ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5889/18 Номер провадження 11-кп/814/52/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю:
прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 0001899, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2018 за апеляційними скаргами прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 21 лютого 2019 року відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України, не судимого,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Алма-Ата Казахстан, особи без громадянства, освіта середня, не працюючого, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, проживаючого в АДРЕСА_2 , не судимого,
ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_10 засуджено за ч.2 ст.187 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна; ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст.187 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Позов прокурора задоволено. Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 солідарно на користь Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації 4036 грн.12 коп.
Позов потерпілого ОСОБА_13 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 солідарно на користь ОСОБА_13 40389 грн. 90 коп., з яких в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 389 грн. 90 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 40000 грн.
За вироком суду, 03 серпня 2018 року близько 23 години ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_3 , за попередньою змовою між собою, вчинили напад з метою заволодінням чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я на гр. ОСОБА_13 .
Так, ОСОБА_10 , з метою подолання опору потерпілого та подальшого безперешкодного заволодіння майном останнього, завдав не менше одного удару рукою стиснутою в кулак в обличчя потерпілого ОСОБА_13 , після чого схопив останнього за шию та, притиснувши до бетонного столу, завдав не менше одного удару ліктем правої руки в обличчя потерпілого. При цьому, ОСОБА_9 утримував потерпілого ОСОБА_13 за ноги, а коли останній перебував в положенні лежачи на бетонному столі, завдав ОСОБА_13 не менше одного удару каменем по обличчю та в ділянку вушної раковини, після чого потерпілий ОСОБА_13 втратив свідомість.
В результаті чого, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 спричинивши потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому суглобового відростка нижньої щелепи справа, забійно-рваної рани правої вушної раковини, гематоми м`яких тканин з субкон`юктивальним крововиливом правого ока та закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, які кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, синців шкіри та тулубу, які кваліфікуються, як у своїй сукупності, так кожний окремо, як легкі тілесні ушкодження.
Після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , заволоділи майном ОСОБА_13 , а саме: мобільним телефоном марки «Philips» модель Е106 вартістю 500 грн., банківською карткою ПАТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_1 , срібним хрестиком вагою близько 2 г вартістю 80 грн. та грошовими коштам в сумі 70 грн. та з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріального збитку на суму 650 грн.
У поданих апеляційних скаргах:
Прокурор у просить вирок суду відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених.
Необхідність призначення більш суворого покарання прокурор мотивує тим, що обвинувачені вину у вчиненому не визнали, постійно змінювали показання, злочин вчинили у стані алкогольного сп`яніння, що доводиться показаннями потерпілого ОСОБА_13 , який купив та вживав алкоголь разом з обвинуваченими, що останні не заперечували.
За наслідками апеляційного розгляду прокурор просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 та ОСОБА_9 призначити кожному покарання за ч.2 ст.187 КК України у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Захисник ОСОБА_12 просить вирок суду відносно ОСОБА_10 змінити у зв`язку з неправильною кваліфікацією кримінального правопорушення та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого злочину та суспільної небезпечності обвинуваченого.
Зокрема, захисник зазначає, що поняті ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були запрошені 24.08.2018 для проведення слідчого експерименту з ОСОБА_10 є знайомими працівника поліції ОСОБА_16 , який брав участь у проведенні слідчих дій, не змогли повідомити про те, що відбувалося на слідчому експерименті.
Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_17 повідомив про тиск на нього з боку правоохоронних органів, у зв`язку з чим він був вимушений оговорити себе під час слідчого експерименту 24.08.2018.
Натомість захисник зазначає, що потерпілий ОСОБА_13 добровільно надав обвинуваченому ОСОБА_17 свій мобільний телефон, після чого останній незаконно заволодів ним, не застосовуючи насильства до потерпілого та продав іншій особі.
Захисник вважає, що дії ОСОБА_10 слід кваліфікувати за ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання в межах санкції цієї статті.
Захисник ОСОБА_8 просить вирок суду відносно ОСОБА_9 змінити, перекваліфікувавши його дії на ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, на підставі ст.75 КК України.
Зазначає, що ОСОБА_9 дійсно на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків спричинив ушкодження ОСОБА_13 , умислу на заволодіння майном не мав та не заволодів та не допомагав заволодіти ним.
Крім того, ОСОБА_9 українську мову не розуміє, читати і писати не може, до школи не ходив, а тому не міг ознайомитися із текстом слідчого експерименту та допиту, на той період у нього захисника та перекладача не було.
Інші учасники провадження вирок суду не оскаржили.

Потерпілий ОСОБА_13 надіслав до суду заяву про розгляд кримінального провадження без його особистої участі у зв`язку з незадовільним станом здоров`я.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, захисників та обвинувачених, які підтримували апеляційні скарги захисників; прокурора, який підтримував апеляційну скаргу державного обвинувача, перевіривши вирок суду та матеріали кримінального провадження в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Самі обвинувачені частково не заперечували своєї причетності до злочинних дій відносно потерпілого ОСОБА_13 . Зокрема обвинувачений ОСОБА_10 повідомив суду, що заволодів мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_18 , а обвинувачений ОСОБА_9 що наніс потерпілому тілесні ушкодження.

Проте, вина ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, тобто Напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчиненої за попередньою змовою групою осіб, підтверджуються зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції за участю сторін кримінального провадження.

Так, в основу вини ОСОБА_10 та ОСОБА_9 покладені послідовні показання потерпілого ОСОБА_13 , який суду першої інстанції прямо вказав на обвинувачених, як на осіб, які вночі 03.08.2018 неподалік будинку АДРЕСА_3 завдавши потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, заволоділи його майном.

При цьому, у кримінальному проваджені відсутні будь-які докази того, що потерпілий ОСОБА_13 міг обмовити обвинувачених, з якими він познайомився у день вчинення злочину. Не надано таких доказів і під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

Відповідно до відеозапису слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_19 (т.1, а.с.166) вбачається, що останній без примусу, за участі понятих розповідає про обставини вчиненого ним, разом із ОСОБА_9 злочину, показує на місцевості свої дії, які він вчиняв з потерпілим ОСОБА_13 .

Дана слідча дія проводилась за присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , щодо яких претензій з боку учасників слідчої дії не заявлялось, а можливе попереднє знайомство понятих та слідчого (за відсутності доказів їх дружби або інших міцних соціальних зв`язків), не доводить їх упередженості під час проведення даної слідчої дії.
Також, із відеозапису слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_9 вбачається, що останній відтворював свої дії, обставини розбійного нападу на ОСОБА_13 добровільно, без будь-якого примусу (т.1., а.с.180). На відеозаписі видно, що ОСОБА_9 розуміє українську мову, надає відповіді слідчому у руслі поставлених запитань, при цьому використовуючи російські та українські слова, тобто в повній мірі орієнтується у процесуальних діях, які проводяться щодо нього. На цьому ж відео, обвинувачений ОСОБА_20 повідомив, що приймає участь у слідчому експерименті добровільно та послуг захисника не потребує.

Інші свідки, які були допитані судом першої інстанції в межах даного кримінального провадження, не були безпосередніми очевидцями нападу на потерпілого, а лише були повідомлені потерпілим про напад на нього, надавали покази щодо переміщення обвинувачених після вчинення злочину та щодо купівлі викраденого у потерпілого майна тощо. Враховуючи показання свідків та інших письмових доказів, зібраних у кримінальному провадженні, суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційних скарг захисників, ухвалив правильне рішення про визнання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та вірно кваліфікував їх дії за указаною статтею.

Щодо наявних, на думку обвинувачених, неправомірних дій з боку працівників поліції під час розслідування кримінального провадження щодо них, то за наявною на момент постановлення даного рішення, кримінальне провадження за цим фактом ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві закрито.

Торкаючись виду та розміру призначеного судом ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ,за вчинений злочин, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Всупереч доводів сторони обвинувачення, покарання винним призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, та фактичних обставин вчинення злочину.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 раніше не судимі, за місцем проживання характеризують незадовільно

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , злочину, конкретні обставини провадження, дані про винних осіб, правильно указавши на відсутність обставин, які відповідно до ст.ст.66, 67 КК України, пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, на переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , покарання, яке не є максимальним у межах санкції ч.2 ст.187 КК України, проте є справедливим, достатнім і необхідним для виправлення обвинувачених та запобіганню вчиненню ним нових злочинів, не є надмірно м`яким або суворим, а тому підстав для ухвалення нового вироку та призначення більш тяжкого покарання за вчинене, про що поставлено питання в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність порушень при розгляді кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які були підставою для безумовного скасування всього вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційні скарги прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_21 .Гта захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтава від 21 лютого 2019 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3