Справа № 303/1940/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

14.09.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/450/22, за апеляційною скаргою, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 липня 2022 року, задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000189, внесеному 14.11.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 українця, гр. України,
й продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби із застосуванням електронного засобу контролю до 12 вересня 2022 року включно, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 19 год 00 хв по 07 год 00 хв наступного дня та з покладенням на обвинуваченого в період дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту таких процесуальних обов`язків: не залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 19 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступного дня; носити електронний засіб контролю; прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із міста Мукачева без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; заборонити спілкуватись у будь-який спосіб з потерпілою та свідками у цьому кримінальному провадженню.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження №0000189, відомості про кримінальне правопорушення у якому 14.11.2016 внесені до ЄРДР за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України. Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на початку листопада 2016 року спланували розбійний напад на будинок АДРЕСА_3 . Готуючись до вчинення злочину, група вела тривале, з початку листопада 2016 року, спостереження за вказаним будинком, розвідали шляхи проникнення на подвір`я та шляхи відступу, стежили за членами родини ОСОБА_8 , що дало їм можливість обрати день для нападу, коли чоловік та донька ОСОБА_9 приблизно о 07 годині 30 хвилин на власному автомобілі виїхали на роботу, а у будинку протягом робочого дня залишалася лише ОСОБА_9 . Діючи відповідно до заздалегідь розробленого плану, ОСОБА_5 , за попередньою змовою з ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих спонукань, 14 листопада 2016 року, приблизно о 06 годині 30 хвилин, на автомобілі марки «Мерседес» Е класу, сірого кольору, державні номерні знаки Угорської республіки «MUG 406» під керуванням ОСОБА_5 приїхали у с. Ключарки, залишивши автомобіль на вулиці Миру, навпроти будинку АДРЕСА_4 . Після цього, вказані особи, пошкодивши огорожу з металевої сітки тильної сторони дворогосподарства АДРЕСА_3 , проникли на подвір`я та сховалися на даху господарського підсобного приміщення, розташованого біля вказаного будинку. Переконавшись, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 поїхали і вдома залишилася одна ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , через незачинені вхідні двері зайшов до будинку та побачивши на кухні ОСОБА_9 , діючи умисно, розпочав насильницькі дії щодо неї, а саме з великою силою наніс їй чотири удари затиснутою в кулак правою рукою по обличчю, внаслідок яких вона впала спиною на підлогу, а ОСОБА_6 , нахилившись над нею, завдав ще один удар затиснутою в кулак рукою в область щелепи. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та носової кровотечі, ОСОБА_9 стала тяжко дихати, хрипіти і ОСОБА_6 , взявши з кухонної стінки рушник, накрив ним її обличчя. Після цього ОСОБА_6 впустив ОСОБА_5 і ОСОБА_7 та пішов перевіряти по кімнатах будинку чи більше нікого не має, а в цей час ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , діючи відповідно до злочинного плану, почали нишпорити по кімнатах будинку та в приміщенні літньої кухні. Перевіривши будинок ОСОБА_6 , повернувшись до кухні, де лежала ОСОБА_9 побачив, що остання намагалася дзвонити по телефону, а тому наніс їй ще декілька ударів. Після цього ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою спричинення смерті ОСОБА_9 , здавив їй шию руками, внаслідок чого завдав ОСОБА_9 тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент спричинення та які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень в результаті чого ОСОБА_9 померла, а ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, діючи відповідно до злочинного плану, нишпорили по кімнатах будинку та в приміщенні літньої кухні, в результаті чого знайшли і викрали золоті ювелірні вироби, а саме: золотий хрестик, дві пари сережок, дві золоті каблучки на загальну суму 12260,85 гривень, які 14.11.2016 збули за допомогою ОСОБА_12 у ювелірну майстерню, розташовану в АДРЕСА_5 , чим завдали матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_11 на вищевказану суму. В ухвалі також вказується на те, що 12 липня 2022 року до суду прокурор звернувся з клопотанням про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби із застосуванням електронного засобу контролю. В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого щодо виконання ним своїх процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні та не дасть можливості запобігти ризикам: зокрема, запобігання спробам з боку обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України кримінального правопорушення, яке віднесено до особливо тяжких злочинів, та за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, і є наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор. Дослідивши доводи клопотання та наявні у кримінальному провадженні докази, суд дійшов висновку про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та не зможе запобігти вказаним ризикам, зокрема: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби із застосуванням електронного засобу контролю до 12 вересня 2022 року включно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що ризики, на які вказує сторона обвинувачення у клопотанні є надуманими, жодними належними доказами не підтверджені. Вважає, що оскаржувана ухвала суду від 15.07.2022 є незаконною, на його переконання, місцевий суд обмежив апелянта у захисті його прав. В обґрунтування цього стверджує, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та норми європейського права, обравши ОСОБА_5 саме такий запобіжний захід. При цьому, обвинувачений вважає, що його апеляційну скаргу слід скерувати до Львівського апеляційного суду задля уникнення упередженості. Просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, розгляд справи скерувати до Львівського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає закриттю.

Матеріали судового провадження розглядаються за відсутності сторін кримінального провадження, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується те, що: сторони кримінального провадження належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання; будь-яких клопотань про відкладення його розгляду на інший термін та даних про поважність причин їх неявки до апеляційного суду не подавали; апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки у судове засідання будь-кого зі сторін кримінального провадження.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. Положення частини другої статті 392 щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті. Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 422-1 визначено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Як убачається з матеріалів судового провадження, прокурор Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_13 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби із застосуванням електронного засобу контролю.

За результатами розгляду клопотання судом першої інстанції прийнято оскаржуване судове рішення ухвалу про задоволення вказаного клопотання.

Оскаржуваною ухвалою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби із застосуванням електронного засобу контролю до 12 вересня 2022 року включно.

За змістом ч. 2 ст. 392 та ст. 422-1 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені лише ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, що свідчить про те, що кримінальним процесуальним законом не передбачено можливості оскарження рішення суду про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту чи продовження строку дії цього запобіжного заходу.

Вищенаведене свідчить про те, що ухвала суду про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відповідно до положень ч. 2 ст. 392 та ст. 422-1 КПК України, окремому оскарженню не підлягає, а відтак обвинуваченим ОСОБА_5 оскаржено ухвалу суду, яка не підлягає оскарженню.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України у разі, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження.

Беручи до уваги вищенаведене, а також те, що КПК України не передбачає, яке саме рішення має постановити апеляційний суд у випадку відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення суду, слідчого судді, яке не підлягає оскарженню, колегія суддів апеляційного суду керується ч. 6 ст. 9 КПК України, а також висновками, викладеними у Постановах Верховного Суду, які згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року (із змінами та доповненнями) є обов`язковими та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа № 755/10061/18, провадження № 51-1588км19 ) та в Ухвалі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року (справа № 569/17036/118), рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження та про повернення скарги можуть бути ухвалені на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, а у випадку встановлення вже в ході розгляду провадження в апеляційному порядку того, що скаргу подано на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційне провадження, підлягає закриттю.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 15.07.2022, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону, в тому числі й таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права та законність і не призведе до порушення конституційних прав та свобод осіб у кримінальному провадженні.

Приймаючи рішення про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , апеляційний суд бере до уваги те, що в Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року в справі «Мельник проти України» (заява № 23436/03) зазначено, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
Керуючись ст. ст. 284, 392, 399, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 липня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу домашнього арешту у певний період доби із застосуванням електронного засобу контролю до 12 вересня 2022 року включно та з покладенням на нього процесуальних обов`язків, - закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: