що 14.04.2018р., біля 00.30 години вдома почула якийсь шум надворі та вийшла на терасу, де побачила двох осіб в масках, один з яких і наніс удар ножем в груди і втік, в одному із напададників вона впізнала колишнього свого знайомого ОСОБА_15 .

Даними Висновку судової експертизи №2995/2996 з додатками від 27.09.2018р. /а.п.133-156 т.2/, проведеної експертною комісією Львівського НДІСЕ, встановлено, що на досліджуваній фонограмі 1, що міститься на оптичному диску «TITANUM CD-R» з рукописною позначкою: «.1397235» в файлі «.1397235.mрЗ усне мовлення ОСОБА_9 не виявлене; на досліджуваній фонограмі 2, що міститься на оптичному диску «TITANUM CD-R» з рукописною позначкою: «Алик» в файлі «Алик.m4а» зафіксоване усне мовлення ОСОБА_9 ;

на досліджуваній фонограмі 3, що міститься на оптичному диску «TITANUM CD- R» з рукописною позначкою: «ГолосООІ» в файлі «Голос 161 ,ш4а» зафіксоване усне мовлення ОСОБА_9 ; на досліджуваній фонограмі 4, що міститься на оптичному диску «TITANUM CD-R» з рукописною позначкою: «Голос 842» в файлі «Голос 842.m4а» зафіксоване усне мовлення ОСОБА_9 ; на досліджуваній фонограмі 5, що міститься на оптичному диску «TITANUM CD-R» з рукописною позначкою: «Голос ООЗ (1)» в файлі «ГолосООЗ (1)» зафіксоване усне мовлення ОСОБА_9 .

Встановити чи міститься на оптичному диску «TITANUM CD-R» з рукописною позначкою: «ГолосООЗ » файл «ГолосООЗ .т4а» і чи зафіксовано у даному файлі усне мовлення ОСОБА_9 не виявилося можливим.

Протоколом огляду телефона з додатками від 24.04.2018р. /а.п.158-168,176-210 т.2/, складеного слідчим СВ Виноградівського відділеня поліції України в Закарпатській області в присутності двох понятих безпосереднім об`єктом огляду являється мобільний телефон марки «Самсунг», ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 . В ході проведення огляду за допомогою соціальної мережі «Вайбер» було переглянуто повідомлення від особи під іменем « ОСОБА_20 ». За допомогою функції на мобільному телефоні «скріншот» було зроблено фотографії даних повідомлень, які долучені до протоколу огляду предмету та безпосереднім об`єктом огляду являється мобільний телефон марки «Нокіа» ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 . В ході проведення огляду даного мобільного телефону було встановлено, що у ньому наявні CMC повідомлення з мобільного номеру НОМЕР_5 , які за допомогою фотоапарату «CANON» були сфотографовані та долучені до протоколу огляду предмету, а також фактичними даними, що містяться в рапортах ЧОТЗ /а.п.86-93 т.3/

Крім цього, для з`ясування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, судом досліджено в судовому засіданні наступні докази: - паспортні дані обвинуваченого, його характеристика з місця проживання від 16.04.2018р. №111, видана Сільським головою Верхньовизницької сільської ради Мукачівського району, згідно якої він характеризується посередньо; відповідно до довідки №411 від 16.04.2018р., видана Сільським головою Верхньовизницької сільської ради Мукачівського району про склад сім`ї обвинуваченого, яка складається з батьків, двох сестер та брата; відповідно до довідки від 04.05.2018р. №582/0106, видана відділом охорони здоров`я виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області, згідно якої ОСОБА_9 на диспансерному обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває; відповідно до Вимоги слідчого СВ Виноградівського відділення поліції до ВІТ УМВС України в Закарпатській області із довідкою щодо притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності- він є раніше судимий 05.06.2012р. Мукачвським міськрайонним судом за ч.3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст.ст.104,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строкм на один рік /а.п.10-36 т.2).

Отже, оцінюючи покази обвинуваченого та вирішуючи питання про наявність в його діях умислу на скоєння інкримінованого йому злочину суд виходить із сукупності всіх обставин вчиненого даного діяння, зокрема, враховує спосіб та знаряддя злочину- наявність у обвинуваченого ножа, кількість, характер та локалізацію ножового поранення- зокрема, нанесення удару ножем саме в місце розташування життєво важливих органів- грудну клітину в районі серці, довжина зануреної частини клинка, що дає підстави для висновку про те, що він з великою силою наніс один удар, а відтак діяв з прямим умислом на позбавлення потерпілої життя, поведінку винного, а відтак колегія суддів приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до частини першої статті 15 КК та положень пунктів 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003р. №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України з приводу порушеного питання у своїх рішеннях (N 5-32кс12 (Постанова N 5-32кс12) від 31 січня 2012 року, N 5-26кс13 від 4 липня 2013 року (Постанова N 5-26кс13), N 5-46кс13 від 14 листопада 2013 року (Постанова N 5-46кс13), N 5-10кс14 від 26 червня 2014 року (Ухвала N 5-10кс14), N 5-32кс14 від 11 грудня 2014 року) неодноразово висловлювала правову позицію про те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Із фактичних обставин даної справи, встановлених у судовому засіданні вбачається, що обвинувачений перебував у неприязних стосунках із потерпілою, відмова потерпілої від подальших близьких стосунків із обвинувченим загострило між ними конфлікт і стало поштовхом до насильства. Для вчинення злочину засудженим було використано ніж, тобто знаряддя, що об`єктивно може спричинити смерть. Удар ножем завдавався ним у життєво важливу ділянку тіла грудну клітку в область серця, тобто будучи достеменно обізнаним, що при ушкодженні ділянки серця вижити майже неможливо, під час того, як потерпіла стояла і не могла чинити активного опору.

Отже, характер, послідовність і динамічність дій обвинуваченого, його поведінка до, під час і після вчинення злочину, локалізація тілесних ушкоджень у потерпілої та механізм їх спричинення, знаряддя злочину, збігаються з ознаками складу злочину, передбаченого частиною третьою статті 15, частиною першою статті 115 КК і свідчать про те, що суд має всі обґрунтовані підстави визнати, що обвинувачений у даному випадку діяв з прямим умислом та вчинив для цього усі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть її смерть, однак смертельний наслідок не настав лише через обставини, які не залежали від його волі.

Крім того, суд зазначає, що даних, які б свідчили про вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину щодо потерпілої через необережність, теж в ході судового слідства не встановлено. Спрямованість завданого потерпілій удару у життєво важливий орган- грудну клітку в області серця, застосовування при цьому ножа, якраз і свідчать про те, що він умисно вчинив злочин, застосовуючи насильство, яке неминуче мало призвести до смерті потерпілої, якщо б вона не стала активно захищатись та кликати на допомогу сторонніх осіб.

Обвинувачений не вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності.

Наведенні висновки суду повністю узгоджуються і доповнюються висновками судово-психіатричної експертизи, яка була проведена досвідченими фахівцями Берегівської обласної психіатричної лікарні, висновкам яких у суда не має підстав не довіряти.

Так, даними Висновку судово-психіатричної експертизи №74 від 10.05.2018р. /а.п.198202 т.1/, проведеної експертною комісією Обласної психіатричної лікарні в м.Берегово, встановлено, що ОСОБА_9 виявляє ознаки розладу особистості, маніакального стану, а для уточнення діагнозу та динамічного спостереження в умовах стаціонару останій потребує направлення на стаціонарну судово-психіатричну експертизу у Львівську обласну психіатричну лікарню.

Висновком судово-психіатричної, комплексної судово психолого-психіатричної експертизи №82 від 18.07.2018р. /а.п.59-62 т.2/, проведеної експертною комісією Львівської Обласної психіатричної лікарні встановлено, що ОСОБА_9 психічною хворобою не страждає, виявляє змішаний розлад особистості із домінуванням нарцистично-істероїдного радикалу, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під час скоєння інкримінованийх йому дій хронічними психіатричними захворюваннями, недоумством, тимчасови чи іншими хворобливим розладами психічної діяльності не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Щодо доводів обвинуваченого з приводу визнання доказів недопустимими суд виходить з того, що відповідно до частини 2 ст.92 КПК обов`язок доказування допустимості доказів покладено на сторону, що їх подає. За частинами 1 та 3 статті 22 КПК кримінальне провадження передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій засобами, передбаченими цим Кодексом, а функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Частина 1 статті 87 КПК визначає обов`язок суду визнати недопустимими докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Це положення надає дискреційні повноваження суду у визначенні того, чи є відповідні порушення істотними.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Водночас, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст.87 КПК України). Такі перераховані в частинах 2 та 3 цієї ж статті та не є виключними.

Отже, недопустимими є лише докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Всі інші - допустимі, якщо отримані у порядку, встановленому КПК України.

Фактично, як вбачається з клопотання, суть додоводів обвинуваченого /а.п.6-8/ щодо обґрунтування доводів про визнання всіх доказів неналежними зводиться до його незгоди із процесуальними діями та рішеннями, які були прийняті слідчим та прокурором під час досудового розслідування, що не може бути безумовною підставою для визнання таких неналежними, оскільки закон визначає обов`язок суду визнати недопустимими тільки такі докази, які отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ч.1 ст.87 КПК України), проте в судовому засіданні таких встановлено не було, а зазначені обвинуваченим відповідні порушення не є істотними. Крім цього, ці обставини були предметом дослідження і під час підготовчого судового засідання в даній справі, яке відбулось 12.11.2018р., де обвинувачений та його захисник не заявляли клопотань про повернення даного обвинувального акту прокурору з підстав порушення вимог ст.ст.290,291 КПК України, а відтак законних підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про визнання всіх доказів в даній справі неналежними суд не вбачає.

Отже суд всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність досліджених за клопотанням сторін кримінального провадження доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, на які сторони посилаються, за своїм внутрішнім переконанням, прийшов до таких висновків.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку вирішив, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 мало місце. Це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України як незакінчений замах на вчинення вбивства, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Обвинувачений винен у вчиненні цього кримінального правопорушення та підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Обставин, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності під час судового розгляду справи не встановлено.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченого за вчинення даного кримінального правопорушення, суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст.65 КК України бере до уваги: ступінь тяжкості вчиненого злочину, що згідно із ст.12 КК України є тяжким злочином, враховує наслідки та обставини вчиненого злочину (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності), особу винного - його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, його характеристику, за відсутності обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, тому суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого з обранням покарання у виді позбавлення волі. Суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише з відбуванням покарання. Така міра примусу, на переконання суду, є достатньою для виправлення обвинуваченого та для попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов потерпілою не заявлено.

Судові витрати відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання про речові докази і документи слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.91,94,370,374,376 КПК України, суд-на досліджуваній фонограмі 3, що міститься на оптичному диску «TITANUM CD- R» з рукописною позначкою: «ГолосООІ» в файлі «Голос 161 ,ш4а» зафіксоване усне мовлення ОСОБА_9 ; на досліджуваній фонограмі 4, що міститься на оптичному диску «TITANUM CD-R» з рукописною позначкою: «Голос 842» в файлі «Голос 842.m4а» зафіксоване усне мовлення ОСОБА_9 ; на досліджуваній фонограмі 5, що міститься на оптичному диску «TITANUM CD-R» з рукописною позначкою: «Голос ООЗ (1)» в файлі «ГолосООЗ (1)» зафіксоване усне мовлення ОСОБА_9

З А С У Д И В :

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушеня, передбачено ч.3 ст.15- ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у вигляді 10-ти (десяти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши в строк відбуття покарання строк його перебування під вартою з 18.40 години 16.10.2018р. по 14.12.2018р.

Речові докази: спецпакет ГСУ №4362420 в середині якого міститься червоний халат та червоно-біла футболка зі слідами речовини червоно-бурого кольору, які знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Виноградівського відділення поліції (т.1 а.п.61-62)- повернути потерпілії ОСОБА_7 ;

паперовий конверт із вмістом тампону зі слідами червоно-бурої речовини, конверт в якому міститься рукоятка до ножа, паперовий конверт зі стерильним бинтом, спецпакепт ГСУ №9442987, в якому містяться три сліди папілярних ліній рук та спецпакет ГСУ №4460396 в якому міститься желатинова плівка з відбитком підошви, які знаходяться на зберігані в кімнаті речових доказів Виноградівського відділення поліції (т.1 а.п.71-72) знищити;

документи залишити у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Стягнути з ОСОБА_21 , ОСОБА_14 на користь держави судові витрати по справі, а саме: витрати на проведення судово-генетико-молекулярної експертизи №10/437 3.149,28 грн., на проведення судово-генетико-молекулярної експертизи №10/436 4.997,02 грн., на проведення судово-одороолгічної експертизи №176 2.773,17 грн., на проведення судово-трасологічної експертизи №2/348 429,00 грн., на проведення судово-дактилоскопічної експертизи №3/261 572,00 грн., на проведення судово-фоноскопічної експертизи №29995/2996 10.010,00 грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, через Виноградівський районний суд Закарпатської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку прокурору, засудженому та потерпілому підлягає врученню негайно після проголошення.

Роз`яснити право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Роз`яснити обвинуваченому право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3