Справа №344/6079/14-к
Провадження № 1-кп/345/7/2022
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2022 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів :
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
з участю : секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Калуші кримінальне провадження № 000026 з обвинувальним актом про обвинувачення
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, освіта вища, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, працюючого на час вчинення діяння на посаді оперуповноваженого відділу боротьби з організованими злочинними групами на пріоритетних напрямках економіки УБОЗ в Івано-Франківській області, на даний час не працюючого, раніше не судимого, громадянина України, за ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
на розгляд суду поступило кримінальне провадження № 000026 про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.5 ст.191, ч.2 ст.28 ч.2 ст.366 КК України.

Після допиту учасників кримінального провадження та дослідження доказів у кримінальному провадженні, відповідно до положень ст. 338 КПК України, прокурором було змінено обвинувачення та пред`явлено ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України (в редакції закону про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення діяння), про що учасники кримінального провадження повідомлені належним чином та потерпілий і обвинувачений не заперечили щодо зміненого обвинувачення

ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення при наступних обставинах:

Так, лейтенант міліції ОСОБА_7 , у відповідності до наказу начальника УМВС України в Івано-Франківській області № 105о/с від 02.08.2010 призначений на посаду оперуповноваженого відділу боротьби з організованими злочинними групами на пріоритетних напрямках економіки УБОЗ в Івано-Франківській області.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про міліцію» (далі - Закон), який діяв на час вчинення ОСОБА_7 діяння та втратив чинність на підставі Закону N580-VIII ( 580-19 ) від 02.07.2015 «Про Національну поліцію», міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Згідно діючого на даний час Закону «Про Національну поліцію» Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади з відповідними повноваженнями.

Стаття 5 згаданого Закону передбачала, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції.

Правовою основою діяльності міліції є (стаття 7 Закону): Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Міліції згідно ст. 10 Закону відповідно до своїх завдань зобов`язана, серед іншого, виконувати прийняті в установленому законом порядку і в межах своєї компетенції рішення прокурора, слідчого, суду.

Відповідно до ст. 2 та ст. 20 вищевказаного Закону, ОСОБА_7 був представником державного органу виконавчої влади, чиї законні вимоги є обов`язковими для виконання громадянами і службовими особами. При виконанні покладених на нього обов`язків ОСОБА_7 зобов`язаний був керуватися тільки законом. До його обов`язків входило: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення і розкриття злочинів, розшук осіб, які їх вчинили; захист власності від злочинних посягань, тощо.

Кримінально-процесуальний кодекс України 1960 року (далі КПК 1960 року), який діяв на час вчинення діяння та втратив чинність на підставі Кодексу N 4651-VI ( 4651-17 ) від 13.04.2012, визначав порядок провадження у кримінальних справах. На даний час порядок кримінального провадження на території України, у відповідності до ст. 1 Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього кодексу та інших законів України.

Одним із органів дізнання згідно КПК 1960 року була міліції (стаття 101), одним із органів досудового слідства слідчі органів внутрішніх справ (стаття 102).

На орган дізнання у відповідності до ст. 104 КПК України 1960 року було покладено обов`язок виконувати доручення слідчого щодо проведення слідчих та розшукових дій.

У відповідності до ст. 114 КПК України 1960 року при провадженні досудового слідства всі рішення про спрямування слідства і про провадження слідчих дій слідчий приймає самостійно, за винятком випадків, коли законом передбачено одержання згоди від суду (судді) або прокурора, і несе повну відповідальність за їх законне і своєчасне проведення.

Згідно вказаної статті КПК України 1960 року слідчий по розслідуваних ним справах вправі давати органам дізнання доручення і вказівки про провадження розшукних та слідчих дій і вимагати від органів дізнання допомоги при провадженні окремих слідчих дій. Такі доручення і вказівки слідчого є для органів дізнання обов`язковими. Постанови слідчого, винесені відповідно до закону в кримінальній справі, яка перебуває в його провадженні, є обов`язковими для виконання всіма підприємствами, установами і організаціями, посадовими особами і громадянами.

Як передбачала ст.118 КПК України 1960 року слідчий має право провадити слідчі дії в інших слідчих районах і вправі доручити провадження цих дій відповідному слідчому або органу дізнання, які зобов`язані це доручення виконати в десятиденний строк.

