Провадження № 1-кп/947/843/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2022 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001651 від 25.09.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка, Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, тимчасово не працює, який зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Так, 24 вересня 2021 року, приблизно о 10 годині 40 хвилин, в світлий час доби, керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме автомобілем марки «ВАЗ-2101» д.н.з. НОМЕР_1 , гальмівна система якого перебувала в технічно не справному стані, про що йому було відомо, здійснював рух по горизонтальній прямій ділянці асфальтобетонного покриття проїзної частини вул. Дмитра Донського, від вул. Ромашкової в напрямку вул. Окружної в місті Одеса.
Наближаючись до будинку №29-Б по вул. Дмитра Донського, водій ОСОБА_5 почав виконувати маневр повороту праворуч, для подальшої зупинки біля будинку та застосував гальмування, але внаслідок технічної несправності автомобіля, втратив курсову стійкість та керованість автомобілем, виїхав на тротуарну доріжку та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка рухалась пішки по ньому вздовж будинку АДРЕСА_3 .
Своїми діями водій ОСОБА_5 , порушив вимоги п. 1.5; підпункт «а»,«б» п. 2.3; п. 34.4.1 підпункт «а»,«в» «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:
- п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.»;
- п. 34.4.1 Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:
а) змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника;
в) порушено герметичність гідравлічного гальмового приводу.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи, пішоходу ОСОБА_4 , спричиненні середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої сідничної кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому голівки правої малогомілкової кістки з задовільним стоянням уламків, компресійного перелому тіла 9-го грудного хребця, гематоми та садна правої гомілки і стегна, садна в області лівого колінного суглобу.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи, водій автомобіля марки «ВАЗ-2101» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 , виконуючи вимоги п. 31.4.1 «а»,«в» Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти настанню даної події.
В діях водія автомобіля «ВАЗ-2101» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п. 31.4.1 «а», «в» Правил дорожнього руху України, які створювали необхідні і достатні умови для настання події і перебували з ним у причинному зв`язку.
Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні визнав повністю свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при обставинах викладених в обвинувальному акті, а саме: 24 вересня 2021 року, приблизно о 10 годині 40 хвилин він керуючи автомобілем ВАЗ 2101 здійснював рух по проїзній частині вулиці Дмитра Донського в місті Одесі, наближаючись до перехресття по вулиці Дмитра Донського почав виконувати маневр повороту праворуч, але втратив керованість автомобіля виїхав на тротуарну доріжку і допустив наїзд на потерпілу, яка рухалася пішки, внаслідок чого вона отримала тілесні пошкодження. У скоєному щиро кається, цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди, визнає в повному обсязі, просив суворо його не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, потерпілої ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_3 судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_3 правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , дослідженням цивільних позовів, матеріалів характеризуючих особу обвинуваченого.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.1 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 який раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, вчинив неумисний злочин, враховуючи обставини які пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття у скоєному,активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин які обтяжують покарання, та реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
Крім того, призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 з застосуванням вимог ст. 75 КК України, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Потерпіла ОСОБА_4 звернулася до суду з цивільним позовом про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 62 550 гривень та моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.
В частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 62 550 гривні на користь потерпілої ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що розгляд справи здійснюється лише на підставі доказів, наданих сторонами відповідно до принципу диспозитивності та не допускається розгляд справи поза межами заявлених позовних вимог.
Аналізуючи наведені норми права та конкретні обставини справи, визнання в повному обсязі обвинуваченим ОСОБА_5 розміру матеріальної шкоди, беручи до уваги, що документально підтверджено відповідними чеками витрати на лікувальні засоби, медичні препарати, процедури у загальному розмірі 62 550 гривень, тому цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , підлягає задоволенню в повному розмірі.
В частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень на користь потерпілої ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.
В обґрунтування розміру моральної шкоди потерпіла ОСОБА_4 , зазначила, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_5 зазнала душевних страждань, які полягали в тому, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень вона пережила емоційний стрес, пов`язаний з відчуттям тривоги, розпачу, стресу, порушенням звичайних життєвих зв`язків, необхідністю звернення до лікарів.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5).
Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення і т. ін.), враховує стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті та інші обставини.
Вимоги позову, на думку суду, є обґрунтованими, такими, що випливають з емоційних переживань потерпілої у зв`язку з протиправним ушкодженням її здоров`я, яке (ушкодження) характеризується суттєвими обмеженнями в реалізації рухових здібностей та містить ризики для повноцінної життєдіяльності особи.
Також, суд до уваги і вік потерпілої, яка є особою похилого віку, наслідки отриманих тілесних пошкоджень, що у сукупності посилює глибину переживань потерпілої та свідчить про певні труднощі в поновленні звичного способу життя і можливості підтримувати власну життєдіяльність на гідному рівні в подальшому.
Враховує суд у відповідності до ст. 1193 ЦК України і майновий стан обвинуваченого, його не працевлаштованість.
У зв`язку з викладеним суд вважає, що сума у 50 000 грн. у відшкодування моральних страждань потерпілої, які належить стягнути на її користь з цивільного відповідача, є такою, що ґрунтується на засадах розумності, виваженості та справедливості, а також є домірною глибині емоційних страждань потерпілої ОСОБА_4 і майновому стану обвинуваченого ОСОБА_5 .
Також, в кримінальному провадженні Київська окружна прокуратура міста Одеси в інтересах КНП «Міська Клінічна лікарня №11» подано цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування збитків понесених на стаціонарному лікуванні потерпілої ОСОБА_4 у розмірі 9 916 гривень.

Суд вважає, що зазначений цивільний позов Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах КНП «Міська Клінічна лікарня №11», підлягає задоволенню у повному обсязі, так як знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, та був визнаний обвинуваченим ОСОБА_5 .
Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 .
Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави грошові кошти у загальному розмірі 5 285 гривень 56 копійок на залучення експертів Одеського НДІ судових експертиз МЮ України.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 62 550 (шістдесят дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 50 000 ( п`ятдесяти тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави в особі КНП «Міська Клінічна лікарня №11» (м. Одеса, р/р UA0971714, ,МФО 820172, Банк ДКСУ в м. Київ) грошові кошти 9916 (дев`ять тисяч дев`ятсот шістнадцять) гривень.
Скасувати арешт накладений ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28.09.2021 року накладений на автомобіль марки «ВАЗ-2101» д.н.з. НОМЕР_1 .
Речові докази: автомобіль марки «ВАЗ-2101» д.н.з. НОМЕР_1 повернути за належністю власнику транспортного засобу.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1