УХВАЛА
Іменем України

18 серпня 2022 року

м. Київ
справа № 161/19622/19
провадження № 51-2290ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 липня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 05 травня 2022 року стосовно ОСОБА_6 .
Рух справи і зміст судових рішень
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 липня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим і призначено покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 05 травня 2022 року апеляційна скарга захисників залишена без задоволення, а вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_6 без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисники просять скасувати вказані судові рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Посилаються на неправильне застосування судами попередніх інстанцій закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Мотиви Суду
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Наведене обґрунтування вимог захисника викладено без урахування вимог ст. 433 КПК, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, як видно з поданої скарги, захисники, надаючи свою оцінку доказам, по суті скаржаться на невідповідність висновків судів фактичним обставинам справи та неповноту судового розгляду, що не є предметом розгляду судом касаційної інстанції.
Крім того, захисниками не надано доводів на обґрунтування всіх висновків апеляційного суду. Посилаючись на порушення органом досудового розслідування вимог КПК, одночасно касаційна скарга не містить доводів у чому полягають порушення судами попередніх інстанцій щодо наведених стороною захисту порушень норм процесуального права.
Також, захисники не зазначили чи заявляли вони в суді апеляційної інстанції клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив та у дослідженні яких обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції, не повністю або з порушеннями (у чому полягає неповнота і порушення) відмовив.
Таким чином, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі захисники не зазначають, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій та не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку районного суду та ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
При цьому у поданій касаційній скарзі захисники не вказують, в чому незаконність та необґрунтованість вказаних судових рішень відповідно до положень ч. 1 ст. 438 КПК і доводи на обґрунтування цього, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанціїв силу ст. 419 КПК та які доводи його апеляційної скарги суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.
Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки подана захисниками скарга не відповідає вимогам

ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення допущених недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Залишити без руху скаргузахисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 липня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 05 травня 2022 року стосовно ОСОБА_6 та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали.

У разі не усунення недоліків скарги в установлений строк, вона буде повернута.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3