Про рішення, прийняті слідчим або прокурором під час провадження досудового слідства у випадках, зазначених у цьому Кодексі, а також у випадках, коли це визнає за необхідне слідчий або прокурор, складається мотивована постанова (ст. 130 КПК України 1960 року).

Чинний на даний час Кримінальний процесуальний кодекс України 2012 року також передбачає повноваження слідчого доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам (ст. 40); повноваження оперативних підрозділів щодо здійснення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого та обов`язковість до виконання для оперативних підрозділів доручень слідчого, відсутність у співробітників оперативних підрозділів права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою (ст. 41) тощо.

Згідно з п. 1.6. Положення «Про основи організації розкриття злочинів органами внутрішніх справ України» (далі Положення), затвердженого наказом МВС України від 24.09.2010 N 456, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 січня 2011 р. за N 105/18843 (чинним на час вчинення діяння), оперативне супроводження кримінальної справи це комплекс оперативно-розшукових заходів у конкретній кримінальній справі з метою пошуку і фіксації фактичних даних, які можуть бути доказами і цій справі, забезпечення всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, безпеки учасників кримінального судочинства, постійного інформування органів досудового слідства і суду про протиправні дії підозрюваних, обвинувачених та інших осіб, спрямовані на негативний вплив на учасників кримінального судочинства для протидії встановленню істини у справі.

Під час розкриття злочинів взаємодія слідчих з працівниками оперативних, інших підрозділів, у тому числі в роботі СОГ, будується за принципом керівної ролі та контролю слідчого за повне, всебічне й об`єктивне розслідування кримінальної справи, його процесуальної самостійності в прийнятті рішень, за винятком випадків, коли законом передбачено одержання згоди від суду (судді) або прокурора, та самостійності оперативних служб у виборі засобів і методів оперативно-розшукової діяльності, тактичних прийомів їх застосування в межах законодавства України, спрямованих на встановлення осіб, які вчинили злочини (п.1.12 Положення).

У відповідності до п.2.3.1 Положення слідчі у встановленому порядку дають органам дізнання доручення щодо проведення оперативно-розшукових заходів і слідчих дій. Такі доручення є для органів дізнання обов`язковими до виконання.

Згідно своїх функціональних обов`язків оперуповноважений відділу боротьби з організованими злочинними групами на пріоритетних напрямках економіки УБОЗ в Івано-Франківській області лейтенант міліції ОСОБА_7 був наділеним правом у межах своєї компетенції заводити справи оперативного обліку, здійснювати оперативно-розшукові заходи по виявленню та документуванню злочинної діяльності, забезпечувати оперативне супроводження кримінальних справ, які розслідуються, за розпорядженням керівництва виїжджати у службові відрядження, виконувати доручення керівництва управління та відділу з питань оперативно-службової діяльності, зобов`язаний в своїй діяльності керуватись Конституцією України, Законами України «Про міліцію» та «Про оперативно-розшукову діяльність», іншими нормативно-правовими актами, що регламентують роботу працівників органів внутрішніх справ.

ОСОБА_7 постійно здійснював функції представника влади, згідно з положеннями Примітки 1 до статті 364 Кримінального кодексу України (як в редакції КК на час вчинення діяння, так і на даний час чинної) був службовою особою, а відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» лейтенант міліції ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді оперуповноваженого відділу боротьби з організованими злочинними групами на пріоритетних напрямках економіки УБОЗ в Івано-Франківській області, був працівником правоохоронного органу.

Оперуповноважений відділу боротьби з організованими злочинними групами на пріоритетних напрямках економіки УБОЗ в Івано-Франківській області лейтенант міліції ОСОБА_7 перевищив владу та службові повноваження, вчинив службове підроблення, за наступних обставин.

02 березня 2011 року оперуповноважений УБОЗ в Івано-Франківській області лейтенант міліції ОСОБА_7 доповів начальнику УБОЗ в Івано-Франківській області ОСОБА_8 , склавши відповідний рапорт, про те, що в ході перевірки встановлено, що директор ПП «Маррос» ОСОБА_9 разом із заступником директора підприємства здійснювали підробки ветеринарних свідоцтв на шкіри великої рогатої худоби. Зазначений рапорт ОСОБА_7 02.03.2011 зареєстровано в журналі реєстрації заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються, УБОЗ УМВС.

В цей же день, 02.03.2011, слідчим СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області майором міліції ОСОБА_10 по матеріалах перевірки, проведеної УБОЗ УМВС України в області за фактом підроблення та незаконного використання службовими особами ПП «Маррос» (м. Тисмениця, вул. Вербова, 9/25) завідомо підробленого документу ветеринарного свідоцтва серії ВГ-04 № 585472 від 21.11.2010, порушено кримінальну справу № 323062 за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, у якій ним же проводилось досудове слідство.

Оперативним супроводженням розслідування кримінальної справи згідно Положення «Про основи організації розкриття злочинів органами внутрішніх справ України» затвердженого наказом МВС України від 24.09.2010 N 456, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 січня 2011 р. за N 105/18843 (чинним на час вчинення діяння) займалися працівники економічного блоку УБОЗ УМВС України в Івано-Франківській області, зокрема оперуповноважений ОСОБА_7

18 березня 2011 року заступником начальника СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області майором міліції ОСОБА_10 винесено постанову про визнання належних ПП «Маррос» 2152 штук шкір ВРХ, що пройшли переробку до напівфабрикату «Вет-Блу», речовими доказами у кримінальній справі № 323062 та визначено місце їх подальшого зберігання на території ТзОВ «Світ Шкіри», що в місті Болехів Івано-Франківської області, вулиця Д.Галицького, 171.

Того ж таки дня, 18.03.2011 на виконання доручення в порядку ст.114 КПК України (1960 року) заступника начальника СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області майора міліції ОСОБА_10 , адресованого начальнику УБОЗ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_8 , за письмовим розпорядженням підполковника міліції ОСОБА_11 , оперуповноважений УБОЗ УМВС України в області ОСОБА_7 на території ТзОВ «Світ Шкіри», що в м. Болехів, по вул. Д.Галицького,171, провів огляд речових доказів - шкір ВРХ в кількості 2152 штук і на підставі складеного ним же протоколу опису майна від 18.03.2011 передав їх на відповідальне зберігання директору ТОВ «Світ Шкіри» ОСОБА_12

28 березня 2011 року, діючи на виконання доручення в порядку ст. 114 КПК України (1960 року) заступника начальника СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області майора міліції ОСОБА_10 у кримінальній справі №323062, оперуповноважений УБОЗ УМВС України в Івано-Франківській області лейтенант міліції ОСОБА_7 , за вказівкою виконувача обов`язків заступника начальника УБОЗ УМВС України в області ОСОБА_11 , на території ТОВ з ІІ «Спіловер», що по вул. Левицького, 10 в м. Івано-Франківську, провів повторний огляд належного ПП «Маррос» напівфабрикату «Вет-Блу» в кількості 1009 штук шкір, які попередньо були оглянуті та опечатані слідчо-оперативною групою Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області, викликаною адміністрацією товариства у зв`язку з замахом на незаконне заволодіння вказаним майном.

Оглянуті та опечатані товарно-матеріальні цінності ОСОБА_7 передав під розписку на відповідальне зберігання матеріально-відповідальній особі комірнику філії ТОВ з ІІ «Спіловер» ОСОБА_13

29 березня 2011 року заступник начальника СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області майор міліції ОСОБА_10 направив на адресу начальника УБОЗ УМВС України в області ОСОБА_8 доручення в порядку ст. 114 КПК України (1960 року) про встановлення місця окремого зберігання (відповідних складських приміщень з належними умовами зберігання напівфабрикату «Вет-блу») речових доказів, а саме 3161 шкір ВРХ перероблених до напівфабрикату «Вет-Блу», що перебували на відповідальному зберіганні в складських приміщеннях філії «Спілловер. Шкіряний завод» ТОВ з ІІ «Спіловер» в кількості 1009 штук та на ТзОВ «Світ Шкіри» в кількості 2152 штуки.

Виконавцем вказаного доручення був оперуповноважений відділу боротьби з організованими злочинними групами на пріоритетних напрямках економіки УБОЗ в Івано-Франківській області лейтенант міліції ОСОБА_7 , який підготував відповідь слідчому за №15/1775, яка була зареєстрована 11.04.2011, про те, що оперативним шляхом встановлено, що шкіри ВРХ, які були вилучені у рамках кримінальної справи №323062, можна передати ПП « ОСОБА_14 » (м. Львів) на склади, що знаходяться за адресою: м. Львів вул. Пластова, 9.

30 березня 2011 року заступник начальника СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_10 , отримавши інформацію про можливе місце зберігання речових доказів, підготував у справі процесуальні документи доручення і постанови про встановлення місця зберігання речових доказів по кримінальній справі та про визнання предметів речовими доказами та долучення їх до кримінальної справи, які передав ОСОБА_7 для виконання.

Зокрема, 30.03.2011 за №8/2631 заступник начальника СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_10 направив на адресу першого заступника начальника УМВС - начальника УБОЗ в Івано-Франківській області ОСОБА_8 доручення в порядку ст. 114 КПК України (1960 року) щодо передачі шкір ВРХ в кількості 1009 та 2152 штуки, що пройшли промпереробку до напівфабрикату «Вет-блу», на відповідальне зберігання підприємцю ОСОБА_14 на складські приміщення у АДРЕСА_2 .

У відповідності до постанови заступника начальника СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_10 від 30.03.2011 про встановлення місця зберігання речових доказів по кримінальній справі, ним прийнято рішення щодо передачі 2152 шкір ВРХ, що належать ПП «Маррос» та є речовими доказами по кримінальній справі №323062, на відповідальне зберігання від ТзОВ «Світ Шкіри» підприємцю ОСОБА_14 .

Згідно постанови заступник начальника СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_10 від 30.03.2011 про визнання предметів речовими доказами та долучення їх до кримінальної справи, ним прийнято рішення щодо визнання 1009 шкір ВРХ, що належать ПП «Маррос» та пройшли промпереробку до напівфабрикату «Вет-блу», речовими доказами по кримінальній справ №323062, долучення їх до справи та передачу на відповідальне зберігання підприємцю ОСОБА_14 .

Виконавцем доручення в порядку ст. 114 КПК України (1960 року) заступника начальника СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_10 від 30.03.2011 за №8/2631 щодо передачі шкір ВРХ в кількості 1009 та 2152 штуки, що пройшли промпереробку до напівфабрикату «Вет-блу», на відповідальне зберігання підприємцю ОСОБА_14 на складські приміщення у АДРЕСА_2 , був оперуповноважений відділу боротьби з організованими злочинними групами на пріоритетних напрямках економіки УБОЗ в Івано-Франківській області лейтенант міліції ОСОБА_7

30 березня 2011 року близько 10 години ранку водій автомобіля «МАN», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_15 прибув вантажним автомобілем у місто Івано-Франківськ, оскільки 29.03.2011 у місті Рогатин Івано-Франківської області погодився на прохання ОСОБА_16 за матеріальну винагороду перевезти 30.03.2011 шкіри ВРХ з міста Івано-Франківська до міста Львів.

Оперуповноважений відділу боротьби з організованими злочинними групами на пріоритетних напрямках економіки УБОЗ в Івано-Франківській області лейтенант міліції ОСОБА_7 зранку 30.03.2011, виконуючи доручення від 30.03.2011 за №8/2631 заступника начальника СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_10 , за участю працівників ВШР «Сокіл» УБОЗ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , прибув на територію філії «Спілловер. Шкіряний завод» ТзОВ ІІ «Спілловер», що по вул. Левицького, 10 в місті Івано-Франківську, де в період з 10.30 до 11.30 год вилучив речові докази по кримінальній справі №323062 1009 шкір ВРХ, що пройшли промпереробку до напівфабрикату «Вет-Блу». Про вилучення речових доказів ОСОБА_7 30.03.2011 складено протокол виїмки. Вказані речові докази за вказівкою ОСОБА_7 було завантажено в автомобіль марки «МАN», д.н.з НОМЕР_1 , з причепом, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_15 .

У цей же день, 30.03.2011, ОСОБА_7 , виконуючи доручення від 30.03.2011 за №8/2631 заступника начальника СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_10 , за участю працівників ВШР «Сокіл» УБОЗ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , прибув на територію ТзОВ «Світ Шкіри», що у місті Болехів, вул. Д. Галицького, 171, де вилучив речові докази по кримінальній справі №323062 2152 шкіри ВРХ, що пройшли промпереробку до напівфабрикату «Вет-блу». При цьому ОСОБА_7 склав 30.03.2011 протокол огляду речей та вилучення, згідно якого на автомобіль марки «МАN», д.н.з НОМЕР_1 , з причепом, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_15 завантажено 2152 шкіри ВРХ, які вилучено із відповідального зберігання ТзОВ «Світ шкіри» для переведення та передачі на відповідальне зберігання, як вказано ОСОБА_7 у даному протоколі, підприємцю ОСОБА_14 .

Цього ж дня, 30.03.2011, близько 18 години, прибувши в село Запитів Львівської області, оперуповноважений відділу боротьби з організованими злочинними групами на пріоритетних напрямках економіки УБОЗ в Івано-Франківській області лейтенант міліції ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що у відповідності до доручення заступника начальника СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_10 від 30.03.2011 за №8/2631, яке ним виконується і є для нього обов`язковим для виконання, та вищевказаних постанов від 30.03.2011, він зобов`язаний передати речові докази по кримінальній справі №323062 - 1009 та 2152 штуки шкір ВРХ на відповідальне зберігання підприємцю ОСОБА_14 на складські приміщення у АДРЕСА_2 , умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що спричинило тяжкі наслідки.

ОСОБА_7 , незважаючи на те, що у відповідності до ст. 114 КПК України (1960 року) всі рішення про спрямування слідства і про провадження слідчих дій приймає слідчий, а надані слідчим доручення і вказівки є обов`язковими для виконання, всупереч дорученню від 30.03.2011 за №8/2631 та вказаним постановам від 30.03.2011, без відома та відповідного рішення слідчого, перевищуючи надані йому права та повноваження, прийняв рішення щодо передачі попередньо вилучених них речових доказів по кримінальній справі №323062 - 1009 та 2152 штуки шкір ВРХ у селі Запитів Львівської області, загальною вартістю 589186 грн, неуповноваженій особі ОСОБА_16 , усвідомлюючи що це не ОСОБА_14 , що спричинило тяжкі наслідки, оскільки речові докази зникли.

Внаслідок перевищення ОСОБА_7 влади та службових повноважень, тобто умисного, очевидного і усвідомленого вчинення ним дій, які явно за межі наданих йому прав та повноважень, спричинено тяжкі наслідки матеріальні збитки ОСОБА_9 на загальну суму 589186 грн, що більше ніж у 1252 рази перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на час вчинення діяння та згідно примітки 4 до ст. 364 КК України (в редакції на час вчинення діяння) є тяжкими наслідками.

При цьому, оперуповноважений відділу боротьби з організованими злочинними групами на пріоритетних напрямках економіки УБОЗ в Івано-Франківській області лейтенант міліції ОСОБА_7 , будучи службовою особою, склав два протоколи опису майна від 30.03.2011, в які свідомо вніс завідомо неправдиві відомості про передачу речових доказів - 1009 та 2152 шкір ВРХ приватному підприємцю ОСОБА_14 у АДРЕСА_2 .

Зокрема, у протоколі опису майна від 30.03.2011 щодо передачі 1009 шкір ВРХ та у протоколі від 30.03.2011 щодо передачі 2152 шкіри ВРХ ОСОБА_7 зазначив, що вказані шкіри нібито здано на збереження у місті Львові приватному підприємцю ОСОБА_14 , за адресою АДРЕСА_2 , що фактично не відповідало дійсності, оскільки їх передано у селі Запитів Львівської області неуповноваженій особі ОСОБА_16 , при цьому підпис ОСОБА_14 у графах: «підпис особи, у якої було проведено опис» та «копію протоколу одержав» підроблено.

Крім того, підроблено підпис ОСОБА_14 про ознайомлення з процесуальними документами - постановами від 30.03.2011 про передачу на зберігання речових доказів по кримінальній справі та про визнання предметів речовими доказами та долучення їх до кримінальної справи.

