ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/116/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.537 КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2022 року, -

Встановила:
Цією ухвалою задоволено подання начальника Тернопільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_8 ..

Направлено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. В.Березовиця Тернопільського району Тернопільської області, українця, громадянина України, котрий зі слів проживає по АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , засудженого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2021 року за ч.3 ст.246 КК України із застосуванням ст.71 КК України до остаточного покарання у виді 3 років 1 місяця обмеження волі, до місця відбування покарання Державної установи «Городоцький виправний центр (№131)» в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з часу його затримання на виконання цієї ухвали.

На підставі ст. 72 КК України зараховано засудженому ОСОБА_7 до строку відбування покарання час його перебування під вартою - з моменту фактичного затримання по день його звільнення з-під варти у виправному центрі включно, із розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить вказану ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні подання начальника Тернопільського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_9 .
Вказані вимоги мотивує тим, що ухвала була постановлена з порушенням його права на захист, оскільки під час розгляду справи у нього не було адвоката, який би мав здійснювати його захист.
Зазначає, що судом було дана помилкова оцінка доказів у справі і не враховано стан його здоров`я.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляції засудженого, вивчивши подані матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, до суду надійшло подання начальника Тернопільського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_9 про затримання та направлення засудженого ОСОБА_7 до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

Згідно матеріалів справи, вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 246 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 3 років обмеження волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 грудня 2020 року у виді 1 місяця обмеження волі і за сукупністю вироків визначено до остаточного відбування ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 1 місяця обмеження волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня звернення вироку до виконання.

Задовольняючи подання начальника Тернопільського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що засуджений не виїхав до місця відбування покарання без поважних на те причин.
Відповідно до ст.57, 58 КВК України особи, засуджені до обмеження волі, прямують за рахунок держави до місця відбування покарання самостійно. Уповноважений орган з питань пробації згідно з вироком суду вручає засудженому припис про виїзд до місця відбування покарання. Не пізніше трьох діб з дня одержання припису засуджений зобов`язаний виїхати до місця відбування покарання і прибути туди відповідно до вказаного в приписі строку.
Уповноважений орган з питань пробації надсилає засудженому виклик, за яким він зобов`язаний з`явитися для вручення припису та ознайомлення з порядком і умовами відбування покарання.

З урахуванням особи та інших обставин кримінального провадження суд може направити засудженого до обмеження волі до місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі. У цьому випадку засуджений звільняється з-під варти при прибутті до місця відбування покарання.

Засуджені, яким обмеження волі призначено відповідно до статей 82 і 389 Кримінального кодексу України, направляються виправною колонією чи уповноваженим органом з питань пробації до місця відбування покарання у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті.

У разі невиїзду засудженого до місця відбування покарання без поважних причин або ухилення засудженого від отримання припису суд за поданням уповноваженого органу з питань пробації направляє засудженого до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

Поважними причинами невиїзду засудженого після отримання припису до місця відбування покарання в призначений строк є хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і документально підтверджені.

Належним підтвердженням отримання засудженим припису є його підпис про отримання припису. Ухиленням засудженого від отримання припису є його умисні дії, що унеможливлюють вручення припису персоналом уповноваженого органу з питань пробації та підтверджуються документально.

У разі неприбуття засудженого до обмеження волі до місця відбування покарання та в разі, якщо його місцезнаходження невідоме, уповноважений орган з питань пробації надсилає органам Національної поліції подання про оголошення його в розшук та подання до суду для вирішення питання направлення засудженого до місця відбування покарання в порядку, установленому для засуджених до позбавлення волі. Після затримання засуджений направляється до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.
Так, 21 грудня 2021 року засудженому ОСОБА_7 , вручено припис про виїзд до місця відбування покарання, роз`яснено порядок слідування до місця відбування покарання та роз`яснено відповідальність за невиїзд в установлений строк або неприбуття до виправного центру.

До ДУ «Городоцький виправний центр (№131)» засуджений повинен був прибути 23 грудня 2021 року, але ОСОБА_7 не виїхав до місця відбування покарання, обґрунтовуючи тим, що у його співмешканки мали відбутись пологи.

11 січня 2022 року засудженому ОСОБА_7 , повторно вручено припис про виїзд до місця відбування покарання, роз`яснено порядок слідування до місця відбування покарання та роз`яснено відповідальність за невиїзд в установлений строк або неприбуття до виправного центру, але засуджений знову не виїхав до місця відбування покарання, мотивуючи тим, що у вказаний період відбувалися свята.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про направлення засудженого ОСОБА_7 до місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі, оскільки жодних поважних причин невиїзду до місця відбування покарання ним наведено не було та не надано документів на їх підтвердження.

Також засуджений ОСОБА_7 вказує на порушення судом першої інстанції його права на захист у зв`язку із відсутністю під час розгляду подання адвоката.
Такі доводи апелянта колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступного.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, підстави, визначені ст.52 КПК України для обов`язкової участі захисника у даному кримінальному провадженні відсутні.
Крім того, під час розгляду місцевим судом подання засуджений ОСОБА_7 був ознайомлений зі своїми правами та обов`язками, у тому числі правом на захист та не висловлював бажання про залучення до розгляду адвоката, і з цього приводу суду клопотання не заявляв.
Також твердження засудженого ОСОБА_7 про те, що він перехворів на Ковід-19, у зв`язку із чим у нього погіршився стан його здоров`я і це стало підставою для невиїзду до місця відбування покарання, колегія суддів вважає неприйнятними, у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи об`єктивно підтверджених даних, що ОСОБА_7 перебував у хворобливому стані, який би виключав можливість ним виїхати для відбування покарання.
Таким чином, колегією суддів не встановлено порушень місцевим судом вимог КПК України, які б були підставою для скасування по суті правильної ухвали суду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2022 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді