ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2022 року

м. Київ
справа № 701/22/19

провадження № 51-864км22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Черкаського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000208, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Литовської Республіки, уродженця та жителя м. Вільнюса,
у вчиненні кримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскарженого судовогорішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Згідно з вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 15 березня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців.
Згідно зі ст. 76 КК суд поклав на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробаціїта повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання стосовно арешту майна, речових доказів та судових витрат.
Вироком Черкаського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасовано. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 призначенопокарання зач. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
У решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без змін.
Згідноз вироком суду ОСОБА_9 27 серпня 2018 року близько 02:00 усупереч вимогам п.п. «б» п. 2.3, п.п. «а» п. 2.9 та п. 13.1 Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем BMW-7L іноземний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по лівій смузі руху автодороги Київ Одеса, зі сторони м. Києва в напрямку м. Одеси, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, а тому перебуваючи на 178 кілометрі + 800 метрів вказаної автодороги, в адміністративних межах с. Нестерівка Маньківського району Черкаської області, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення із задньою частиною автомобіля «Mercedes Sprinter412D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався попереду нього в попутному напрямку, після чого останній зіткнувся з напівпричепом «KOGEL SN24», реєстраційний номер НОМЕР_3 , приєднаним до автомобіля MANTGA 18.400, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_11 , що рухався попереду них у правій смузі руху в попутному напрямку.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля BMW-7L ОСОБА_12 згідно з висновком експерта отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди.
Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля BMW-7L ОСОБА_13 , а саме вимог п.п. «б» п. 2.3, п.п. «а» п. 2.9 та п. 13.1 Правил дорожнього руху, відповідно до висновку експерта від 27 грудня 2018 року № 4/1032 знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_14 .

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, істотні порушення вимог кримінального процесуального законуі призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що, призначаючи покарання ОСОБА_8 , апеляційний судналежним чином не обґрунтував свого рішення, а формально зазначив про непоправні наслідки, які спричинили загибель людини, що становить обєктивну сторону злочину, за який його засуджено, та про стан сп`яніння, який було враховано судом першої інстанції. Вважає, що призначене апеляційним судом ОСОБА_8 покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК, є надто суворим. Стверджує, що суд апеляційної інстанції під час призначення покарання не надав належної оцінки обставинам, що пом`якшують покарання засудженого, та не врахував думки потерпілих. На переконання захисника, суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, обґрунтувавши скасування вироку районного суду інформацією, яку не було досліджено в суді першої інстанції, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 404 КПК та незаконно погіршив становище ОСОБА_7 . Вважає, що суд не дотримався приписів ст. 29 КПК, оскільки не було виконано перекладу вироку суду щодо ОСОБА_7 литовською мовою.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважав, що касаційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.
Захисник ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу.
Іншим учасникам було належним чином повідомлено про судовий розгляд, але

в судове засідання вони не з`явилися.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції, зокрема, є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Положенням ст. 414 КПК передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке, хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як убачає суд із касаційної скаргизахисника, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та кваліфікацію його дій захисник не оспорює.

Доводи в касаційній скарзі про несправедливість призначеного судом апеляційної інстанції покарання колегія суддів уважає такими, що заслуговують на увагу.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як видно з матеріалів справи, ухвалюючи вирок, суд апеляційноїінстанціїпри призначенні ОСОБА_8 покарання врахував тяжкість вчиненого ним кримінальногоправопорушення, яке належить до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, зокрема грубе порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху щодо безпечності руху, наслідків вчиненого у виді смерті ОСОБА_15 , а також особу обвинуваченого, у якого на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, позитивну характеристику за місцем роботи. Апеляційний суд також врахував обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , його щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків. Як обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд врахував вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Апеляційний суд у своєму рішенні зазначив, що наведені обставини дають підстави для призначення ОСОБА_8 покарання в мінімальних межах, передбачених ч. 2 ст. 286 КК, у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.Однак, ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції безпідставно не врахував думку потерпілих, викладену у запереченні на апеляційну скаргу та в угоді про примирення між потерпілими і ОСОБА_13 , укладеній під час досудового розслідування, згідно з якою
потерпілі просили обрати ОСОБА_8 покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі, не призначати йому покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, та звільнити його від кримінальної відповідальності чи застосувати найменше покарання або більш легке покарання із застосуванням ст. 69 КК.
Крім того, неможливо не врахувати конкретних обставин цієї справи. А саме того, що засуджений і потерпілий були близькими друзями, громадянами іншої держави, на території України опинилися проїздом, разом вживали спиртні напої, за спільним рішенням ОСОБА_9 сів за кермо автомобіля. Після постановлення вироку суду першої інстанції і до постановлення вироку суду апеляційної інстанції дані про порушення засудженим умов іспитового строку відсутні. На цей час він мешкає в Литві, має постійне місце роботи, де характеризується позитивно, має двох неповнолітніх дітей.
Все це дає підстави для висновку про можливість досягнення мети покарання, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, без відбування засудженим реального покарання у виді позбавлення волі.
Тому колегія суддів уважає за можливе й доцільне звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК і покласти на нього обов`язки, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу. Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами колегія суддів вважає за потрібне пом`якшити до мінімального строку 1 рік, беручи до уваги, що робота ОСОБА_7 пов`язана з керуванням транспортними засобами, та враховуючи думку потерпілих.
За таких обставин касаційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково, а судове рішення зміні.

Твердження захисника, що суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, обґрунтувавши скасування вироку районного суду інформацією, не дослідженою в суді першої інстанції, зокрема актом хіміко-токсикологічних досліджень № 1144, чим незаконно погіршив становище ОСОБА_7 , є безпідставним.
Як убачається із звукозапису судового засідання, 15 березня 2019 року Маньківський районний суд Черкаської області дослідив зазначений акт.
Довід захисника про те, що суд порушив вимоги ст. 29 КПК, оскільки не було виконано перекладу вироку суду стосовно ОСОБА_7 литовською мовою, не є слушним, оскільки це порушення не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зазначеним у ст. 412 КПК.

Що стосується інших доводів захисника щодо порушень прав засудженого, передбачених цією нормою КПК, то вони також є безпідставними, адже під час досудового розслідування та судового розгляду сторона захисту на такі порушення не вказувала, апеляційної скарги не подавала.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Черкаського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року змінити: призначити ОСОБА_8 зач. 2 ст. 286 КК покарання у виді позбавлення воліна строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік із покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. У іншій частині вирок апеляційного суду залишити без змін.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3