Завідомо неправдиві офіційні документи два протоколи опису майна від 30.03.2011 щодо передачі 1009 та 2152 шкіри ВРХ, в які було внесено завідомо неправдиві відомості та підроблено підпис ОСОБА_14 і постанови від 30.03.2011 з підробленим підписом ОСОБА_14 . ОСОБА_7 разом із матеріалами виконаного доручення передав ОСОБА_10 для долучення їх до матеріалів кримінальної справи №323062.

Продовжуючи свою злочинну діяльність оперуповноважений відділу боротьби з організованими злочинними групами на пріоритетних напрямках економіки УБОЗ в Івано-Франківській області лейтенант міліції ОСОБА_7 в період травня червня 2011 року в місті Івано-Франківську, умисно, шляхом дописки, свідомо вніс до офіційних документів двох протоколів опису майна від 30.03.2011 щодо передачі 1009 та 2152 шкіри ВРХ, які були долучені слідчим ОСОБА_10 до матеріалів кримінальної справи № 323062, завідомо неправдиві відомості про те, що речові докази нібито за дорученням ОСОБА_14 отримав ОСОБА_16 , що фактично не відповідало дійсності.

Крім того, оперуповноважений відділу боротьби з організованими злочинними групами на пріоритетних напрямках економіки УБОЗ в Івано-Франківській області лейтенант міліції ОСОБА_7 , будучи службовою особою, склав два офіційні документи - протоколи опису майна від 30.03.2011, в які свідомо вніс завідомо неправдиві відомості про передачу речових доказів - 1009 та 2152 шкір ВРХ приватному підприємцю ОСОБА_14 у АДРЕСА_2 , вартістю 589186 грн, що більше ніж у 1252 рази перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на час вчинення діяння та згідно примітки 4 до ст. 364 КК України (в редакції на час вчинення діяння) є тяжкими наслідками.

Зокрема, у протоколі опису майна від 30.03.2011 щодо передачі 1009 шкір ВРХ та у протоколі від 30.03.2011 щодо передачі 2152 шкіри ВРХ ОСОБА_7 зазначив, що вказані шкіри нібито здано на збереження у місті Львів приватному підприємцю ОСОБА_14 , за адресою АДРЕСА_2 , що фактично не відповідало дійсності, оскільки їх передано у селі Запитів Львівської області неуповноваженій особі ОСОБА_16 , при цьому підпис ОСОБА_14 у графах: «підпис особи, у якої було проведено опис» та «копію протоколу одержав» підроблено.

Крім того, підроблено підпис ОСОБА_14 про ознайомлення з процесуальними документами - постановами від 30.03.2011 про передачу на зберігання речових доказів по кримінальній справі та про визнання предметів речовими доказами та долучення їх до кримінальної справи.

Завідомо неправдиві офіційні документи два протоколи опису майна від 30.03.2011 щодо передачі 1009 та 2152 шкіри ВРХ, в які було внесено завідомо неправдиві відомості та підроблено підпис ОСОБА_14 і постанови від 30.03.2011 з підробленим підписом ОСОБА_14 . ОСОБА_7 разом із матеріалами виконаного доручення передав ОСОБА_10 для долучення їх до матеріалів кримінальної справи №323062.

