Провадження №1-кп/127/321/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

інших учасників судового процесу: потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 296 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2022 за № 0000210,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 296 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, викликавши в судове засідання сторони обвинувачення та захисту, потерпілого, його представника, а також свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування. Крім того, заявив клопотання про продовження обвинуваченим строку дії застосованих до них запобіжних заходів. Клопотання мотивував тим, що останні обвинувачуються у вчиненні нетяжкого умисного злочину, за який передбачене покарання до 5 років позбавлення волі. Наголосив на тому, що ризики, які існували на час обрання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжних заходів, на даний час не відпали. Зокрема, зазначив, що обвинувачені можуть ухилятись від суду з метою уникнення покарання, впливати на свідків кримінального провадження, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Також просив суд прийняти до розгляду, поданий ним цивільній позов.

Потерпілий ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_9 підтримали думку прокурора щодо призначення справи до судового розгляду та продовження обвинуваченим строків дії запобіжних заходів. Крім того, подали до суду цивільний позов, який просили прийняти до розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти призначення судового розгляду та проти продовження строку дії запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта не заперечував, зауваживши на необхідності виклику свідків кримінального провадження. Також не заперечував щодо прийняття цивільних позовів. Разом з тим, заперечив проти продовження його підзахисному строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Звернув увагу суду на те, що прокурор не надав суду жодного доказу на підтвердження існування ризиків, на які він посилається, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти призначення судового розгляду та проти продовження строку дії запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта не заперечував, проте вважав за недоцільне продовжувати його підзахисному строк дії запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_7 не чинить жодних перешкод кримінальному провадженню.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов до висновку, що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), тобто для затвердження угоди, закриття кримінального провадження, повернення обвинувального акта прокурору, направлення обвинувального акта до іншого суду відсутні, а тому кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 31 КПК розгляд кримінального провадження слід здійснювати суддею одноособово.

В судове засідання необхідно викликати сторони обвинувачення та захисту, потерпілого, його представника, а також свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування.
Підстави для складання досудової доповіді згідно з приписами пункту 6 частини третьої статті 314 та статті 314-1 КПК, на думку суду, відсутні.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження обвинуваченим строку дії застосованих до нихзапобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та домашнього арешту, суд враховує таке.
Відповідно до частини третьої статті 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Наведена правова норма є відсильною щодо норм кримінально-процесуального закону, розміщених у розділі ІІ КПК. Зі змісту частини першої статті 197 глави 18 розділу ІІ КПК випливає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Частиною шостою статті 181 КПК регламентовано, що у разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.
Строк дії, обраних до обвинувачених запобіжних заходів спливає 15.06.2022 та 17.06.2022. Отже стороною обвинувачення вищезазначені вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо вручення копії клопотання обвинуваченим та щодо строку звернення до суду з відповідними клопотаннями були дотримані.
Крім того, суд враховує, що частиною третьою статті 331 КПК визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд вважає за доцільне зазначити, що приписи частини третьої статті 331 КПК є імперативними. Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання прокурора по суті, надавши доводам сторін відповідну правову оцінку.
Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення чи відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строків дії запобіжних заходів, суд враховує таке.
З наданих суду стороною обвинувачення документів випливає, що 17.04.2022 ОСОБА_6 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 296 КК та слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області своєю ухвалою від 19.04.2022 застосував до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 00.45 год. 15.06.2022.

До обвинуваченого ОСОБА_7 слідчий суддя своєю ухвалою від 21.04.2022 застосував запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово строком на 58 днів, тобто до17.06.2022. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28.04.2022 зазначена ухвала слідчого судді скасована в частині адреси домашнього арешту.

Суд, окрім наведеного вище, враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.
Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час розгляд кримінального провадження по суті не розпочатий, а тому вирішення зазначеного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Прокурор як на підставу для продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу послався на те, що обвинувачені можуть протиправно впливати свідків кримінального провадження та намагатимуться ухилитись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Зазначені доводи прокурора в частині наявності у обвинуваченого наміру ухилятись від суду суд оцінює критично, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначених обставин прокурор не надав.

Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні умисного злочину проти громадського порядку та моральності, вчиненого групою осіб. Суд приймає до уваги, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на даний час не розпочате, зокрема, не допитані потерпілий та свідки кримінального провадження, а тому суд дійшов до переконання, що ризик впливу обвинувачених на потерпілого та свідків знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Крім того, суд також враховує, що обвинувачені не заперечували проти продовження строку дії, застосованих до них запобіжних заходів.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченими позапроцесуального впливу на потерпілого та свідків кримінального провадження, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, продовжити обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та домашнього арешту цілодобово на 60 днів.
Згідно з приписами частини третьої та пункту 1 четвертої статті 183 КПК суд не вбачає правових підстав для визначення обвинуваченому ОСОБА_6 розміру застави у кримінальному провадженні, оскільки останній обвинувачується у вчиненні насильницького кримінального правопорушення.
Крім того, суд вважає за доцільне покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , визначені пунктами 1, 2, 4 частини п`ятої статті 194 КПК.
Вирішуючи питання щодо поданих прокурором та потерпілим цивільних позовів, суд враховує таке.

Відповідно до частини четвертої статті 128 КПК форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Частиною п`ятою статті 128 КПК регламентовано, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вимоги до позовної заяви містяться у частині третій статті 175 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Зазначеним вимогам поданий потерпілим цивільний позов відповідає, а тому суд вважає за доцільне прийняти поданий до суду потерпілим ОСОБА_8 позов до розгляду.

Вирішуючи питання щодо дотримання вимог цивільно-процесуального законодавства прокурором при зверненні до суду з цивільним позовом, суд вважає за доцільне зауважити таке.
Відповідно до пунктів 6 та 10 частини третьої статті 175 ЦПК позовна заява повинна містити, зокрема: відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися та підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Згідно з частиною п`ятою статті 177 ЦПК позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Зазначені відомості прокурор у цивільному позові не навів, а також не надав суду доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
З огляду на викладене, суд вважає, що цивільний позов прокурора не відповідає вимогам чинного ЦПК. Разом з тим, як вже суд зазначив вище, частина п`ята статті 128 КПК містить застереження, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими саме КПК, і лише у разі коли, процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Зважаючи на завдання кримінального судочинства, визначені у статті 2 КПК, суд вважає за доцільне прийняти поданий прокурором до суду позов до розгляду.

Згідно з приписами статті 178 ЦПК слід надати обвинуваченим та їхнім захисникам право подання до суду відзиву.

Керуючись статтями 314-316 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області (суддею одноособово) на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 296 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2022 за № 0000210, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, яке відбудеться 10 червня 2022 року о 10.30 годині.
У судове засідання викликати: сторони обвинувачення та захисту, потерпілого, його представник, свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 днів, з 10 червня 2022 року до 23.59 годину 08 серпня 2022 року.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 , на 60 днів, тобто з 10 червня 2021 року до 23.59 год. 08 серпня 2022 року.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 частини п`ятої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України покласти на ОСОБА_7 такі зобов`язання: прибувати на виклики до суду за першою ж вимогою на визначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; утримуватись від спілкування зі свідками кримінального провадження.
Позовні заяви прокурора та потерпілого ОСОБА_8 прийняти до розгляду.

Надати обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їхнім захисникам строк до 20.06.2022 для подання відзивів на подані позовні заяви.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: