ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/13478/21

Провадження № 11-кп/4820/380/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

законного представника

малолітньої потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000048 від 23 лютого 2021 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2022 року,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чапля Летичівського району Хмельницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з середньою-спеціальною освітою, працює слюсарем-сантехніком в КП «Управляюча муніципальна компанія «Озерна»» Хмельницької міської ради, не має судимостей,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначено йому основне покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки без позбавленням права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 певні обов`язки.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 60 000 грн моральної шкоди.
У решті позову відмовлено.
Судом вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.
За вироком суду, 23 лютого 2021 року, приблизно о 13 год 05 хв ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в лівій смузі руху проїзної частини вул. Панаса Мирного з вул. Озерної в напрямку до вул. Кармелюка м. Хмельницького. При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований біля будинку за адресою: м. Хмельницький, вул. Панаса Мирного, 14, в порушення вимог п.18.4. Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі Правил дорожнього руху), діючи недбало та необережно, не передбачив можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, ігноруючи те, що невстановлений досудовим розслідуванням автомобіль чорного кольору під керуванням невстановленого водія, який рухався в попутному напрямку у правій смузі руху зменшив швидкість руху та зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, щоб пропустити пішохода, не переконався, що на нерегульованому пішохідному переході, до якого він наближався, немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не зменшив швидкості руху та не зупинив керований ним транспортний засіб та продовжив рух. У результаті цього ОСОБА_6 допустив наїзд передньою частиною автомобіля «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 , на пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які перетинали проїзну частину вул. Панаса Мирного по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, яким керував обвинувачений.
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху, пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді:
- закритого перелому внутрішньої стінки лівої орбіти з переходом на решітчасту кістку основи черепа, з накопиченням крові в просвіті решітчастого лабіринту зліва та частково в клиноподібній пазусі черепа, підшкірних крововиливів обох навколо-очних ділянок обличчя, носа, крововиливів під кон`юнктиву лівого очного яблука, саден шкіри лівої лобно-скронево-тім`яної ділянки голови з розповсюдженням на надбрівно-навколоочну та вилично-щічну ділянки обличчя, рани м`яких тканин лівої надбрівної ділянки голови, які за своїм характером в сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняє загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю;
- підшкірних крововиливів лівої половини верхньої губи з розповсюдженням на ліву носо-губну та ліву ротову зморшки, ліву половину підборіддя, підщелепну ділянку, ліву половину шиї та ліву завушну ділянку голови, кистей, лівого стегна, лівої гомілки, правої гомілки, правого стегна, лівого колінного суглобу, крововиливів під слизову оболонку верхньої губи, саден шкіри обох кістей, які за своїм характером відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху, пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді:
- підшкірних крововиливів у центральній частині лобної ділянки голови на фоні набряку м`яких тканин із розповсюдженням на праву половину чола, зовнішньої поверхні верхньої третини лівого стегна, які за своїм характером відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги п.18.4. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 зміст, яких полягає в наступному:
- п.18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухається по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Вищевказані порушення ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме заподіянням тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_8 та легкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 .
Такими протиправними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 просили вирок Хмельницького міськрайонного суду від 19 січня 2022 року в частині стягнення моральної шкоди за цивільним позовом скасувати, ухвалити новий вирок, яким повністю відмовити у цивільному позові.
Уважали, що рішення суду першої інстанції в частині цивільного позову є незаконним та необґрунтованим та таким, що ухвалено без установлення усіх обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначали, що моральна шкода, спричинена ушкодженням здоров`я, з винуватця ДТП стягується із відрахуванням розміру моральної шкоди, яку зобов`язаний сплатити страховик. Однак, стягуючи з ОСОБА_6 60 000 грн, судом не враховано цю обставину.
Зауважували, що страхова компанія як співвідповідач або третя особа за цивільним позовом не залучалась, а питання про врахування розміру страхового відшкодування моральної шкоди судом не з`ясовувалося.
Звертали увагу суду на те, що в мотивувальній частині вироку суд указував на добровільне часткове відшкодування ним потерпілій спричинених збитків в сумі 10 000 грн.
Натомість, у розписці, виданій йому відповідачем до ухвалення вироку 15 березня 2021 року, що є в матеріалах справи, чітко зазначено про отримання позивачем від нього грошових коштів у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн саме в рахунок часткового відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна внаслідок ДТП.
Наведена обставина судом першої інстанції не з`ясована, а сплачені ним добровільно 10 000 грн моральної шкоди у вироці не враховані.
Стверджували, що ні в позовній заяві, ні у вироці не зазначена тривалість страждань позивача, час витрачений позивачем на відновлення здоров`я і звичного способу життя, а також стан її здоров`я на день ухвалення вироку, не наведено відповідних доказів. При цьому стягнена судом сума складає 10 розмірів мінімальної заробітної плати, що існувала на день вчинення правопорушення. Це значно перевищує загальний розмір пенсії, отриманої позивачем з дня вчинення правопорушення по день ухвалення вироку. Доказів того, що душевні страждання позивача тривають на день ухвалення вироку та про їх характер, у справі немає.
Місцевим судом не враховано, що позивач не втратила внаслідок правопорушення працездатності, оскільки вже досягла встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 60-річного пенсійного віку. Отже, перебуваючи на пенсії, позивач здійснення додаткових зусиль для відновлення виробничих стосунків не потребувала.
Зазначали, що розмір стягненої моральної шкоди не ґрунтується на законі, нічим не підтверджений, не доведений, не враховано суми, що належить до сплати страховиком, а також не враховано здійсненої позивачу добровільної виплати.
З огляду на зазначене вище не відповідає обставинам справи висновок суду першої інстанції про дотримання принципів розумності, відповідності та справедливості при визначенні розміру моральної шкоди.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення потерпілої ОСОБА_8 та законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 проти апеляційної скарги; думку прокурора ОСОБА_5 ; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.
Відповідно до ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів уважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення у даному кримінальному провадженні вказані вимоги закону були належним чином дотримані.
Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку відповідно до ст.94 КПК України, та учасниками судового провадження не оскаржуються.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України судом першої інстанції кваліфіковано правильно.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки учасники судового провадження не оспорюють доведеність винуватості, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , тому судом апеляційної інстанції вирок місцевого суду перевіряється лише в частині правильності стягнення з останнього на користь потерпілої ОСОБА_8 моральної шкоди в сумі 60 000 грн.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про скасування вироку суду в частині стягнення з нього на користь потерпілої відшкодування моральної шкоди у розмірі 60 000 грн, з посиланням на те, що судом першої інстанції безпідставно визначений такий розмір шкоди, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Згідно з приписами ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов про її відшкодування.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Частиною 1 ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
При цьому суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Задовольняючи цивільний позов потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди, суд у повному обсязі дослідив усі обставини провадження, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, та стягнув з ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, на користь потерпілої ОСОБА_8 60 000 грн.
Апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку в частині стягнення моральної шкоди за цивільним позовом та відмови в цивільному позові повністю, оскільки стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих підстав, тоді як визначений судом розмір цієї шкоди відповідає моральним та фізичним стражданням потерпілої і засадам виваженості, розумності та справедливості.
Згідно усталеної судової практики під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь моральних переживань та страждань потерпілої, що факт спричинення цієї шкоди підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Як убачається з вироку, суд визначив розмір моральної шкоди для стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілої у розмірі 60 000 грн. При цьому суд урахував конкретні обставини справи, зокрема, характер та наслідки протиправних дій обвинуваченого, посткримінальну поведінку ОСОБА_6 , матеріальне становище останнього, тривалість лікування та моральних страждань потерпілої, негативних вимушених змін в її звичному способі життя. Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що сума у розмірі 60 000 грн, що підлягає стягненню на користь потерпілої, в рахунок відшкодування моральної шкоди, є обґрунтованою та справедливою.

Виходячи з положень ст.129 КПК України, ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі фактичних обставин справи з урахуванням вимог розумності і справедливості. Тобто, вирішення даного питання законодавцем віднесено до дискреційних повноважень суду (судового розсуду).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 є суб`єктивними та необґрунтованими, спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що вирок ухвалений відповідно до вимог ст.ст.373, 374 КПК України, підстав для зміни чи скасування вироку в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3