Справа № 368/494/22
провадження № 1-в/368/90/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2022 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:
Головуючий суддя - ОСОБА_1
При секретарі - ОСОБА_2

З участю інших сторін провадження:
Прокурор - ОСОБА_3

представник ВК - ОСОБА_4

Засуджений - ОСОБА_5

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик Київської області в залі суду кримінальне провадження за поданням Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , яке погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації Київської області ОСОБА_7 , про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі положень ст. 81 КК України у відношенні засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 12 червня 2020 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі положень ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;
- 17 листопада 2020 року Сумським Апеляційним судом винесено ухвалу, згідно якої вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 червня 2020 року відносно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, та призначено ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами, -
- який з 04.12.2020 року утримувався в ДУ «Сумський СІЗО», та з 17.02.2021 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», суд, -
В С Т А Н О В И В :

20.06.2022 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надішло подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внустрішньої служби ОСОБА_6 , яке погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації Київської області ОСОБА_7 , про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 12 червня 2020 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі положень ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;
- 17 листопада 2020 року Сумським Апеляційним судом винесено ухвалу, згідно якої вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 червня 2020 року відносно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, та призначено ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами, -
- який з 04.12.2020 року утримувався в ДУ «Сумський СІЗО», та з 17.02.2021 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».
У вищевказаному поданні:
- адміністрація Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» та спостережна комісія при Обухівській райдержадміністрації Київської області клопочуться перед Кагарлицьким районним судом Київської області про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі.
20.06.2022 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для розгляду даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 , та присвоєно справа № 368/494/22, провадження № 1 в/368/90/22.
20.06.2022 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, згідно якої:
1. Відкрити провадження у справі.
2. Судове засідання по справі № 368/494/22, провадження № 1 в/368/90/22, за поданням Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внустрішньої служби ОСОБА_6 , яке погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації Київської області ОСОБА_7 , про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 12 червня 2020 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі положень ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;
- 17 листопада 2020 року Сумським Апеляційним судом винесено ухвалу, згідно якої вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 червня 2020 року відносно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, та призначено ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами, -
- який з 04.12.2020 року утримувався в ДУ «Сумський СІЗО», та з 17.02.2021 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», -
- призначити до слухання на 14 год. 00 хв. 14.07.2022 року, та провести дистанційно в режимі відеоконференції з Державною установою ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
3. Державній установі ВК 115 забезпечити відеоконференцзв`язок з Кагарлицьким районним судом 14.07.2022 року о 14 годині 00 хвилин.
4. Виконання ухвали суду в частині забезпечення відеозв`язку з Кагарлицьким районним судом Київської області доручити спеціалісту з інформаційних технологій Державної установи ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені КПК України.
Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів відеозапису.
5. Зобов`язати Державну установу ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі, в строк до 10 год. 00 хв. 14.07.2022 року надати на адресу Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3, особову справу засудженого ОСОБА_5 , - для її огляду в судовому засіданні.
6. В судове засідання викликати учасників процесу:
- засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- представника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (115)», (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- прокурора Кагарлицького районного відділу Обухівської коружної прокуратури Київської області, (в приміщенні Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);
- представника спостережної комісії при Обухівській РДА, ( в приміщенні Кагарлицького районного суду, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);
В судовому засіданні, яке відбулося 14.07.2022 року, представник Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» ОСОБА_4 подання установи виконання покарань про умовно дострокове звільнення від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі у відношенні засудженого ОСОБА_5 , - підтримав, обгрунтовував свою позицію обставинами, які викладені в поданні, та в уточненому поданні.
Суд критично відноситься до позиції представника установи виконання покарань, так як вважає, що засуджений ОСОБА_5 не заслуговує на даному етапі застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання, так як вважає, що на даному етапі відсутні в достатньому об`ємі оціночні підстави для застосування до засудженого пільги.
Свою критичність суд обгрунтовує обставинами та нормами матеріального та процесуального права, які будуть вказані нижче в мотивувальній частині даної ухвали.
Окрім того, суд зазначає, що представник установи виконання покарань в судовому засіданні виявив поверхневі знання щодо обставин справи, а саме, - щодо обставин відбування покарання засудженим ОСОБА_5 , так як обмежився лише загальними фразами, що також дає підставу для суду критично відноситися до позиції представника установи виконання покарань.
В судове засідання, яке відбулося 14.07.2022 року, представник спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області не з`явився, хоча був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи.
