В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження № 308/10607/22, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000125 від 10.08.2022 року про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костилівка, Рахівського району, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення :
прокурора ОСОБА_4
сторона захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи обізнаним про явище нелегальної міграції на території України, використовуючи воєнний стан, введений на території України через збройну агресію Російської Федерації проти України та заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, діючи за попередньою змовою із невстановленими на даний час досудовим розслідуванням особами, досудове розслідування відносно яких триває у кримінальному провадженні № 0000020 від 27.04.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332 КК України, ч.3 ст. 332 КК України здійснив сприяння в незаконному переправленні осіб через державний кордон України шляхом надання порад, вказівок, засобів та усуненням перешкод, за попередньою змовою групою осіб за викладених нижче обставин.
Не пізніше 29 квітня 2022 року невстановленими на даний час досудовим розслідуванням особами, досудове розслідування відносно яких триває у кримінальному провадженні № 0000020 від 27.04.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332 КК України, ч. 3 ст. 332 КК України діючи за попередньою змовою з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою залучення останнього до незаконного переправлення через державний кордон України особи призовного віку - громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Так, ОСОБА_6 , проживаючи в місті Одеса, познайомився з невстановленою на даний час досудовим розслідуванням особою, досудове розслідування відносно якого триває у кримінальному провадженні № 0000020 від 27.04.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332 КК України, ч. 3 ст. 332 КК України, але не пізніше середини квітня 2022 року, де в ході розмови з ОСОБА_6 , у зв`язку з обстрілами міста Одеса та активною призовною кампанією до Збройних сил України, запропонував ОСОБА_6 незаконно перетнути державний кордон України з території Закарпатської області.
29 квітня 2022 року приблизно о 06 годині 00 хвилин, сприяючи незаконному переправленню через державний кордон України ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із невстановленою на даний час досудовим розслідуванням особами, досудове розслідування відносно яких триває у кримінальному провадженні № 0000020 від 27.04.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332 КК України, ч. 3 ст. 332 КК України прибули до будинку в селі Костилівка, в якому тимчасово утримувався ОСОБА_6 , на автомобілі марки ВАЗ 2109, р.н.з НОМЕР_1 прибув ОСОБА_3 .
З метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_3 разом із невстановленою на даний час досудовим розслідуванням особи, досудове розслідування відносно якого триває у кримінальному провадженні № 0000020 від 27.04.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332 КК України, ч.3 ст. 332 КК України, посадили ОСОБА_6 до автомобіля марки ВАЗ 2109, р.н.з НОМЕР_2 для його подальшого незаконного переправлення через державний кордон України.
У свою чергу, ОСОБА_3 , сприяючи незаконному переміщенню ОСОБА_6 через державний кордон України, будучи водієм автомобіля марки ВАЗ 2109 р.н.з. НОМЕР_1 , у якому, окрім нього, перебували невстановлені на даний час досудовим розслідуванням особи, досудове розслідування відносно яких триває у кримінальному провадженні № 0000020 від 27.04.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332 КК України, ч. 3 ст. 332 КК України здійснив перевезення ОСОБА_6 з села Костилівка Рахівського району до околиці села Луг Рахівського району поблизу лінії державного кордону України з Румунією.
Перебуваючи на території Рахівського району Закарпатської області, у невстановленому досудовим розслідуванням місці неподалік села Луг Рахівського району, під`їхавши впритул до лінії державного кордону України з Румунією, яка проходить по руслу річки Тиса, ОСОБА_3 разом з невстановленою на даний час досудовим розслідуванням особи, досудове розслідування відносно якого триває у кримінальному провадженні № 0000020 від 27.04.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332 КК України, ч.3 ст. 332 КК України, дали вказівку ОСОБА_6 вийти з автомобіля ВАЗ 2109 р.н.з. НОМЕР_1 , швидко бігти в напрямку річки Тиса та перепливати її з метою незаконного перетину державного кордону України.
Однак, ОСОБА_3 свій злочинний умисел щодо незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 не потрапив на територію Румунії, оскільки не зміг переплисти річку Тиса через сильну течію, а тому повернувся назад, після чого був затриманий співробітниками Держприкордонслужби України.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились: у сприянні незаконному переправленні осіб через державний кордон України, тобто сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усунення перешкод, за попередньою змовою групою осіб вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 332 КК України.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що до нього підійшов ОСОБА_7 та запропонував йому заробити грошей, для цього необхідно було підвезти людей. На що він погодився та поїхав на машині до ОСОБА_8 додому в с. Вільховатий . ОСОБА_9 зустрів його з двома особами на імя « ОСОБА_10 » та « ОСОБА_11 »». Всі разом сіли в його автомобіль та під його керуванням поїхали в с. Ділове. На прохання ОСОБА_12 він зупинив автомобіль на узбіччі дороги. Деякий час вони всі сиділи в машині та курили. В цей час ОСОБА_9 повідомив, що необхідно буде зупинитись у визначеному ним місці, де в подальшому ОСОБА_11 вийде з автомобіля і піде в бік кордону , в напрямку Румунії. Через деякий час продовжили рух в сторону села Бичків. На околиці села Луг Рахівського району, розвернулись і проїхавши біля 500 метрів в напрямку міста Рахів на прохання ОСОБА_12 зупинив автомобіль біля річки Тиса. ОСОБА_9 сказав ОСОБА_13 : «Виходи і біжи». Після чого ОСОБА_11 вийшов з автомобіля і побіг в напрямку річки вниз. Після цього він повернувся в село Костелівка, де пішов до товариша, а ОСОБА_9 взяв його автомобіль і разом з ОСОБА_14 відїхав. ОСОБА_9 надав йому 500, 00 грн. Через півтори години ОСОБА_9 повернув йому його транспортний засіб у пошкодженому вигляді. Щиро розкаявся у вчиненому.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений та його захисник не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує, як сприяння у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, тобто сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усунення перешкод, за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України.
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення кримінального покарання, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів ( ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом згідно статті 67 КК України не встановлено.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення передбачене ч.2 ст. 332 КК України яке є тяжким злочином, вчинений умисно, з корисливих мотивів, та особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який вперше притягається до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, та обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України , якою встановлено, що «особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання на певний строк у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 332 КК Українита можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без відбування ним призначеного покарання, а тому суд вважає за необхідне застосувати до нього положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з встановленням йому обов`язків згідно ст.76 КК України.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень .
Разом з тим вирішуючи питання щодо додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, суд враховує роз`яснення постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7, відповідно до якого в п. 17 зазначено:
Роз`яснити судам, що відповідно до ст. 55 КК ( 2341-14 ) позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.

