УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/9695/22

Провадження №: 1-кс/755/1860/22

"06" жовтня 2022 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ГО «Захист Українського Народу» та ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, установив :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

ГО «Захист Українського Народу» в особі ОСОБА_3 (далі - ГО «ЗУН») та власне сам ОСОБА_3 , як громадянин України, звернулися зі спільною скаргою, в порядку ст. 303 Кримінального процессуального кодексу (далі КПК) України, на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання від них ГО та ОСОБА_3 заяви про вчинення кримінального правопорушення в строки визначені ст. 214 КПК.

Позиція сторін

Сторони у судове засідання не з`явилися, однак слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 даного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у їх відсутність.

Встановлені обставини та позиція сторін

ГО «Захист Українського Народу» в особі ОСОБА_3 та власне сам ОСОБА_3 , як громадянин України, звернулися до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві 13.09.2022 за № 1489 з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення в якому порушували в т.ч. питання про внесення відомостей в ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 191 Кримінального кодексу (далі КК) України.

У повідомленні про вчинення кримінального правопорушення в т.ч. указувалось, що НААУ повідомила ГО «ЗУН», що на виконання рішення Ради адвокатів України від 11.06.2016 № 156, в місті Києві з 06.08.2016 по 08.10.2016 було проведено конференцію адвокатів міста Києва.
08.10.2016 рішенням Конференції адвокатів м. Києва висловлено недовіру і відкликано з посади Голову Ради адвокатів м. Києва та всіх членів ради регіону і переобрано на нову 5-річну каденцію нових членів Ради адвокатів міста Києва, зокрема, Головою Ради адвокатів м. Києва обрано ОСОБА_4 та створено нову Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатів міста Києва.
Також зауважується авторами, що ГО «ЗУН» встановила, що на підставі «рішень Ради адвокатів м. Києва» від 18.01.2018 № 6 та від 12.04.2018 № 10 за підписом Р*, як Голови Ради адвокатів м. Києва, було прийнято рішення про видачу Свідоцтв на право заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 605* від 08.02.2018 та КВ № 607* від 26.04.2018, що завірені фірмовою гербовою печаткою Ради адвокатів м. Києва () з зображенням Малого герба України (Тризуба), що Законом заборонено, однак 08.10.2016 Р* вже не була Головою ради адвокатів м. Києва () та не мала права підписувати своїм підписом жодні документи та рішення, а Голова Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів міста Києва Р* також не має жодного законного права видавати витяги з Єдиного реєстру адвокатів України, які веде НААУ, тим більше, що в Єдиному реєстрів адвокатів України відомості про адвокатів відсутні.
Також, заявники у повідомленні зауважують, що протиправність цих дій з 08.10.2016 по 17.09.2022 встановлена чисельними рішеннями судів, зокрема в постанові КАС ВС від 25.02.2021 у справі № 826/16397/18 вказано: «Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не доведено суду, що відомості щодо нього до ЄРАУ були відповідним чином внесені адміністратором Першого рівня та оприлюднені на офіційному сайті Національної асоціації адвокатів України (далі - НААУ). На час прийняття рішення від 22.12.2016 № 58 про видачу позивачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_5 не мала повноважень голови Ради адвокатів міста Києва, тому не мала повноважень здійснювати оцінку результатів стажування, приймати за результатом такого оцінювання відповідне рішення, а також видавати свідоцтво. Отже, суди дійшли висновку про те, що позивачем не закінчено передбачену чинним законодавством процедуру для отримання права на заняття адвокатською діяльністю, оскільки рішення на підставі якого проведено оцінку стажування та вирішено видати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та саме свідоцтво видано не уповноваженою особою».
Відповідно автори повідомлення уважають, що певні особи зловживаючи своїм службовим становищем вчиняють кримінальні правопорушення відповідальність за які передбачена зокрема ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 191 КК України, й продовжують незаконну діяльність, привласнивши владні повноваження Голови ради адвокатів м. Києва та Голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів міста Києва та з 08.10.2016 по 17.09.2022 в т.ч. підписують фінансові та банківські документи, підписують рішення від імені Ради адвокатів м. Києва, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів міста Києва, підписують та видають витяги з Єдиного Реєстру адвокатів України, свідоцтва і посвідчення адвокатів на бланках НААУ за власними підписами, привласнюючи значні фінансові кошти у тому числі річні та місячні членські внески адвокатів м. Києва перерахованих на поточний рахунок Ради адвокатів м. Києва та рахунки Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів міста Києва.