Відповідно, судом проведено судове засідання по даному кримінальному провадженні без участі представника спостережної комісії, так як він повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, окрім цього, - проти цього не заперечували інші учасники судового провадження (представник установи виконання покарань, засуджений, прокурор), окрім цього, - неявка представника спостережної комісії в справи даної категорії (при його належному повідомленні) не є перешкодою для слухання справи по суті.
В судовому засіданні, яке відбулося 14.07.2022 року, засуджений ОСОБА_5 подання установи виконання покарань про його умовно дострокове звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, - підтримав, так як вважає, що своєю поведінкою довів своє виправлення та перевиховання. Категорично наполягає на тому, що його поведінка свідчить про ту обставину, що він заслуговує на умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
На запитання суду засуджений ОСОБА_5 відповів наступне:
Процесуальні витрати по кримінальному провадженні, які були визначені йому до сплати за вироком суду ним не сплачені.
Витрати на стаціонарне лікування потерпілих, які були йому визначені до сплати за вироком суду не сплачені.
Кошти у відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілим, які були йому визначені до сплати за вироком суду не сплачені.
Несплату вищевказаних коштів засуджений ОСОБА_5 обгрунтовував тим, що він не знає куди платити.
Хоче бути корисним державі у військовий час, та хоче бути окрисним своїм близьким.
Суд критично відноситься до позиції засудженого, так як вважає, що засуджений на даному етапі виконання покарань не заслуговує на пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення, так як на даному етапі недостатньо оціночних підстав для застосування такої пільги.
Так, головним чинником, який послугував для суду для відмови в задоволенні подання установи виконання покарань, що, на думку суду, - в діях засудженого ОСОБА_5 відсутня така ознака, як щире каяття, яке, на думку суду, - повинно мати вираз, зокрема, - у вибаченні потерпілого, намагання ним відшкодувати шкоду, заподіяну злочином, - у добровільному порядку, чого, на жаль, - в діях засудженого ОСОБА_5 немає зовсім.
Так, позиція засудженого ОСОБА_5 про те, що він не знав, куди сплачувати кошти, визначені йому до сплати за вироком суду (судові витрати, витрати на стаціонарне лікування потерпілих, моральна та матеріальна шкода) на думку суду є нікчемною, адже суд звертає увагу на ту обставину, що засудженим було отримано копію вироку після його проголошення (що підтвердив засуджений в судовому засіданні особисто на запитання суду), де, зокрема, - чітко та ясно зазначено реквізити рахунків, на які слід сплатити витрати на лікування потерпілих, зазначено адреси потерпілих (що дає змогу переводити кошти поштовим переводом).
Суд наголошує на тій обставині, що на погашення коштів, які були визначені до сплати засудженому (судові витрати, витрати на стаціонарне лікування потерпілих, моральна та матеріальна шкода) засудженим в добровільному порядку не було сплачено жодної гривні, а лише незначна сума (що становить лише 1188 грн. 72 коп) була стягнена за виконавчими документами (виконавчими листами) з заробітньої плати засудженого під час його відбування покарання у виді позбавлення волі в установі виконання покарань.
Такий стан речей з відкшодування шкоди потерпілим та відшкодування судових витрат та витрат на стаціонарне лікування потерпілих, - на думку суду не свідчить про щире каяття засудженого, який байдуже відноситься до подальшої долі потерпілих.
Окрім того, в судовому засіданні суд не почув слова засудженого ОСОБА_5 про його каяття в скоєному, суд не почув слова жалю засудженого про скоєне ним кримінальне правопорушення, що, знову ж таки, на думку суду, - не може свідчити про каяття засудженого ОСОБА_8 в скоєному злочині, а, суд наголошує на цій обставини, - щире каяття засудженого у вчиненому злочині є однією із складових, яка дає підстави для застосування засудженого такої пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення.
Також суд обгрунтовує свою критичну позицію щодо позиції засудженого іншими обставинами справи та нормами права, які будуть наведені нижче в мотивувальній частині даної ухвали.
В судовому засіданні, яке відбулося 14.07.2022 року, прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 не заперечував щодо подання установи виконання покарань про умовно дострокове звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі у відношенні засудженого ОСОБА_5 , при цьому прокурор взагалі не обгрунтував свою позицію фактичним обставинами справи та нормами матеріального та процесуального права.
Суд критично відноситься до позиції прокурора в судовому засіданні, з огляду на наступне:
- по перше, - як судом вже зазначалося вище, - позиція прокурора в судовому засіданні нічим не була обгрунтована, вона мала вираз лише у простому не запереченні проти подання (що видно з матеріалів справи, зокрема, - з протоколу судового засідання та аудіо відеозапису судового засідання);
- по друге така позиція прокурора не грунтується на фактичних обставинах справи та нормах права, які регулюють застосування до засуджених пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання засуджених.
Невідповідність прокурора фактичним обставинам справи та нормам права судом буде обгрунтовано нижче по тексту в даній ухвалі.
Суд, розглянувши подання установи виконання покарань, вислухавши думку представника установи виконання покарань, засудженого, які підтримали подання, установи виконання покарань, заслухавши думку прокурора, який не заперечував проти задоволення подання установи виконання покарань, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висовку щодо відмови в задоволенні подання установи виконань покарань щодо умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного йому судом основного покарання у виді позбавлення волі, обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактині обставини справи, в становлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Конотоп Сумської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений:
- 12 червня 2020 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі положень ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;
- 17 листопада 2020 року Сумським Апеляційним судом винесено ухвалу, згідно якої вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 червня 2020 року відносно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, та призначено ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами, -
- який з 04.12.2020 року утримувався в ДУ «Сумський СІЗО», та з 17.02.2021 року по даний час відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».