Це покарання призначається в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) КК ( 2341-14 ), за якою підсудний визнаний винним, а якщо воно нею не передбачене, - в межах, установлених ст. 55 КК. Та обставина, що до постановлення вироку

підсудний вже не обіймав посаду або не займався діяльністю, з якими було пов`язане вчинення злочину, не є перешкодою для застосування цього покарання.

Рішення про позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має бути чітко сформульоване в резолютивній частині вироку, для того щоб не виникло жодних сумнівів під час виконання останнього. Якщо в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК (2341-14)зазначено характер посад або вид діяльності (наприклад, статті 286, 287), рішення про призначення додаткового покарання, наведене в резолютивній частині вироку, повинне відповідати змісту цієї санкції.

Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з

якими було пов`язано вчинення злочину. До інших осіб, які були співучасниками злочину, не пов`язаного з їх діяльністю чи займаною посадою, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не застосовується з наведенням у вироку відповідних мотивів. У такому випадку посилатися на статтю 69 КК ( 2341-14 ) не потрібно.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 332 КК України, суд враховує, що останній на момент вчинення кримінального правопорушення не обіймав посаду та не займався діяльністю, з якою було пов`язано вчинення такого, а тому додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 332 КК України у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, суд не призначає.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Речові докази та судові витрати по справі відсутні.
Обраний запобіжний захід, відносно ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту, до вступу вироку в законну сила залишити без змін.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України і призначити йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням на засудженого ОСОБА_3 обов`язків передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 , у вигляді домашнього арешту до вступу вироку в законну силу залишити без змін .
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк із моменту отримання його копії.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1