Справа № 461/2796/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/936/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у кримінальному проваджені № 0000354 від 18.03.2021 року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, а саме 14.05.2015 Галицьким районним судом м.Львова за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 5 років 3 місяці позбавлення волі,
ч. 2 ст. 186 КК України, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому, а саме 30.07.2020 Галицьким районним судом м.Львова за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17 тисяч гривень, -
з участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10
апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_9 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 06 серпня 2021 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового приєднання покарання, частково приєднано покарання за даним вироком до покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 07.04.2021 та остаточно призначено покарання ОСОБА_6 у виді 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою - залишено в силі до вступу вироку в законну силу.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його затримання, а саме з 18.03.2021 року.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання за новим вироком повністю приєднано покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 30.07.2021 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 тис.грн.
На підставі ч.3 ст.72 КК України покарання ОСОБА_7 у виді штрафу виконувати самостійно.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою - залишити в силі до вступу вироку в законну силу.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання, а саме з 18.03.2021 року.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , 18 березня 2021 року приблизно о 21 год. 20 хв., перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , за попередньою змовою в групі осіб, умисно, повторно, вчинили відкрите викрадення чужого майна ( грабіж) поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, під час якого ОСОБА_6 , застосовуючи до потерпілого ОСОБА_11 фізичне насильство, з метою подолання опору, схопив за руки та утримував останнього, в той час ОСОБА_7 обшукав та відкрито викрав з кишень верхнього одягу потерпілого мобільний телефон марки «ASUS» (ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ) вартістю 1000 гривень, мобільний телефон марки «Lenovo» (ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 ) вартістю 1000 гривень, з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_5 , вартістю 20 гривень, грошові кошти в сумі 300 гривень, а також забрав три рулони шпалер марки «Expromt» та пакет, в якому знаходився клей для шпалер марки «Quelyd», шпатель для шпалер марки «Tempo», насадки до шуруповерта «Phillips Bits 25mm» та шоколадний батончик «Snikers» загальною вартістю 506 гривень, які потерпілий мав при собі, після чого, розподіливши між собою награбоване, покинули місце події, заподіявши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 2826 грн.
Не погоджуючись із даним вироком захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_10 , просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 06 серпня 2021 року змінити призначивши більш м`яке покарання.
В обґрунтування апеляційних вимог покладається на те, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити, так як обвинувачений в судовому засіданні вину визнав частково, у скоєному щиро розкаявся, добре характеризується, має постійне місце реєстрації та проживання.
Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням терміном 3 роки.
В обґрунтування апеляційних вимог покладається на те, що суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 надміру суворе покарання, врахував, що останній не притягувався до відповідальності у виді позбавлення чи обмеження волі, через що не відчув необхідності щось виправляти у своїй поведінці та дотримуватися норм моралі та законів. Судом також не враховано, що попереднє засудження ОСОБА_7 відбулося без його участі, копія вироку йому не вручалась, і про те, що він засуджений до штрафу 17 тис. гривень дізнався після затримання за підозрою у скоєнні пограбування.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який заперечив доводи апеляційних скарг та вважає рішення суду законним, позицію обвинувачених та їх захисників, які підтримали подану ними апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі) поєднаному із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, за встановлених та викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації їх дій за ч.2 ст.186 КК України .
Під час судового розгляду обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 частково визнали себе винними у вчиненні кримінального правопорушення, за який вони засуджені, пояснили, що не застосовували до потерпілого ОСОБА_11 фізичне насильство, а лише вчинили крадіжку, коли потерпілий спав на лавці, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.
Висновки суду щодо доведеності вини обвинувачених ніким не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.
Що ж до доводів захисників обвинувачених про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок суворості, то колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Як зазначено в ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до положень ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Визначені уст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Згідно із вимогами ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більш п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
Такі правові позиції Верховного Суду щодо призначення покарання за ч.2 ст. 286 КК України із застосуванням ст.75 КК України викладені у постановах від 26.05.2020 року у справі №523/12810/15-к, від 06.08.2020 року у справі №155/1064/18.
Під особою обвинуваченого, у контексті ст.414 КПК України, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного. Характеризуючи особу ОСОБА_6 , встановлено, що він раніше неодноразово судимий; не працював, суспільною-корисною працею не займався; характеристика формальна; на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції відповідно до вимог ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного. Характеризуючи особу ОСОБА_7 встановлено, що він раніше судимий; не працював, суспільною-корисною працею не займався; на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває.
Апеляційний суд під час розгляду справи також бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винних.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_12 покарання у межах санкції інкримінованої їм статті є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових злочинів.
Підстав для пом`якшення обраного судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання та застосування ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.
Таким чином доводи апеляційної скарги захисників обвинувачених ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.
За наведених обставин, колегія суддів визнає подані апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинувачення ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 необґрунтованими, та вважає вирок суду щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 законним та обґрунтованим, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів ,

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 06 серпня 2021 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою з моменту отримання копії ухвали в той же строк.

Повний текст ухвали проголосити 11 лютого 2022 року о 09 год. 30 хв.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4