Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/955/2022 Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія справи: ч. 1 ст. 119, ч. 4 ст. 187 КК України

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, має середню спеціальну освіту, не одружений, раніше судимий:
- 02 лютого 2009 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі;
- 05 червня 2013 року цим же судом за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі;
- 21 грудня 2018 року цим же судом за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 (чотири) роки обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Києва, який тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не працює, має середню освіту, не одружений, раніше судимий:
- 25 квітня 2007 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки;
- 19 лютого 2008 року цим же судом за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України на 4 (чотири) роки 3 (три) місяці позбавлення волі;
- 27 березня 2012 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187 КК України на 9 (дев`ять) років позбавлення волі з конфіскацією майна. 28 травня 2020 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,
по обвинуваченню кожного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 4 ст. 187 КК України,
прокурора ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року:

- ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 4 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією майна.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року та, з урахуванням положень ст. 72 КК України, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 1 (один) місяць з конфіскацією усього належного йому майна;

- ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 4 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією усього належного йому майна.
Судом вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, 19 серпня 2020 року у вечірній час доби, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, відчуваючи потребу в грошових коштах, вирішили вчинити розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи. З цією метою ОСОБА_8 і ОСОБА_9 розподілили між собою ролі, взяли в указаній квартирі раніше придбану у невстановлений час та у невстановленої особи психотропну речовину «клозапін», яку подрібнили до порошкоподібного стану і паперовий згорток з якою ОСОБА_9 поклав до себе в кишеню, та, приблизно о 22 годині 30 хвилин, спільно прибули до парку, що неподалік від будинку АДРЕСА_4 , де спостерігали за навколишньою обстановкою з метою пошуку і виявлення осіб, майном яких можна було заволодіти шляхом розбійного нападу. В парку ОСОБА_8 і ОСОБА_9 помітили раніше знайомого ОСОБА_13 , який розмовляв із також їм знайомими ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , при чому вживав алкогольний напій пиво та в руці тримав мобільний телефон. Діючи відповідно до раніше досягнутої домовленості, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 підійшли до ОСОБА_13 , розпочали розмову та продовжили вже разом проводити дозвілля. В подальшому, ОСОБА_8 взяв пляшку з пивом, яке вживав ОСОБА_13 , повідомивши при цьому, що бажає скуштувати даний напій, а ОСОБА_9 передав йому згорток із заздалегідь заготовленою психотропною речовиною «клозапін», яку ОСОБА_8 додав до пива ОСОБА_13 . Усвідомлюючи небезпечність вживання психотропної речовини, поєднаної зі спиртним напоєм, для життя та здоров`я ОСОБА_13 , який вже перебував у стані алкогольного сп`яніння, і свідомо бажаючи настання вказаних шкідливих наслідків з метою усунення можливого подальшого опору потерпілого, ОСОБА_8 повернув пляшку з пивом ОСОБА_13 , яке той почав вживати, не довідуючись про дійсні наміри ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . Після проведення спільного дозвілля ОСОБА_15 разом з ОСОБА_14 направилися до свого місця проживання, а ОСОБА_8 і ОСОБА_9 зробили вигляд, що також йдуть у власних справах, однак, маючи намір скористатися відсутністю інших осіб, через декілька хвилин повернулися до лавки, на якій все ще знаходився ОСОБА_13 вже без свідомості.
Таким чином, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , розуміючи, що подолали можливий опір ОСОБА_13 , втілили заздалегідь обговорений план незаконного збагачення та заволоділи його телефоном вартістю 4000,00 гривень і грошовими коштами в сумі 2500,00 гривень, після чого з місця вчинення злочину втекли, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 6500,00 гривень.
Відразу ж після вчинення розбійного нападу на ОСОБА_13 приблизно о 23 годині 30 хвилин неподалік будинку АДРЕСА_4 було виявлено його труп. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 012-159-2056-2020 від 01 листопада 2020 року, смерть ОСОБА_13 настала від комбінованого отруєння етанолом та клозапіном.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 , не оспорюючи правильність встановлених судом фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у їх скоєнні та кваліфікацію їх дій, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким:
- ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років з конфіскацією майна. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднати невідбуту частину покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з конфіскацією майна;
- ОСОБА_9 призначити покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років з конфіскацією майна.
Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає про те, що призначене ОСОБА_8 і ОСОБА_9 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень та даним про осіб обвинувачених внаслідок м`якості. При цьому, на переконання апелянта, суд не дав належної оцінки відомостям про підвищену суспільну небезпечність дій та осіб обвинувачених, зокрема тому, що:
- ОСОБА_8 і ОСОБА_9 своїми умисними діями, попередньо ретельно спланованими, вчинили розбійний напад, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, який призвів до смерті потерпілого. Обвинувачені розуміли, що вживання алкоголю у поєднанні з клозапіном може призвести до смерті ОСОБА_13 , однак це не завадило їм реалізувати свій злочинний план. Тобто ОСОБА_8 і ОСОБА_9 байдуже ставилися до можливості настання смерті потерпілого, хоча і не бажали цього;
- кожен з обвинувачених тричі засуджувався за скоєння корисливих злочинів проти власності. При цьому ОСОБА_8 вчинив новий особливо тяжкий злочин в період іспитового строку, а ОСОБА_9 через три місяці після звільнення з місць позбавлення волі. Скоюючи новий корисливий злочин, обвинувачені розуміли наслідки своїх протиправних дій та зухвало зневажали на можливість отримати суворе покарання.
Також прокурор вважає, що суд безпідставно визнав щире каяття ОСОБА_8 і ОСОБА_9 обставиною, що пом`якшує їх покарання, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості, які б підтверджували її наявність. Водночас визнання обвинуваченими своєї винуватості свідчить лише про те, що вони під тиском беззаперечних доказів намагаються уникнути справедливого покарання за вчинений злочин.
Зважаючи на викладене, апелянт переконаний, що суд помилково призначив ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187 КК України найменш суворе покарання, передбачене санкцією цієї частини статті, і покарання такого розміру суперечить принципам справедливості та не сприятиме досягненню мети покарання виправленню засуджених і запобіганню вчиненню нових злочинів як ними, так і іншими особами.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_16 в підтримку доводів і вимог апеляційної скарги, пояснення обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та їх захисників ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , кожен з яких заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважав призначене судом першої інстанції покарання законним і справедливим, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до встановлених, визнаних судом доведеними і викладених у вироку фактичних обставин справи, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , попередньо вступивши між собою у змову та розподіливши між собою ролі, скоїли розбійний напад на ОСОБА_13 , поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а також його вбивство, вчинене через необережність. Такі дії ОСОБА_8 і ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 та ч. 1 ст. 119 КК України, що також не оскаржується.