Дані про унесення відомостей щодо обставин відображених у зверненні до ЄРДР, на час розгляду скарги слідчим суддю, не установлені.

КРИМІНАЛЬНО-ПРОЦЕСУАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО

Стаття 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у своїй частині першій передбачає, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення […], зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, […].

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, правопорушення […].

Відповідно до ст. 307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: […] 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Мотиви суду

Щодо суб`єктів звернення

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК скаргу щодо невнесення відомостей в ЄРДР може бути подано заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

В силу ст. 60 КПК заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Таким чином ОСОБА_3 , як громадянин України, є належним суб`єктом для подання скарги, адже являється заявником.

Щодо ГО, то слід відмітити, що є юридичною особою та згідно норм КПК її керівник, як представник, дії на підставі копії установчих документів юридичної особи, однак до цієї скарги в частині інтересів ГО копії установчих документів юридичної особи не додано.

Згідно п. 1) ч. 2 ст. 304 КПК скарга повертається, якщо: скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу.

Відповідно цю скаргу слідувало б повернути особі, яка її подала у порядку п. 1) ч. 2 ст. 304 КПК, однак, є дійсним факт, що у даному провадженні призначався судовий розгляд наведеної скарги.

Як має діяти слідчий суддя у разі установлення факту визначеного п. 1) ч. 2 ст. 304 КПК на етапі розгляду скарги цей Кодекс не регламентує. У той же час, в ухвалі ВС від 19.02.2019 по справі № 569/17036/18 (№ в ЄДРСР 79957677) сформовано правовий висновок про те, що якщо після призначення судового засідання буде встановлено, що апеляційний розгляд здійснюється за апеляційною скаргою на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу (судове рішення) про закриття апеляційного провадження.

Аналогічний підхід був застосований Великою Палатою Верховного Суду, яка вважала за необхідне закрити касаційне провадження, відкрите за скаргою на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (постанова від 23 січня 2019 року у справі № 738/1482/16-к).

У справі № 761/10509/17 Велика Палата Верховного Суду постановою від 15.05.2019 закрила касаційне провадження у справі саме, як помилково відкрите.

Згідно ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Також, відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

З огляду на що, на думку слідчого судді, слушним буде, з урахуванням норм ст.ст. 7, 9 КПК, та окресленої практики ВС у подібних, хоча і не тотожних ситуаціях, постановити ухвалу (судове рішення) про закриття провадження за скаргою ГО, так як є установленими після призначення судового засідання обставини визначені п. 1) ч. 2 ст. 304 КПК.

Щодо підсудності звернення

ККС ВС в ухвалі від 28.01.2020 у справі № 263/19/20 указав, що відповідно до ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду. Їх розгляд має здійснюватись з урахуванням вимог ст. 33 та ст. 34 КПК України щодо територіальної та інстанційної підсудності. Виходячи з положень ст. 306 КПК України та загальних засад кримінального процесуального законодавства, судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування покладено на слідчого суддю суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

В цій справі ідеться про бездіяльність Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві, котре розташоване у межах Дніпровського району міста Києва, а тому скарга є підсудною для розгляду слідчим суддею цього місцевого суду.

Щодо строку звернення

Відповідно до ст. 304 КПК скарги на […], дії чи бездіяльність слідчого […], передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту […], вчинення дії або бездіяльності.

Повідомлення, у порядку ст. 214 КПК, від 13.09.22 ОСОБА_3 подав поштовим зв`язком та воно отримано УП, відповідно до даних УДППЗ «Укрпошта» (накладна № 449) 21.09.2022, в той час, як скаргу подано до суду 30.09.2022, тобто у межах строку указаного в ч. 1 ст. 304 КПК.