Початок строку покарання: «04» грудня 2020 року.
Кінець строку покарання: «04» грудня 2023 року.
1/2 строку покарання: «04» червня 2021 року.

Станом на 14.07.2021 року невідбутий термін основного покарання у виді позбавлення волі становить 1 (один) рік 143 дні.

Проте, суд вважає, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 загалом мав поведінку, яка виключає застосування судом до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового покарання від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, з огляду на наступне.
Так, дійсно, засуджений почав змінювати свою поведінку під час відбування покарання в кращу сторону, - в сторону правослухняності, проте, його поведінка має прояв у недопущенні порушень режиму тримання в установі виконання покарань, отримання п`яти заохочень за добросовісне ставлення до праці, - проте, з огляду на загальну поведінку засудженого та норми КВК України, поведінку засудженого ОСОБА_5 , суд не розцінює як підставу для застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - а як обов`язок засудженого, який покладений на нього положеннями КВК України, та галузевими нгормами права, які регулюють порядок відбування покарання засудженими.
Відповідно, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 направлена лише для створення передумов для настання пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, що, відповідно, судом не може розцінюватися як обставина, що засуджений ОСОБА_5 остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, що засуджений розкаявся у вчиненні суспільно тяжкого злочину, - позбавлення волі людини, що, на думку суду, виключає застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України на даному етапі відбування покарання.

Так, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 має:
заохочення:

1. 01.07.2021 р. За добросовісне відношення до праці на Подяка Нач. ВК
контрагенському об`єкті.

2. 07.10.2021 р. За добросовісне відношення до праці на Подяка Нач. ВК
контрагенському об`єкті.

3. 06.01.2022 р. За добросовісне відношення до праці на Подяка Нач. ВК
контрагенському об`єкті.

4. 01.04.2022 р. За добросовісне відношення до праці на Подяка Нач. ВК
контрагенському об`єкті.

5. 07.07.2022 р. За добросовісне відношення до праці на Подяка Нач. ВК
контрагенському об`єкті.

стягнення:

Дисциплінарних стягнень, в тому числі знятих чи погашених в установленому Законом порядку, - засуджений ОСОБА_5 не має.

Проте, з огляду на нижченаведені обставини справи та норми права, - суд приходить до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_5 , з огляду на обставини, які входять до блоку оціночних підстав, які судом наведено нижче, - не дає підстави для суду застосувати до такого засудженого пільгу, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України (умовно дострокового звільнення), - так як немає в достатньому обсязі оціночних підстав для застосування такої пільги.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст. 81 КК України (станом на 14.07.2021 року, - на час розгляду даного клопотання):
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

4. У разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72цього Кодексу.

Проте, до засудженого ОСОБА_5 при вирішенні питання про його умовно дострокового звільнення слід використовувати положення ст. 81 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, так як обвинувачений ОСОБА_5 скоїв злочин до 17.03.2021 року, - до вступу в законну силу змін та доповнень до ст. 81 КК України, - з огляду на положення ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно ч. 2 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотньої дії в часі.

З огляду на ту обставину, що редакція Закону, а саме, - положення ст. 81 КК України в редакції від 17.03.2021 року погіршує становище засудженого ОСОБА_5 (так як пільга, яка передбачена ст. 81 КК України в зв`язку з перебуванням засудженого ОСОБА_5 в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння під час скоєнні злочину наступає лише після засудженим не менше двох третин строку покарання), до засудженого ОСОБА_5 слід застосувати положення ст. 81 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, згідно якої:
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як встановлено судом з показань представника установи виконання покарань, з матеріалів кримінального провадження, з матеріалів особової справи засудженого, засуджений ОСОБА_9 за час відбування покарання своєю поведінкою не довів ту обставину, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.
Отже, що стосується добросовісного відношення до праці, то, на думку суду, такі критерії позитивної поведінки засудженого, та які є однією із підстав для застосування положень ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, - наявні в поведінці засудженого ОСОБА_9 , так як засуджений має 5 (п`ять) заохочень за добросовісне відношення до праці, проте, має негативну поведінку, яка має вираз в тому, що, - не маючи ні одного заохочення за зразкову поведінку, - має діюче дисциплінарне стягнення за порушення умов відбування покарання.
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
При вирішенні питання щодо умовно дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 судом було враховано формально-юридичні та оціночні підстави.
Формально - юридичні підстави передбачені ч. 3 ст. 81 КК України і пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_5 1/2 строку покарання.
Строк фактичного відбуття засудженим ОСОБА_5 певної частини призначеного йому покарання як формально-юридична підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залежить від кількох чинників.
Таким чинниками відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України є:
а) вид (категорія) вчиненого особою злочину, визначений відповідно до ст.12 КК України;
Так, ОСОБА_5 засуджений за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно, згідно з положеннями ч. 5 ст. 12 КК України, засуджений ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин.
Відповідно до положень ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 скоїв злочин з необережності.
Отже, зглядаючись на положення ч. 5 ст. 12, ст. 25 КК України ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин з необережності, станом на час слухання кримінального провадження відбув більше половини строку основного покарання у виді позбавлення волі, що дає підстави для суду на час слухання даного кримінального провадження, а саме, - станом на 14.07.2022 року розглянути питання про застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України.
З урахуванням окремих із зазначених чинників та поєднання деяких з них між собою обставин, відносно засудженого ОСОБА_5 законом встановлений загальний, (п.1 ч. 3 ст. 81 КК України), строк покарання, після фактичного відбуття якого особа може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.
Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України, то такі є в наявності.
Що ж стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які передбачені ч. 2 ст. 81 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання засудженим призначеного йому покарання.
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою за переважний період відбування покарання в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання, не виявив ознаки щирого каяття в скоєному злочині.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних:

- які характеризують засудженого;

- його поведінку;

- відношення до праці;

- відношення до вчиненого злочину та його наслідків;

- наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

Так, що стосується даних, які характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , його поведінку, то суд констатує той факт, що, дійсно, - під час відбування покарання засуджений виявляв добросовісне ставлення до праці, в зв`язку з чим має 5 (п`ять) заохочень від керівництва установи виконання покарань.

Проте, суд в даному випадку застосовує також положення п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно достроковому звільненні від відбування основного покарання, - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

На противагу отримання заохочень на контрагенському об`єкті за добросовісне відношення до праці, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо участі засудженого ОСОБА_5 у вирішенні питань відпочинку, побуту, впливу на інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відповідно, суд вважає, що засуджений своєю поведінкою під час відбування покарання повинен показувати приклад іншим засудженим щодо поведінки саме в установі виконання покарань, в даному ж випадку взагалі відсутні критерії та відомості, з яких можна було б встановити поведінку засудженого в установі виконання покарань.

Також суд наголошує на тій обставині, що заохочення засудженим отримані не по результатах роботи в установі виконання покарань, а на контрагенському об`єкті, - за поданням керівництва конрагентського об`єкту, тобто, засуджений не працював в установі, тобто, - не приймав активну участь в житті установи, як того вимагає положення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р.

Що стосується відношення засудженого ОСОБА_5 до вчиненого злочину та його наслідків, то суд зазначає наступне:
- так, засуджений ОСОБА_5 під час слухання кримінального провадження в судах першої та апеляціних інстанцій визнавав свою вину лише частково, крім того, під час судового засідання при вирішенні питання про застосування пільги, засуджений ОСОБА_5 не зазначив, що він повнітю визнає вину, що, на думку суду, - свідчить про той факт, що засуджений ОСОБА_5 щен остаточно не став на шлях виправлення та перевиховання, та не готовий до самокерованої поведінки (в сенсі дотримання законності) в умовах без позбавлення волі.

Суд в даному випадку вважає, що розкаювання та щирого каяття засудженого ОСОБА_5 в даному випадку не має, адже засуджений ОСОБА_5 не відшкодував в добровільному порядку шкоду потерпілій стороні, навіть, - хоча б частково, при цьому засуджений виявляє нещирість та ознаки ухилення від сплати потерпілим коштів, - зазначаючи, що він не знає механізму сплати коштів потерпілим.

Відповідно, суд вважає, що для наявності поняття щирого каяття необхідно, щоб засуджений просив вибачення в потерпілої сторони, відшкодував шкоду, заподіяну злочином, (як матеріальну, так і моральну), - чого в даному випадку в діях засудженого ОСОБА_5 немає.

Так, дійсно, згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановленихї Законом.

Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотанням про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченого статтями 318 380 КПК України, з урахуванням положень цього розділу.

Згідно ч. 5 ст. 539 КПК України у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності.

Отже, здійснивши системний аналіз положень ч.ч. 1, 3, 5 ст. 539 КПК України, суд зазначає, що учасниками процесу в категоріях справ, які стосуються умовно дострокового звільнення засудженого є представник установи виконання покарань, представник спостережної комісії, прокурор, засуджений, його законний представник чи захисник.

Відповідно, як вбачається з вищевказаних норм процесуального права, потерпілий у кримінальному провадженні, в рамках якого засуджена особа, - практично не наділений правосуб`єктністю, тобто, - його виклик не є обов`язковим, та, відповідно, - думка потерпілого при вирішення справ даної категорії не враховується.

Суд вважає, що дана позиція щодо правового статусу потерпілого в справах даної категорії (вирішення питання щодо умовно дострокового звільнення від призначеного судом покарання), згідно з якою потерпілий фактично позбавлений права приймати участь в судових засіданнях та висловлювати свою думку щодо умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, - є прогалиною в кримінальному процесуальному законодавстві, адже суд вважає, що в справах даної категорії, особливо якщо внаслідок скоєного злочину настала смерть людини, - позиція потерпілої сторони повинна бути врахована при вирішенні питання по суті, адже безпідставне умовно дострокове звільнення засуджених від відбування покарання у виді позбавлення волі безумовно підриває авторитет правоохоронної системи в цілому, в тому числі судової гілки влади перед громадянами України.

Відповідно, суд вважає, що при вирішенні справ даної категорії суду необхідно звертати увагу на позицію потерпілої сторони, яка була нею висловлена в судовому засіданні, та яка міститься в мотивувальній частині вироків, якими засуджено осіб до позбавлення волі.

Так, як вбачається з мотивувальної частини вироку Конотопського міськрайонного суду Полтавської області від 12.06.2020 року, - потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні наполягали на позбавленні волі засудженого ОСОБА_5 , так як засуджений не відшкодував потерпілим шкоди зовсім.

Враховуючи вищевказані обставини, що стосуються розкаювання засудженого ОСОБА_5 , його поведінки, суд непереборно переконаний, що поведінка засудженого не може слугувати прикладом для поведінки для інших засуджених, адже, зглядаючись на поведінку засудженого ОСОБА_5 , - для настання підстав для умовно дострокового звільнення не обов`язково відшкодовувати шкоду, заподіяну злочином, - що, на думку суду, - є неприпустимим, так як таке відшкодування повинно бути хоча б частковим, виходячи з об`єктивних можливостей засудженого, тобто, - судом повинно враховуватися, чи були наявні факти намагання відшкодування обвинуваченим в добровільному порядку такої шкоди, причому, - відшкодування шкоди не перед настанням пільги, а, по можливості, - на протязі найкоротшого строку після вчинення злочину.

Що ж до наявності п`яти заохочень у засудженого ОСОБА_5 за добросовісне відношення до праці, то суд вважає, що то така обставина сама по собі не може свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених, проте, на думку суду, - поведінка засудженого ОСОБА_5 не може слугувати, як позитивний приклад для інших засуджених.

При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

В даному ж випадку з вищевказаного переліку обставин, які є підставою для застосування положень ст. 81 КК України до засуджених, в діях засудженого ОСОБА_5 є в наявності лише отримання п`яти заохочень за відношення до праці, проте, - на противагу засуджений ОСОБА_5 не має жодного заохочення за зразкову поведінку.

Що ж стосується участі у самодіяльних організаціях, безперечного виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисної ініціативи, соціальної активності, участі у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, - то таких даних у відношенні засудженого ОСОБА_5 в матеріалах справи немає.

Суд також зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого ОСОБА_5 не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 81 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Обставини справи свідчать лише про наявність позитивних чинників у виді лише добросовісного відношення до праці, інших же позитивних чинників, на які вказано судом вище, - в діях засудженого ОСОБА_5 немає, більше того, суд вважає, що позиція засудженого ОСОБА_5 в частині ніби то його щирого каяття є не щира, що не може свідчити про визнання вини, так як визнання вини повинно бути щирим, яке підтверджується поведінкою засудженого, яка, зокрема, повинна мати прояв у добровільному відшкодування шкоди потерпілій стороні, чи хоча б її частини.
Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_12 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання суд застосовував положення ст. 6 КВК України.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 81 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив, відношення до скоєного злочину, та його наслідків.

Отже, обставини справи, які судом зазначені вище, не свідчать, на думку суду, про щире розкаювання засудженого ОСОБА_5 , які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації.

Поведінка засудженого ОСОБА_5 під час відбування основного покарання у виді позбавлення волі свідчить лише про його правослухняну поведінку в частині добросовісного відношення до праці, проте, суд ще раз наголошує на тій обставині, що суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 ще не готовий до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Окрім того, суд звертає увагу на наступні обставини справи, що стосуються тяжкості скоєного злочину, обставин його вчинення, його наслідків, наслідків скоєного злочину, відношення засудженого ОСОБА_5 до скоєного злочину, його наслідків:
- згідно мотивувальної частини вироку суду, - засуджений ОСОБА_5 скоїв злочин в стані не лише алкогольного, а й наркотичного сп`яніння.

Суд наголошує на тому, що в останній час державою Україна здійснюються кримінально правові заходи щодо посилення кримінальної відповідальності осіб, які скоїли злочини в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, так як, як правило, - наслідки таких злочинів є набагато тяжчими від злочинів, які скоюються особами, які не перебувають в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

На думку суду, - вчинення злочину в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння природньо передбачає більш тривалий час відбування покарання в місцях позбавлення волі, - що спрямовано на остаточне виправлення та перевиховання засудженого.

- так, згідно резолютивної частини вироку суду ОСОБА_5 засуджено до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

З вищевказаного розміру призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки у засудженого ОСОБА_5 станом на час слухання даного подання залишилося невідбутим покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 143 дні, а тому, на думку суду, - умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , який скоїв злочин в стані не тільки алкогольного, а й наркотичного сп`яніння, який не відшкодував в добровільному порядку шкоду, заподіяну злочином (в повному обсязі), не визнавав вину, - не буде неспіврозмірним тяжкості вчиненого злочину, буде неспіврозмірним невідбутій частині покарання та не відповідатиме особі засудженого, його поведінці під час відбування покарання;
- згідно резолютивної частини вищевказаного вироку потерпіла сторона (двоє потерпілих) наголошували на тій обставині, що з часу скоєння злочину, та по час винесення вироку ОСОБА_5 не відшкодовано шкоду, заподіяну злочином, - навіть частково.

Така позиція потерпілої сторони обумовлена повним невідшкодуванням ОСОБА_5 в добровільному порядку шкоди, заподіяної злочином.

Відповідно, суд вважає, що у разі щирого каяття та визнання вини винна особа апріорі буде намагатися відшкодувати шкоду, заподіяну злочином, буде намагатися каятися, просити вибачення у потерпілої сторони, чолого в діях засудженого ОСОБА_5 не вбачається.

Відповідно, суд вважає, що:
- застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення на даному етапі відбування покарання, (при залишку невідбутого покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 143 дні), - є неспіврозмірним з наслідками, які заподіяні злочином, не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, та обставинам його вчинення, (злочин вчинено в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, внаслідок скоєння злочину є три потерпілих особи), поведінці засудженого під час відбування покарання в частині щирого каяття;

- поведінка засудженого ОСОБА_5 в частині щирого каяття та поведінки під час відбування покарання не може бути прикладом для поведінки інших засуджених;

- засуджений ОСОБА_5 отримував заохочення лише за добросовісне відношення до праці, проте, зовсім не має заохочень за належну поведінку в установі виконання покарань, відповідно, - не приймав активної участі в суспільному житті колонії;

- засуджений ОСОБА_5 вину свою не визнавав повністю, не висловив таке визнання і в даному судовому засіданні, не висловив щирого каяття.

Отже, вищевказані обставини не дають можливості суду застосувати до засудженого ОСОБА_5 пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні подання установи виконання покарань щодо умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання у вигляді позбавлення волі.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_5 є необґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки ресоціалізації, ОСОБА_13 , як вбачається з матеріалів провадження та його поведінки в судовому засіданні, - повністю вину у скоєному злочині не визнав, щиро не розкаявся у скоєному злочині, умовно дострокове звільнення на даному етапі не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, обставинам його вчинення, наслідкам вчиненого злочину, засуджений своєю поведінкою не довів, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, - що, на думку суду, - є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання установи виконання покарань.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_12 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 81 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , яке погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації Київської області ОСОБА_7 , про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі положень ст. 81 КК України у відношенні засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 12 червня 2020 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі положень ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;
- 17 листопада 2020 року Сумським Апеляційним судом винесено ухвалу, згідно якої вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 червня 2020 року відносно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, та призначено ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами, -
- який з 04.12.2020 року утримувався в ДУ «Сумський СІЗО», та з 17.02.2021 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб, а засудженим, - протягом 7 діб з моменту отримання повного тексту ухвали.

Суддя: ОСОБА_1