Справа № 522/5439/20
Провадження по справі № 1-кп/522/1004/22
УХВАЛА
в порядку ст. 331 КПК України

15 лютого 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі, об`єднанні в одному провадженні обвинувальні акти у кримінальних провадженнях за № 0001003 від 15.04.2017 року, №0006312 від 27.11.2019 року, № 0000401 від 02.02.2019 року відносно обвинуваченого:
ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Смоліно, Маловисківського району, Кіровоградської області, громадянка України, з середньою освітою, незаміжня, офіційно не працює, має на утриманні неповнолітню дитину 2015 р.н., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима,
За обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.
Учасники процесу:
прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 ,
обвинувачена - ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001003 від 15.04.2017 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.
Окрім цього, на підставі ухвали суду, в провадження судді ОСОБА_1 надійшов для об`єднання в одному провадженні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0006312 від 27.11.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.11.2021 року, в провадження судді Приморського районного суду м.Одеси було направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000401 від 02.02.2019 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, суд, незалежно від наявності клопотань учасників судового розгляду, зобов`язаний розглянути питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою до спливу 60 денного строку.

Прокурор в судовому заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 , оскільки ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом при застосуванні запобіжного заходу, ще мають місце, а саме ризики того, що обвинувачена може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник в судовому засіданні заперечувала проти продовження строку тримання під вартою.
Суд, розглянувши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою продовження строку дії запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на обвинувачену процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого, експерта або спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Як встанвлено судом, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, яке карається позбавленням волі на строк понад 5 років.
На даний час ризик, що ОСОБА_3 обвинувачуючись у вчиненні тяжкого злочину, може переховуватися від суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, не зменшився, так як остання не має стійких соціальних зв`язків. Крім цього, суд враховує що ОСОБА_3 раніше притягалася до кримінальної відповідальності за вчинення тотожнихзлочинів, що свідчить, що остання може вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому, у відповідності до ст. 23 КПК України та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому, зважаючи на стадію судового провадження, суд вбачає реальним ризик, що обвинувачений у разі не застосування запобіжного заходу може впливати на свідків, які безпосередньо судом не допитані.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тривале безперервне тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій суд також враховує положення ст. 9 Конституції України, та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно яких тривале тримання під вартою обвинуваченого може бути виправданим у зазначеній справі, так як є специфічні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає правило поваги до свободи особи (рішення Європейського суду «W. v/ Switherlandjudgement» of 26 January 1993. SeriesAno.254-A, p.15, §30).
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, суд також бере до уваги вагомість доказів, тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченої у разі визнання її винним, вік та стан її здоров`я, які не перешкоджають знаходження обвинуваченої під вартою.
За таких обставин та на підставі наданих матеріалів, суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до практики ЄСПЛ, якщо тримання під вартою триває тільки через побоювання, що обвинувачений буде переховуватись від правосуддя, проте його слід звільнити з-під варти, якщо він представить відповідні гарантії, що не переховуватиметься від суду, наприклад внесе заставу (правова позиція, викладена у п.46 рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції»).
Ухвалою суду від 18.06.2020 року відносно обвинуваченої ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 20 (двадцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: 38 420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять ) гривень.
Крім цього, зважаючи на положення Кримінального процесуального кодексу, суд вважає за можливе раніше визначений розмір застави - залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 331, 372, 132, 176-178, 182-183, 193-194, 196-197 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», на 60 днів, тобто до 15.04.2022 року включно.
Залишити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 38 420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) гривень, обрану ухвалою суду від 18.06.2020 року як альтернативний запобіжний захід із встановленням раніше визначених ухвалою суду обовязків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Копію ухвали направити начальнику ДУ "Одеський слідчий ізолятор» - для відома.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1

15.02.2022