Щодо скарги по суті в частині звернення громадянина України ОСОБА_3 .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 в справі № 818/15/18 зауважила, що у межах процедури за правилами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

В постанові від 30 вересня 2021 року в справі № 556/450/18 Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду указав, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.
Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Таким чином, Суд, виходячи зі змісту аргументів наведених в постановах ККС ВС у справі № 556/450/18 та ВП ВС у справі № 818/15/18 (ураховуються судом з метою механізмів єдності правових позицій та застосування норм права у подібних правовідносинах), констатує, що закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення на основі критеріїв викладених вище в цій ухвалі, відповідно надаючи указану оцінку слідчий суддя зауважує таке.
Щодо питання наявності або ж відсутності підстав для внесення до ЄРДР відомостей заяви про вчинене кримінальне правопорушення за зверненням автора даної скарги
Згідно ч. 1 ст. 11 КК кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
В цій ситуації під час оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР слідчим суддею здійснено попередню оцінку (аналізу) змісту заяви/повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації про кримінальне правопорушення та установлено, що наведені у зверненні обставини (1) свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення; (2) в силу його характеру можливо встановити попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником.

Для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у повідомленні про кримінальне правопорушення зазначено конкретні обставини по яким власне слід провести перевірку, зокрема в ключі висновку КАС ВС у постанові від 25.02.2021 у справі № 826/16397/18 щодо того, що в певний період часу Р* не мала повноважень голови Ради адвокатів міста Києва, тому не мала повноважень здійснювати оцінку результатів стажування, приймати за результатом такого оцінювання відповідне рішення, а також видавати свідоцтво.

Щодо питання дотримання суб`єктом оскарження вимог ст. 214 КПК

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) сторін цих відносин, вдповідно.

У цьому випадку, запроваджені внутрішні процедури щодо порядку та строків унесення даних до ЄРДР кореспондуються з норми наведеної ст. 214 КПК України.

Як наслідок, з вище зазначеної правової норми (ст. 214 Кодексу) та запроваджених внутрішніх процедур випливає, що нормами кримінального процесуального законодавства України встановлюється обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення унесення за нею відомостей до ЄРДР у разі їх відповідності критеріям наведеної статті указаного Кодексу в т.ч. п. 4) ч. 5 ст. 214 КПК.

Однак, у цьому випадку, у справі установлено, що суб`єкт оскарження відомості за повідомленням, попри їх відповідність указаним критеріям, до ЄРДР не уніс протягом строку визначеного ст. 214 КПК, хоча згідно ч. 1 ст. 25 КПК України, саме прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Тобто, строки визначені ст. 214 КПК суб`єктом оскарження не дотримані. Тим самим є дійсним факт бездіяльності.

У пункті 74 Рішення у справі "Лелас проти Хорватії" і пункті 70 Рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх порушень та уникати виконання своїх обов`язків, а у цій ситуації, суб`єкт оскарження не дотрималися власних внутрішніх правил та процедур, щодо умов унесення відомостей до ЄРДР, апріорі, вони удалися, до фактичного уникнення виконання своїх обов`язків.

Тим самим, отримали вигоду від своїх порушень та позбавили особу, яка подала повідомлення про кримінальне правопорушення, як сторону, у взаємовідносинах, що склалися між ними з моменту подання такого звернення про кримінальне правопорушення, розумної можливості представити свою справу за таких умов, які б не ставили його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (суб`єктом оскарження).

Обставини визначені п. 1 ч. 1 ст. 615 КПК не витікають з фактичної ситуації у місті Києві на день подання заяви, у порядку ст. 214 КПК, та урахуванням того, що згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022 р., місто Київ не вважається територією воєнних (бойових) дій та не перебуває в тимчасовій окупації з наведеної дати.

Щодо питання наявності повноважень слідчого судді на здійснення контролю за правильністю визначення попередньої кваліфікації кримінального правопорушення при виконання слідчим, прокурором вимог статті 214 КПК

Самостійне визначення особою у заявах про злочин наявності певної статті КК та бажаної кваліфікації без наведення достатніх відомостей не може автоматично свідчити про те, що було вчинено саме ці злочини. Крім того, слідчий, прокурор не зобов`язаний вносити відомості до реєстру у точній відповідності зі змістом заяви в частині обраної заявником правової кваліфікації.

Так, як кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (частини 1, 3, 5 статті 22 КПК). Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК (частини 1, 3 статті 26 КПК).

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням та здійснення функції обвинувачення покладено на прокурора (статті 36 КПК), зокрема, прокурор уповноважений давати вказівки щодо проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій, чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному КПК, скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих, ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених КПК, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування та інші повноваження (пункти 4,7-8 частини 2 статті 36 КПК).

У той же час ні заявник, ні потерпілий, ні слідчий суддя не уповноважені спрямовувати хід досудового розслідування, зокрема, шляхом нав`язування слідчому саме тієї кваліфікації кримінального правопорушення, яка є бажаною для них, чи яку вони вважають правильною.

Показовими в цьому світлі є такі норми права: (1) заявник та потерпілий, їх представники відповідно до пункту 10 частини 1 статті 303 КПК позбавлені права оскаржувати слідчому судді повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру, зокрема, з мотивів незгоди із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, та позбавлені можливості впливати на зміст обвинувального акту в частині кваліфікації кримінального правопорушення (стаття 291 КПК) інакше, ніж шляхом висловлення своєї позиції слідчому чи прокурору в рамках відповідних звернень, клопотань тощо; (2) можливість здійснення потерпілим функції обвинувачення передбачена КПК лише на етапі судового розгляду обвинувального акту (стаття 340 КПК), тобто після затвердження прокурором обвинувального акту та спрямування його до суду.

Таким чином, здійснення судового контролю з боку слідчого судді за діями слідчого, прокурора щодо правильності правової кваліфікації (у тому числі попередньої кваліфікації при внесенні відомостей заяви про кримінальне правопорушення до ЄРДР) на етапі досудового розслідування до повідомлення особи про підозру КПК не передбачено. Виправлення допущених слідчим помилок на цьому етапі можливе прокурором в рамках процесуального керівництва досудовим розслідуванням

А тому єдино можливим заходом з боку слідчого судді у порядку п. 1) ч. 1 ст. 303 КПК та у ракурсі норм ст. 307 указаного Кодексу є зобов`язати органу досудового розслідування вчинити дію передбачену ст. 214 КПК України (після подання заяви/повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування) без указівки на попередньої кваліфікації кримінального правопорушення.

Щодо належного способу захисту порушеного права за характером його порушення

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц вказано, що «належний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16».

За таких умов, з урахуванням наведеного, слідчий суддя розглянувши скаргу, у межах наявних та поданих до суду доказів, на час її розгляду, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язкувважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню шляхом зобов`язання суб`єкта оскарженнявчинити дії передбачені ст. 214 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 214, 303-307, 369-372, 376, 534 КПК України, Суд постановив :

провадження за скаргою ГО «ЗУН» на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, закрити.

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, задовольнити.

Зобов`язати уповноважену особу (слідчого/дізнавача) Дніпровського УП ГУНП в м. Києві вчинити дію передбачену ст. 214 КПК України (після подання заяви/повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування) за повідомленням ОСОБА_3 від 13.09.2022 про вчинення кримінального правопорушення (отримано УП засобами поштового зв`язку 21.09.2022) в строки визначені ст. 214 вказаного Кодексу та з урахуванням положень ст. 28 КПК України.

Ухвала слідчого судді в частині закриття провадження може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, з урахуванням того, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК Українипостановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 27.05.2019 у справі № 461/1434/18, з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Ухвала в частині внесення відомостей до ЄРДР оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України, так як Верховний Суд в постанові від 05 листопада 2020 року в справі № 757/2094/20-к вказав, що зі змісту рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020 у справі № 3-180/2018(1644/18) вбачається, що воно ухвалене з метою забезпечення конституційного права на судовий захист особи, яка звертається до уповноважених державних органів із заявою, повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, а тому виходячи з аналізу положень цього рішення апеляційному оскарженню підлягає саме ухвала слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення особи про кримінальне правопорушення, а не ухвала слідчого судді про задоволення такої скарги.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 17:00 год. 10.10.2022.

Слідча суддя ОСОБА_6