Продовжуючи свою злочинну діяльність оперуповноважений відділу боротьби з організованими злочинними групами на пріоритетних напрямках економіки УБОЗ в Івано-Франківській області лейтенант міліції ОСОБА_7 в період травня червня 2011 року в місті Івано-Франківську, умисно, шляхом дописки, свідомо вніс до офіційних документів двох протоколів опису майна від 30.03.2011 щодо передачі 1009 та 2152 шкіри ВРХ, які були долучені слідчим ОСОБА_10 до матеріалів кримінальної справи № 323062, завідомо неправдиві відомості про те, що речові докази ОСОБА_16 отримав нібито за дорученням ОСОБА_14 , що фактично не відповідало дійсності.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про закриття кримінального провадження відносно нього та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Крім того вказав, що вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнає.
Прокурор в судовому засіданні вказав, що по даному кримінальному провадженню зупинявся перебіг давності, оскільки досудове розслідування зупинялося, обвинувачений ОСОБА_7 з 10.11.2011 оголошувався в розшук і з`явився до органу досудового розлідування тільки 10.02.2014, що підтверджується постановою про відновлення досудового розслідування від 10.02.2014. Тому підстав для задоволення клопотання обвинуваченого та закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України немає.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 вказала , що клопотання обвинуваченого підтримує і вважає його підставним, так як ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного тільки 16.04.2014 року, що підтверджується повідомленням про підозру. 28.04.2014 ОСОБА_7 було вручено копію обвинувального акту. Станом на 2011 рік ОСОБА_7 не було відомо про те, що він перебуває в статусі обвинуваченого, про що свідчить і відсутність його підпису в постанові про притягнення як обвинуваченого від 10.11.2011 та відсутність в матеріалах кримінального провадження будь-яких підтверджень про вручення ОСОБА_7 постанови про притягнення його як обвинуваченого.В серпні 2011 року її підзахисного було допитано тільки в статусі свідка. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні обставин, які дії особи мають визнаватися юридично значущими ( а не просто фактичними) ухиленням від слідства чи суду, треба враховувати , крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до органів слідства та суду. Тобто зазначена особа повинна усвідомлювати, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від такого обов`язку. Такої ж позиції дотримується Верховний суд у своїх постановах від 30.05.2019 та 19.03.2015 та від 05.04.2021. Для застосування положень ч.2 ст.49 КК України у такому випадку обов`язково має бути факт ухилення підозрюваного чи обвинуваченого від слідства та суду. ОСОБА_7 не було відомо про те, що він перебуває в статусі обвинуваченого, постанова про притягнення його як обвинуваченого не була йому вручена , крім того, ним не вчинялися будь-які умисні дії, вчинені з метою уникнення кримінальної відповідальності , а саме він не змінював документів, які посвідчували його особу, не змінював зовнішності, не переходив на нелегальне становище тощо. Тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком обвинуваченого саме по собі ще не може свідчити про його ухилення від слідства. Тому вважає, що перебіг строків давності по даному кримінальному провадженні не зупинявся, просить клопотання обвинуваченого задоволити.
Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження щодо заявленого клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.
За змістом ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється відкримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.3, п.4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.
Положеннями ст. 49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.
Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до днянабрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. 2 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України.

Згідно ч.4 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.366 КК України є нетяжким злочином, а відповідно до ч.5 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.365 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Як вбачається з матеріалів провадження, кримінальне правопорушення , передбачене ч.3 ст. 365 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , вчинене 30.03.2011, а кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.366 КК України травень-червень 2011 року. З часу вчинення ОСОБА_7 зазначених кримінальних правопорушень минуло понад 10 років.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Для застосування зазначеної норми обов`язково має бути підтверджено факт ухилення особи від досудового слідства або суду, що є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений ч. 1 ст. 49 КК . При цьому час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Тобто, у цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду оскільки факт свідомого ухилення особи від відповідальності свідчить про те, що вона все ще є суспільно небезпечною, тож це зумовлює необхідність більш суворого підходу до неї при вирішенні питання про давність притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку (Постанова ОП ККС ВС від 05.04.2021, справа № 328/1109/19).

Таку ж позицію висловив Касаційний кримінальний суд Верховного суду у своїй постанові від 30.05.2019 ( справа № 639/797/17).

Як встановлено в судовому засіданні 10.11.2011 слідчим СВ прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_19 винесено постанову про притягнення як обвинуваченого ОСОБА_7 (т.8 а.с. 104-107).

10.11.2011 ОСОБА_7 оголошено в розшук (т.8 а.с.103).

10.02.2014 досудове розслідування по зазначеному кримінальному провадженню було відновлено, що підтверджується постановою про відновлення досудового розслідування від 10.02.2014.

При цьому, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що постанова про притягнення як обвинуваченого від 10.11.2011 була вручена ОСОБА_7 , у вказаній постанові відсутній підпис обвинуваченого чи його захисника (т.8 а.с.104-107). Також матеріали справи не містять відомостей і про те, що органом досудового розслідування вживались заходи для вручення вказаної вище постанови у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом. Не містять вони й доказів належного здійснення викликів обвинуваченого у кримінальному провадженні до органів досудового розслідування.

Прокурором в судовому засіданні також не доведено тих фактів, що ОСОБА_7 було відомо про те, що в листопаді 2011 року він набув статус обвинуваченого та що останній вчиняв будь-які умисні дії з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Як зазначила в судовому засіданні захисник обвинуваченого, на час зупинення кримінального провадження, ОСОБА_7 не було відомо про те, що він перебуває в статусі обвинуваченого, так як в 2011 році його було допитано в статусі свідка. Статус підозрюваного її підзахисний набув тільки в 2014 році. Також захисник зазначила, що жодних умисних дій з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_7 не вчиняв.

Як вбачається з повідомлення про підозру від 16.04.2014 (т.8 а.с.1-10), ОСОБА_7 було належним чином повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.28 ч.2 ст.366 КК України. Дана підозра підписана ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_6 . З даного часу ОСОБА_7 стало відомо про свій процесуальний статус, його обов`язок з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. З вказаного часу ОСОБА_7 не ухилявся від органів досудового розслідування та суду.

28.04.2014 ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 отримали копії обвинувального акту , що підтверджується відповідною розпискою (т. 1 а.с.9).

Враховуючи вище наведене, суд приходить до переконання, що матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_7 будь-яких дій , спрямованих на ухилення від слідства, та що зазначена особа знала, що вона перебуває у статусі обвинуваченого та усвідомлювала, що у період з 10.11.2011 по 10.02.2014 в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від такого обов`язку. Таких доказів не здобуто і в судовому засіданні. А тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком ОСОБА_20 саме по собі, не свідчить про ухилення від слідства.

Таким чином, судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК України та вчинення ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч. 8 ст. 284 КПК України).

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні просив звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України в зв`язку із закінченням строків давності.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК Україниє безумовною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) - досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 19.11.2019 констатує, що суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності. Суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст. 49 КК України.

За змістом ст.ст.284-288 КПК, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи із цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст.49 КК) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням ними своєї винуватості в скоєнні злочину.

Розглядаючи клопотання, суд також не може вирішити питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченої, так як відповідно до ч. 4 ст. 286 Кримінального процесуального кодексу України, клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності розглядається негайно, то суд позбавлений можливості продовжити дослідження доказів та встановлення обставин інкримінованих злочинів.

При цьому, невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінальних правопорушень за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності в передбачених законом випадках за умови роз`яснення суті обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Саме таку позицію висловив Верховний Суд в своїй Постанові від 26 березня 2020 (справа №730/67/16-к).

Враховуючи вище наведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 , з огляду на те, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , є нетяжким та тяжким злочинами, та з моменту вчинення злочинів минуло більше десяти років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України не зупинявся і не переривався, суд дійшов до переконання, що клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак клопотання слід задовольнити і звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрити.

Процесуальні витрати по справі слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 .

Запобіжний захід обвинуваченому заставу слід залишити без змін до набрання ухвалою законної сили.

Враховуючи викладене, ст. 12, 44 , 49 КК України, керуючись ст. 100,124, 284, 285, 286, 288, 369-372, 376, 392, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження № 000026 про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України закрити у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.
Запобіжний захід ОСОБА_7 - заставу- залишити без змін до набрання ухвалою законної сили.
Заставу в розмірі 97 440,00 грн. , яка внесена за ОСОБА_7 , згідно платіжного доручення №IFHA000XOM від 12.02.2014 та знаходиться на депозитному рахунку ТУ ДСА в Івано-Франківській області, повернути заставодавцю ОСОБА_21 , після набрання ухвалою законної сили.

Стягнути з ОСОБА_7 витрати за проведення експертиз по кримінальному провадженні, загальною сумою 3 967,20 грн. (висновок експерта № 09/03-505 від 30.09.2011; висновок експерта № 09/03-560 від 03.11.2011; висновок експерта № 09/03-558 від 03.11.2011, висновок експерта № 09/03-556 від 04.11.2011 висновок експерта № 09/03-559 від 03.11.2011 висновок експерта № 09/03-557 від 02.11.2011 висновок експерта № 09/12-1223 від 08.11.2011).

Ухвалу може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд шляхом подання апеляції протягом 7 днів з часу проголошення.

Головуючий:
Судді: