Справа № 461/2035/22
Провадження № 1-кс/461/1649/22
УХВАЛА
Іменем України
11.05.2022 року м.Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1
з участю:
секретаря ОСОБА_2
слідчого ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4
представника володільця майна адвоката ОСОБА_5

розглянувши погоджене з прокурором клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №000051 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Галицького районного суду м. Львова надійшло клопотання слідчого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , в якому просить слідчого суддю накласти арешт на спеціалізований напівпричіп марки «Krone», моделі «SDP-27», д.н.з. НОМЕР_1 та документи, а саме: свідоцтво серії НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу спеціалізовано напівпричіпу марки «Krone», моделі «SDP-27», д.н.з. НОМЕР_1 . Також на спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «MAN», моделі «TGX 18.400», д.н.з. НОМЕР_3 , ключі до даного транспортного засобу та на свідоцтво серії НОМЕР_4 про реєстрацію спеціалізованого вантажного сідлового тягач марки «MAN», моделі «TGX 18.400», д.н.з. НОМЕР_3 .
В обґрунтування внесеного клопотання покликається на те, що слідчим управлінням ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000151 від 27.04.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України.
У відповідності до матеріалів, що слугували підставою для внесення відомостей до ЄРДР встановлено, що 27.04.2022 на територію України під виглядом гуманітарного вантажу автомобілем марки MAN, д.н.з. НОМЕР_3 з причепом д.н.з НОМЕР_1 , завезено товари, супровідні документи які містять ознаки підроблення.
Проведеним аналізом матеріалів кримінального провадження, зокрема декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою встановлено, що на територію України вказаним автомобілем ввезено для благодійної організації «Благодійний фонд «Львів Волонтер» медикаменти, туалетний папір, памперси, продукти харчування, одяг та взуття. Однак, встановлено, що перелік гуманітарного вантажу зазначений в декларації не відповідає фактичному товару виявленому в напівпричепі марки «Krone», моделі «SDP-27», д.н.з. НОМЕР_1 . Так, при вибірковому огляді гуманітарного вантажу виявлено різного роду предмети брендового одягу та взуття з бирками.
Таким чином є підстави вважати, що під виглядом продуктів харчування, медикаментів, памперсів було завезено брендовий одяг та взуття по супровідних документах, в які внесено неправдиві відомості.
Проведеним аналізом декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою встановлено, що на територію України вказаним автомобілем ввезено медикаменти (загальною масою 1500 кг), туалетний папір, памперси (загальною масою 6500 кг), продукти харчування (загальною масою 5840 кг), одяг та взуття (загальною масою 3000 кг).
Однак, в ході проведення санкціонованого обшуку спеціалізованого напівпричепа марки «Krone», моделі «SDP-27», д.н.з. НОМЕР_1 виявлено та вилучено 288 мішків, серед яких 144 мішків із одягом, 144 мішків із взуттям з яких 87 мішків із взуттям марки Ecco. При цьому, загальна маса вказаних мішків із одягом та взуттям становить 7 604,5 кг, що суперечить даним які були зазначені в декларації.
Крім цього, в ході вказаного обшуку вилучено як тимчасово вилучене майно свідоцтво серії НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу спеціалізовано напівпричепу марки «Krone», моделі «SDP-27», д.н.з. НОМЕР_1 та спеціалізований напівпричіп марки «Krone», моделі «SDP-27», д.н.з. НОМЕР_1 .
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу спеціалізований напівпричіп марки «Krone», моделі «SDP-27», д.н.з. НОМЕР_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_6 .
В ході проведення санкціонованого обшуку спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки «MAN», моделі «TGX 18.400», д.н.з. НОМЕР_3 вилучено як тимчасово вилучене майно спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «MAN», моделі «TGX 18.400», д.н.з. НОМЕР_3 , ключі до транспортного засобу та свідоцтво серії НОМЕР_4 про реєстрацію спеціалізованого вантажного сідлового тягач марки «MAN», моделі «TGX 18.400», д.н.з. НОМЕР_3 .
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «MAN», моделі «TGX 18.400», д.н.з. НОМЕР_3 , належить на праві приватної власності ОСОБА_6 .
Разом з цим, слід зазначити, що у вилучених документах зафіксовано відомості про вилучений гуманітарний вантаж, його відправника та отримувача. Крім цього, вказані документи разом і вилученим одягом та взуттям стануть предметом дослідження спеціалістами Львівської митниці Держмитслужби при визначені вартості товару, відповідності товару вимогам гуманітарного вантажу, виведені сум необхідних сплаті митним органам, а також предметом дослідженні експерта при проведенні товарознавчої експертизи.
Вилучений спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «MAN», моделі «TGX 18.400», д.н.з. НОМЕР_3 та спеціалізований напівпричіп марки «Krone», моделі «SDP-27», д.н.з. НОМЕР_1 були використані при перевезенні гуманітарного вантажу через митний пункт пропуску, а тому являється засобом вчинення вказаного кримінального правопорушення. Крім цього, вказані транспортні засоби необхідні для встановлення місце розвантаження та зберігання інших задекларованих в декларації про перелік гуманітарної допомоги речей.
Беручи до уваги те, що вилучені під час обшуку вище перелічені речі, предмети та документи є речовими доказами з метою забезпечення їх збереження та досягнення дієвості цього провадження, слідчий просить клопотання задоволити.
Слідчий та прокурор в судовому засіданні підтримали дане клопотання. Просили задоволити його. Надали пояснення аналогічні викладеним в клопотанні.
Представник власника майна в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання. Просив відмовити в задоволенні такого.
Заслухавши пояснення слідчого, прокурора, представника власника майна, перевіривши наданні матеріали та дослідивши докази по цих матеріалах, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
27.04.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000151 внесено відомості вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Відповідно до ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Ч.2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Постановою слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 від 10.05.2022 року вилучені в ході обшуку спеціалізованого напівпричіпа марки «Krone», моделі «SDP-27», д.н.з. НОМЕР_1 речі та документи, а саме: митну декларацію типу СMR де отримувачем є благодійна організація «Львів Волонтер», декларацію про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, 288мішків, серед яких 144 мішків із одягом, 144 мішків із взуттям з яких 87 мішків із взуттям марки Ecco, свідоцтво серії НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу спеціалізованого напівпричепу марки «Krone», моделі «SDP-27», д.н.з. НОМЕР_1 та спеціалізований напівпричеп марки «Krone», моделі «SDP-27», д.н.з. НОМЕР_1 . Також на вилучені в ході обшуку спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки «MAN», моделі «TGX 18.400», д.н.з. НОМЕР_3 речі та документи, а саме: спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «MAN», моделі «TGX 18.400», д.н.з. НОМЕР_3 , ключі до транспортного засобу та свідоцтво серії НОМЕР_4 про реєстрацію спеціалізованого вантажного сідлового тягач марки «MAN», моделі «TGX 18.400», д.н.з. НОМЕР_3 , визнана речовими доказами у кримінальному провадженні №0000151.
Як визначено у ч.1 ст.318 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
За змістом ст.170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.
Разом з тим, під час розгляду вказаного клопотання про накладення арешту майна, слідчому судді не надано доказів на підтвердження того, що дане майно набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення або є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.358 КК України, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Всупереч доводам сторони обвинувачення зазначені в клопотанні транспортні засоби не є і не можуть бути засобами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, тому що не використовувались при можливій підробці документів.
Також суд не погоджується з доводами сторони обвинувачення про те, що транспортні засоби необхідні для встановлення місця розвантаження та зберігання інших задекларованих в декларації про перелік гуманітарної допомоги речей, оскільки транспортні засоби не містять відомостей, що могли бути використані як доказ факту чи обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України та не містять жодної інформації про обставини його вчинення та причетних інших співучасників кримінального правопорушення.
Обшук та огляд цих транспортних засобів в передбаченому КПК порядку зафіксував всі необхідні відомості для встановлених необхідних слідству обставин. Тому арешт вищевказаних транспортних засобів не відповідає меті арешту (з метою збереження речового доказу) і його завданню.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льоннрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
Частина 1 ст.173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Слідчий всупереч ч.1 ст.173 КПК України не довів необхідності застосування арешту та наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України. Не довів, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що зазначене майно є доказом кримінального провадження. Всупереч ч.1 ст.170 КПК України слідчий не довів, що існує можливість приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчий всупереч ч.2 ст.170 КПК України не довів мету арешту та всупереч ч.3 ст.170 КПК України не довів, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Тобто не довів, що це майно було знаряддям злочину, зберегло сліди, або містить інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Всупереч ч.3 ст.132 КПК України слідчий не довів, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого і може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із даним клопотанням.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.
Керуючись ст.ст. 107, 131, 132, 168, 170- 173, 309, 392 -395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №000051 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, які не викликались до суду протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1