Проте, даючи правову оцінку діям ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187 КК України, суд у вироку помилково не вказав про таку кваліфікуючу ознаку розбою, як його вчинення за попередньою змовою групою осіб.

У зв`язку із цим колегія суддів вважає за необхідне в цій частині вирок суду першої інстанції уточнити, а саме, що дії ОСОБА_8 і ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

При внесенні до вироку такого уточнення в кваліфікацію дій ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187 КК України колегія суддів виходить виключно із тих обставин, які були встановлені в судовому засіданні і визнані судом доведеними, які повністю узгоджуються із висунутим обвинувачення та які ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються. Таке уточнення кваліфікації відповідає правилами ч. 2 ст. 404 КПК України і не тягне за собою погіршення становища обвинувачених.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги прокурора, що стосуються призначеного ОСОБА_8 і ОСОБА_9 покарання, колегія суддів враховує таке.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні ОСОБА_8 і ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції наведених вимог закону належним чином не дотримався.

Так, з вироку вбачається, що, призначаючи як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_9 покарання суд вказав про те, що враховує: ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, які відносяться до нетяжкого злочину (ч. 1 ст. 119 КК України) і особливо тяжкого злочину (ч. 4 ст. 187 КК України); їх ставлення до скоєного; дані про особу кожного з обвинувачених, а саме, що вони раніше судимі, при чому ОСОБА_8 вчинив нові злочини у період іспитового строку, а ОСОБА_9 у незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, офіційно не працюють, не одружені. Разом з із цим, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд також зазначив про те, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_17 , з якою виховує малолітню дитину ОСОБА_18 , 2019 року народження, і має ряд хронічних захворювань.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинувачених, суд правильно визнав їх щире каяття у вчиненому, оскільки вони повністю визнали свою винуватість, не заперечували і підтвердили правильність встановлених під час досудового розслідування фактичних даних.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , суд визнав рецидив злочинів.

Пославшись на наведені вище обставини, суд призначив ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , кожному окремо, покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, яке ніким з учасників судового розгляду не оспорюється, в тому числі прокурором в апеляційній скарзі, та за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, при призначенні обвинуваченим покарання за сукупністю злочинів, суд застосував принцип поглинення покарань.

Крім того, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_8 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком суду з урахуванням положень ст. 72 цього Кодексу, а саме приєднано 1 (один) місяць позбавлення волі.

Однак, колегія суддів переконана, що призначене ОСОБА_8 і ОСОБА_9 мінімальне покарання за ч. 4 ст. 187 КК України є явно не співмірним із тяжкістю, характером та конкретним обставинам вчинення цього злочину і даними про осіб обвинувачених.

Так, апеляційний суд вважає, що при призначенні такого покарання без належного врахування суду залишилось те, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , будучи раніше неодноразово судимі за вчинення корисливих злочинів, в тому числі до реальної міри покарання у виді позбавлення волі, належних висновків для себе не зробили, на шлях виправлення не стали, не маючи місця роботи та інших законних джерел заробітку, з метою власного протиправного збагачення та покращення матеріального становища вчинили новий умисний злочин проти власності, більш тяжкий і небезпечний у порівнянні із попередніми, який призвів до тяжких і невідворотних наслідків у вигляді смерті потерпілого. При цьому, дане умисне злочинне корисливе діяння скоєне ОСОБА_8 у період іспитового строку, призначеного йому за попереднім вироком, а ОСОБА_9 менше, ніж через три місяці після звільнення з місць позбавлення волі. Наведене переконливо свідчить про стійку схильність ОСОБА_8 і ОСОБА_9 до злочинної діяльності та обрання ними такого незаконного і небезпечного способу покращення власного матеріального становища за рахунок чужого майна, що вказує на підвищений рівень їх суспільної небезпечності.

Також, при призначенні ОСОБА_8 і ОСОБА_9 мінімального розміру покарання за ч. 4 ст. 187 КК України взагалі поза увагою суду залишилися підвищений рівень суспільної небезпечності злочинних дій обвинувачених, конкретні обставини, характер і спосіб вчинення ними розбою. Зокрема, не було враховано судом те, що за для незаконного заволодіння чужим майном (мобільним телефоном і грошовими коштами ОСОБА_13 ) на загальну суму 6500,00 гривень, обвинувачені обрали такий спосіб подолання можливого опору потерпілого, як додавання до алкогольного напою психотропної речовини, яку вони заготували заздалегідь і мали при собі для реалізації злочинного умислу, при чому не виключали можливості настання небезпечних наслідків для життя потерпілого, хоча і не бажали настання його смерті.

Враховуючи наведене, з огляду на ступінь тяжкості, характер і конкретні обставини вчиненого ОСОБА_8 і ОСОБА_9 злочину, дані про їх особи, наявності як пом`якшуючої, так і обтяжуючої їх покарання обставини, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченим за ч. 4 ст. 187 КК України мінімальне покарання вочевидь не відповідає принципам співмірності, індивідуалізації і справедливості внаслідок м`якості та не сприятиме досягненню мети покарання виправленню засуджених і запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У зв`язку із цим, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 і ОСОБА_9 більш суворого покарання за ч. 4 ст. 187 КК України, вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченим покарання підлягає скасуванню на підставі ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового вироку за правилами п. 2 ч. 1 ст. 420 цього ж Кодексу.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, колегія суддів відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, що згідно зі ст. 12 КК України він вчинив нетяжкий злочин (ч. 1 ст. 119 КК України) і особливо тяжкий злочин (ч. 4 ст. 187 КК України), конкретні обставини і характер їх скоєння; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів (т. 1 а.п. 201-202), нові кримінальні правопорушення у даній справі вчинив у період іспитового строку, призначеного йому попереднім вироком, не працює, суспільно-корисною працею не займається, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т. 1 а.п. 204, 203), перебуває у неофіційних шлюбних відносинах з ОСОБА_19 , з якою виховує малолітню дитину, 2019 року народження (т. 2 а.п. 160-161, 159), має ряд хронічних захворювань (т. 2 а.п. 158); щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, та рецидив злочинів, як обставину, що його обтяжує.

При призначенні ОСОБА_9 покарання колегія суддів відповідно до ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які ст. 12 цього Кодексу віднесені до нетяжкого злочину (ч. 1 ст. 119 КК України) та особливо тяжкого злочину (ч. 4 ст. 187 КК України), конкретні обставини і характер їх скоєння; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів (т. 1 а.п. 190-191, т. 2 а.п. 67-70), нові кримінальні правопорушення вчинив менше, ніж через три місяці після звільнення з місць позбавлення волі, не працює, суспільно-корисною працею не займається, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т. 1 а.п. 193, 192), не одружений; щире каяття, як обставину, що пом`якшує його покарання, і рецидив злочинів, як обставину, що його обтяжує.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини, що впливають на захід примусу, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , кожному, за ч. 1 ст. 119 КК України покарання таке, як визначив суд першої інстанції, яке ніким з учасників судового розгляду не оспорюється, за ч. 4 ст. 187 КК України покарання в межах санкції цієї частини статті, а саме у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років з конфіскацією всього належного їм майна, та за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України застосувати найбільш сприятливий спосіб поглинення покарань.

Крім того, оскільки ОСОБА_8 вчинив нові злочини у даній справі в період іспитового строку, визначеного йому вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року, то обвинуваченому слід призначити остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України і частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком суду.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання для ОСОБА_8 і ОСОБА_9 буде знаходитись у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчинених ними злочинів та даним про осіб обвинувачених, та буде необхідним і достатнім для їх виправлення і попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При цьому апеляційний суд не вбачає необхідності призначати ОСОБА_8 і ОСОБА_9 такий розмір покарання за ч. 4 ст. 187 КК України, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, внаслідок суворості.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

На підставі ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року змінити, уточнити, що дії ОСОБА_8 і ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України, як вчинення розбою, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, за попередньою змовою групою осіб.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання:

- ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, за ч. 4 т. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного апеляційним судом покарання приєднати частину невідбутого покарання, призначеного вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року, та з урахуванням положень ст. 72 КК України остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна;

- ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4