Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3521/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 по кримінальному провадженню №0003209 за апеляційними скаргами прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 28 червня 2022 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше не судимого, -

обвинуваченого за ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Житомирського апеляційного суду перебуває кримінальне провадження №0003209 за апеляційними скаргами прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 28 червня 2022 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України та призначено йому покарання:
-за ч.1 ст. 115 КК України у виді одинадцяти років позбавлення волі;
-за ч.1 ст. 263 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання у виді одинадцяти років позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання встановлено рахувати з часу затримання обвинуваченого 09 серпня 2018 року.
Міру запобіжного заходу відносно засудженого ОСОБА_8 у виді тримання під вартою продовжено на 60 днів, до 26 серпня 2022 року (включно).
Стягнуто із ОСОБА_8 52 951 грн. 35 коп. процесуальних витрат за проведення судових експертиз.
Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 62 442, 94 грн. матеріальної шкоди за цивільним позовом та 500 000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів.

22 серпня 2022 року в судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурор послався на те, що розгляд даного кримінального провадження в апеляційній інстанції не може бути завершений до спливу строків тримання під вартою, проте, залишаються ризики того, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 матиме можливість переховуватися від суду з метою уникнення покарання за інкриміновані йому злочини, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в заперечення клопотання прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про продовження тримання під вартою судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 2, 3 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, тобто у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, міцних соціальних зв`язків не має, оскільки не одружений, дітей на утриманні не має, офіційно не працює та постійного джерела доходів не має.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_8 у разі зміни щодо нього запобіжного заходу на більш м`який може переховуватися від суду з метою уникнення покарання за інкриміновані йому злочини, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи тяжкість покарання, яке йому загрожує та відсутність офіційного джерела доходів.

Вказані обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися.

Сторона захисту вказані ризики не спростувала.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 вже тривалий час утримується під вартою, на переконання апеляційного суду не може свідчити про зменшення вказаних прокурором ризиків.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, для розгляду апеляційних скарг прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 28 червня 2022 року апеляційному суду потрібен певний час.

За таких обставин, апеляційний суд вважає доцільним продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20 жовтня 2022 року без визначення розміру застави відповідно до ч.4 ст.183 КПК України.

Керуючись ст.ст. 197, 199, 405 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20 жовтня 2022 року (включно) без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали до 20 жовтня 2022 року (включно).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: