Справа № 303/1007/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.05.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/26/20, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.06.2017.

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , із середньою освітою, громадянин України, не працюючий, не одружений, на підставі ст.89 КК України не судимий, засуджений:

- за ч.3 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 09 (дев`ять) років з конфіскацією майна.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Бершадь Вінницької області, мешканець АДРЕСА_2 , із середньою освітою, громадянин України, не працюючий, не одружений, не судимий, засуджений:

- за ч.3 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 03.12.2016.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_9 зараховано період перебування його під вартою з 03.12.2016 до вступу вироку в законну силу, у строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 заставу залишено без змін до вступу вироку в законну силу.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 - 74535 грн. 85 коп. майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 - 10000 грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

-2-

Речові докази: чоловічу шкіряну куртку коричневого кольору, яка упакована в спеціальний пакет №4360167, що зберігається в кімнаті речових доказів при Мукачівському РВП ГУ НП в Закарпатській області; автомобіль марки «HYUNDAY TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_1 повернуто ОСОБА_8 ; спеціальний пакет №1762210, в якому знаходиться сумка з речами, вилучена із заднього сидіння автомобіля; спеціальний пакет №0237130, в якому знаходиться чехол з переднього правого сидіння; спеціальний пакет №3497577, в якому знаходиться резинова підніжка (коврик); спеціальний пакет №0339997, в якому знаходяться три запальнички та цигарки «Мальборо»; спеціальний пакет №4360091, в якому знаходяться два номерні знаки НОМЕР_2 ; картонну коробку, в якій знаходяться жерстяна банка «Ред Бул» та пляшка ємкістю 1 л., з написом «Кока кола», що зберігаються в кімнаті речових доказів Мукачівського РВП ГУ НП в Закарпатській області повернуто ОСОБА_8 ; спеціальний пакет №0339998, в якому знаходиться одорологічний слід з ганчіркою; спеціальний пакет №0340000, в якому знаходиться одорологічний слід, вилучений з рукоятки переключання швидкості автомобіля марки «HYUNDAY TUCSON»; спеціальний пакет №0339999, в якому знаходиться одорологічний слід, вилучений з керма автомобіля марки «HYUNDAY TUCSON», два паперові конверти, в яких знаходяться вилучене волосся з переднього правого сидіння та заднього сидіння, що зберігаються в кімнаті речових доказів Мукачівського РВП ГУ НП в Закарпатській області знищено.
Згідно вироку, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 30.11.2016, за попередньою змовою з ОСОБА_9 про незаконне заволодіння транспортним засобом марки «HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності потерпілому ОСОБА_8 вартістю 238340 грн., умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, перебуваючи у вказаному автомобілі, з метою його заволодіння, в смт.Чинадійово по вул.Волошина, Мукачівського району, неподалік АЗС «WOG», близько 23 год. 40 хв., застосували насильство до потерпілого ОСОБА_8 , що виразилось у нанесенні ОСОБА_9 декількох ударів заздалегідь підготовленим ножем в потиличну область по центру, на задній зовнішній поверхні шиї з права, в області правого надпліччя потерпілого. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 з ОСОБА_9 витягнули потерпілого з автомобіля, нанесли множинні удари взутими ногами та руками зажатими в кулак в область голови, тулуба, кінцівок потерпілого ОСОБА_8 та заволоділи вище вказаним автомобілем. Спричинені ОСОБА_6 та ОСОБА_9 тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи №928/2016 від 06.12.2016 відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
В апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду від 13.06.2017 скасувати та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що висновки суду про його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину побудовані на непрямих та сфальсифікованих доказах. Протокол слідчого експерименту підписав помилково, не читаючи його, проте наведені у ньому покази виявились спотвореними слідчим, який скористався його довірою та бажанням співпрацювати зі слідством. На його думку, матеріали кримінального провадження та вирок суду, який є надто суворим щодо нього, свідчать про неповноту судового розгляду, оскільки судом з достатньої повнотою не з`ясовані обставини кримінального правопорушення, як і конкретні ролі та дії кожного із обвинувачених. Крім того обвинувачений вказує про часткове визнання свої вини та необхідність повторного дослідження обставин кримінального провадження.

-3-

В апеляційній скарзі, поданій захисником адвокатом ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку суду від 13. 06. 2017 щодо ОСОБА_9 та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції. Захисник вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та порушення норм процесуального права, у зв`язку з покладенням в основу вироку висновку експерта №928/2016, який не відповідає вимогам чинного законодавства.

У поданих змінах до апеляційної скарги, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду від 13.06.2017 щодо ОСОБА_9 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним за ч.1 ст.289 КК України та призначити покарання у виді 03 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням. Вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та постановлення вироку з порушенням вимог процесуального закону. Стверджує про недопустимість покладеного в основу вироку доказу - висновку експерта №928/2016, оскільки такий є неповним у зв`язку з відсутністю відповідей на всі поставлені слідчим питання і не відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про судову експертизу» та п.4.9 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я №6 від 17.01.1995, щодо обов`язку у разі виявлення при обстеженні потерпілого різного походження тілесних ушкоджень, відображати у висновках експерта строки спричинення кожного ушкодження і ступеня їх тяжкості. Зазначене порушення залишилось без уваги суду першої інстанції, що не відповідає вимогам ст.62 Конституції України та п.1 ч.5 ст.69 КПК України. Також звертає увагу на те, що суд безпідставно не взяв до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_6 щодо відсутності попередньої змови з ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду від 13.06.2017 скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати його за пред`явленим обвинуваченням, а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на незаконність вироку суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що досліджені в судовому засіданні докази, надані стороною обвинувачення, не доводять його вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, зокрема, не містять доказів його попередньої змови з ОСОБА_9 про незаконне заволодіння транспортним засобом. Не містить таких даних і протокол огляду місця події від 01.12.2016, який до того ж не містить і будь-яких слідів злочину; протокол огляду предмета від 01.12.2016; протокол огляду місця події від 02.12.2016; протокол пред`явлення особи для впізнання від 03.12.2016; протокол слідчого експерименту від 01.02.2017 з урахуванням показів в судовому засіданні ОСОБА_9 , який заперечив факт попередньої змови з ним на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого; протоколи пред`явлення особи для впізнання від 08.12.2016. Також звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні не впізнав обвинувачених, як осіб, які вчинили злочин, а тому суд не мав право посилатися на покази ОСОБА_13 , дані ним на досудовому розслідуванні. Зазначає також проте, що висновок експерта №928/2016 є недопустимим та неналежним доказом, оскільки такий є неповним і не відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про судову експертизу» та п.4.9 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я №6 від 17.01.1995 щодо обов`язку у разі виявлення при обстеженні потерпілого різного походження тілесних ушкоджень,

-4-

відображати у висновках експерта строки спричинення кожного ушкодження і ступеня їх тяжкості. Крім того, вказує на неправдивість показів потерпілого ОСОБА_8 , що було викликано запереченням обвинуваченого щодо заявленого потерпілим цивільного позову зі спростуванням факту заподіяння йому матеріальної шкоди. Також зазначає про безпідставну відмову слідчим під час досудового розслідування на перехресний допит з ОСОБА_9 та нездійснення такого допиту і судом першої інстанції. Вказані обставини, на його думку, свідчать про відсутність в його діях складу інкриміновано кримінального правопорушення, що в порушення вимог ст.62 Конституції України, ст.ст.409,411 КПК України, залишилось поза увагою суду першої інстанції. Одночасно обвинувачений ОСОБА_6 зазначає про надмірну суворість призначеного йому покарання та неврахування судом того, що належний потерпілому автомобіль був повернутий останньому у технічно-справному стані, проживання його з батьком, який є інвалідом ІІ групи і потребує стороннього догляду, а також його позитивну характеристику за місцем проживання. Просить дослідити висновок експерта №928/2016 від 06.12.2016, проведення перехресного допиту обвинувачених та потерпілого та перевірку обставин попередньої змови обвинувачених на скоєння кримінального правопорушення та обставин нанесення потерпілому тілесних ушкоджень.

Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_14 , неявка яких з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовільнити, пояснення потерпілого ОСОБА_8 та думку прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, заслухавши сторін в судових дебатах та надавши обвинуваченому ОСОБА_6 останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника адвоката ОСОБА_10 підлягають до часткового задоволення, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

У відповідності до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

-5-

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.

З вироку суду вбачається, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України визнав частково, заперечив факт попередньої його змови з обвинуваченим ОСОБА_9 на вчинення кримінального правопорушення та показав, що разом з ОСОБА_9 знаходились в кафе «Зустріч» зранку та ввечері 30.11.2016. ОСОБА_8 надаючи послуги таксиста, відвіз їх в смт.Чинадієво Мукачівського району, а потім їх забрав за, що вони розрахувалися з ОСОБА_8 . Ствердив, що в автомобілі ОСОБА_8 , він сидів на передньому місці пасажира, а ОСОБА_9 - на задньому пасажирському сидінні. Також показав, що не брав ніж у працівників кафе «Зустріч» та попередньої домовленості з ОСОБА_9 про це не було. Про те, чи просив ніж ОСОБА_9 йому не відомо. Також зазначив, що злякався конфліктної ситуації, яка виникла між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_9 , тому він сам з боку пасажирського сидіння руками витягував ОСОБА_8 із сидіння водія автомобіля, після чого ОСОБА_9 намагався кілька разів завести двигун автомобіля, однак у нього не вдалося. Витягнувши потерпілого з автомобіля, залишили останнього на дорозі при свідомості в лежачому положенні. Крім того обвинувачений ОСОБА_6 показав, що він дійсно просив ОСОБА_15 продати автомобіль, належний ОСОБА_8 без згоди останнього. Також зазначив, що на автомобілі були номерні знаки Словацької Республіки, а ті номерні знаки, які були установлені раніше, він викинув.
Обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, визнав повністю та показав, що він з ОСОБА_6 приїхали з м.Львів до м.Мукачево, з метою відпочинку. Два рази були в кафе «Зустріч» в м.Мукачево. Під час прогулянки примітив автомобіль потерпілого ОСОБА_8 . Ввечері 30.11.2016 він взяв ніж у бармена кафе «Зустріч» та поклав його в сумку, про що ОСОБА_6 не розповідав. Ствердив, що умисел на заволодіння транспортним засобом ОСОБА_8 у нього виник в процесі користування транспортним засобом в якості таксі. Біля Ратуші в м.Мукачево він з ОСОБА_6 сіли в автомобіль потерпілого ОСОБА_16 та пропросили відвести їх в смт.Чинадієво Мукачівського району. За надані послуги вони розрахувалися. Пізніше поросили потерпілого ОСОБА_8 забрати їх з смт.Чинадієво, що останній і зробив близько 23-23 год. 30 хв. Зазначив, що під час

-6-

поїздки в автомобілі ОСОБА_8 , сидів позаду на пасажирському сидінні зліва та наніс потерпілому три удари ножем, від яких потерпілий нахилився через коробку передач. Побачивши це, ОСОБА_6 почав витягати ОСОБА_8 з автомобіля. Після чого він сів за кермо автомобіля, однак не зміг його завести. Чи спричиняв ОСОБА_6 потерпілому тілсені ушкодження, він не бачив. Згодом пересів на заднє сидіння, а ОСОБА_6 зайняв місце водія, завів автомобіль та поїхав в напрямку м.Іршава. Крім того, ОСОБА_9 підтвердив, що між обвинуваченим ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_15 мала місце розмова щодо продажу належного ОСОБА_8 автомобіля. Зазначив, що спричиняючи ОСОБА_8 тілесних ушкоджень в життєво важливі органи, не допускав, що потерпілий може померти, при цьому ствердив, що удари спрямовував в шию, в область плечей.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини та повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 , на підтвердження їх винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд першої інтанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду кримінального провадження, дослідив усі наявні докази у справі та дав їм належну правову оцінку.

Винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушенняпідтверджено наведеними у вироку показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтверджують вину обвинувачених ОСОБА_20 та ОСОБА_9 .

Показаннями потерпілого ОСОБА_8 стверджується те, що 30.11.2016 близько 23 год. 15 хв., забрав ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на автобусній заправці в смт.Чинадієво Мукачівського району та підвозив їх до м.Мукачева. ОСОБА_9 сів на заднє сидіння автомобіля, а ОСОБА_6 - на переднє. Виїзджаючи з смт.Чнадієва, не доїзджаючи 300-400 метрів до АЗС «WOG», ОСОБА_9 попросив його зупититися, бо ОСОБА_6 стало зле. Він з`їхав на узбіччя та зупинився, а ОСОБА_6 відкрив праву пасажирську дверку автомобіля. В той момент він нахилився вперед та подивився в дзеркало заднього бачення, де побачив замах і блиск металевого предмету у виді ножа в руках ОСОБА_9 . З метою самозбереження, він нахилився вперед, проте отримав удар голову. Після чого, ОСОБА_6 розвернувся до нього і наніс йому удар в область грудної клітки, внаслідок чого він схилився на коробку передач, після чого послідували удари ззаду по спині та шиї. При цьому підтвердив, що чув слова «давай ніж», які ймовірно висловив ОСОБА_6 . Після чого, ОСОБА_6 почав витягувати його через пасажирське сидіння, а ОСОБА_9 виходячи ззаді, відкриваючи двері і сідаючи за кермо автомбіля, так само допомагав його витягувати з автомобіля. Коли його витягнули через пасажирське сидіння, він хотів стати на ноги та відбігти від автомобіля, але ОСОБА_6 його спіткнув, внаслідок чого він впав на землю, а ОСОБА_6 завдавав удари ногами в різні частини тіла. Також ствердив, що ОСОБА_9 намагався завести автомобіль, проте не зміг, тому за кермо автомобіля сів ОСОБА_6 . Піднявшись, він підбіг до автомобіля з метою забрати гаманець з банківськими картками, водійськими правами та технічним паспортом на автомобіль, який знаходився в дверках автомобіля, які відкривши зміг вихопи гаманець та отримав від ОСОБА_6 удар в обличчя, після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_9 втекли на його автомобілі. Вважає, що дії ОСОБА_6 , та ОСОБА_21 були організованими та спланованими. Після вчинених обвинуваченими дій, він з мобільного телефону очевидця злочину зателефонував до поліції. Про вказану особу як свідка він не повідомляв слідчого під час досудового розслідування. Після приїзду працівників поліції, він надав
-7-

пояснення та звернувся в лікарню з метою проходження медогляду, де йому запропонували накласти шви на голову та плече. Він був одягнений у коричневу в`язану шапку, футболку, светр, зимову шкіряну куртку коричневого кольору. До цього випадку куртка у верхній частині не мала механічних пошкоджень, на светрі також не було пошкоджень.
Свідок ОСОБА_13 показав, що в кінці листопада 2016 року в кафе «Зустріч» на сніданок, обід та вечерю заходило двоє людей. Біля 20 год. зазначені особи повечеряли, розрахувалися та пішли, проте через декілька хвилин один з них повернувся та попросив ніж, щоб відрізати в автомобілі якиїсь патрубок. Він дав кухонний ніж, лезо якого середньої ширини, з металевою рукояткою, точно не пам`ятає. Ніж йому не повернули.
СвідокОСОБА_15 показав, що до нього додому в с.Березники Свалявського району приїздив ОСОБА_6 з проханням терміново продати автомобіль «HYUNDAI TUCSON» за 2000 доларів США. Звідки у нього автомобіль, останній не пояснив. Транспортний засіб був чорного або темносинього кольору, без номерних знаків та документів на нього.
Свідок ОСОБА_17 показав, що ОСОБА_8 працює таксистом і є його товаришем. 30.11.2016 зранку ОСОБА_8 підвозив його до знайомого в район Сади в м.Мукачево, і він бачив, що в автомобілі ОСОБА_8 знаходилися: рація, ліцензійний новігатор, диски з музикою, 2 чи 3 не дешевих скляних окулярів, візитки, коньяк «Білий аіст», фотоапарат, телефон. В багажнику автомобіля був плед, ящик з інструментами, рюкзак, якісь чужі речі.
Свіжок ОСОБА_18 в суді першої інстанції показав, що є колегою ОСОБА_8 , який працює таксистом. Ствердив, що кожного дня знаходився в автомобілі ОСОБА_8 , а тому знає, що в ньому знаходилися: рація, новігатор, у бардачку були талони на 100 літрів бензину та 100 літрів дизельного палива. Точну дату не пам`ятає, проте ствердив, що за 8-9 днів до події у потерпілого були ці речі в автомобілі.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показала, що зі слів ОСОБА_15 знає, що відвідувачі кафе «Зустріч» брали ніж відрізати в атомобілі патрубок.
Вина ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в сукупності з показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема;

- протоколом огляду місця події від 01.12.2016 з ілюстративною таблицею до нього - ділянки асфальтобетонної дороги шириною близько 6 метрів по вул.Волошина в смт.Чинадієво Мукачівського району, на відстані близько 400 метрів від виїзду з смт.Чинадієво, в бік смт.Кольчино від АЗС «WOG».
- протоколом огляду місця події від 02.12.2016 - вул.Головна в с.Керецьки Свалявського району, де на узбіччі попереду автобусної зупинки знаходився автомобіль «HYUNDAI TUCSON SRDI» державний номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_3 .
- протоколом огляду предмета від 01.12.2016 з ілюстративною таблицею до нього, де об`єктом огляду є шкіряна куртка коричневого кольору, яка належить потерпілому ОСОБА_8 . При огляді даної куртки виявлено пошкодження по правій стороні біля надплічника, у вигляді одного порізу, наскрізь куртки довжиною до одного сантиметра та пошкодження у вигляді порізу наскрізь куртки довжиною до 0,7 мм, над швом початку воротника правої сторони.
- протоколами пред`явлення особи для впізнання від 08.12.2016 з фототаблицями до них, де потерпілий ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_6 та ОСОБА_9 як осіб, які 30.11.2016 вчинили відносно нього кримінальне правопорушення, внаслідок якого спричинили йому тілесні ушкодження та заволоділи його автомобілем «Хюндай Тюксон».
-8-
- висновком експерта №928/2016 від 06.12.2016 стверджується, що у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у виді інфікованих колото-різаних ран в потиличній області по центру, на задньо-зовнішній поверхні шиї зправа, в області правого надпліччя; гематоми на нижній повіці лівого ока, щоки, з переходом на ділянку нижньої щелепи та підщелепну ділянку. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії колюче-ріжучих предметів, типу клинка ножа (рани) та від дії твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення (гематома), чим можуть бути взуті ноги сторонньої людини. По давності виникнення можуть вкладатися в дату події, що мала місце 30.11.2016 і відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 08.12.2016 та фотознімками до нього, де свідок ОСОБА_19 впізнала ОСОБА_6 із особу, яка разом з іншою особою чоловічої статі 30.11. 2016 приходили в кафе «Зустріч», яке знаходиться за адресою м.Мукачево вул.Я.Мудрого,115, для прийому їжі і яких вона обслуговувала як офіціант закладу.
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 08.12.2016 та фотознімками до нього, де свідок ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_9 , як особу, яка з іншою особою чоловічої статі тричі 30.11.2016 приходили в кафе «Зустріч», яке знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , для прийому їжі, а також близько 19 год. 35 хв. просили та отримали кухонний ніж, який не повернули.
- протоколом слідчого експерименту від 01.02.2017 та ілюстративної таблиці до нього стверджується, що підозрюваний ОСОБА_9 розповів про обставини вчинення ним за попередньою змовою з ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України відносно ОСОБА_8 , який мав місце 30.11. 2016.
Згідно висновку про вартість майна від 05.12.2016, ринкова вартість транспортного засобу «HYUNDAI TUCSON» 2.0, номерний знак НОМЕР_1 , станом на 05.12.2016становить 238340 грн.
Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст.94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для кримінального провадження, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч.

Оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_6 та ОСОБА_9 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, а саме, незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а тому доводи обвинувачених та захисника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 , викладені у поданих апеляційних скаргах щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів відхиляє.

Відповідно до п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011, при оцінці доказів, як правило, суд застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

-9-

Таким чином, встановивши в порядку статті 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів обвинувачених, місцевий суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого їх злочину.

На переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази й дав їм у сукупності належну оцінку на, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Доводи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 про те, що в матеріалах провадження відсутні об`єктивні докази їх попередньої змови на вчинення злочину щодо ОСОБА_8 та дій кожного з обвинувачених, спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Як показав в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 , під час нападу обидва обвинувачені діяли планово та узгоджено, обмінюючись репліками між собою, зокрема, згідно його показань, чув вислів ймовірно ОСОБА_6 «дай ніж».

Під час дослідження матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий ОСОБА_8 з будь-яких причин обмовив чи міг обмовити обвинувачених у вчинення даного кримінального правопорушення. Крім того, під час апеляційного розгляду обвинуваченими не наведено доводів, які б давали колегії суддів підстави вважати, що вказаний потерпілий давав показання у суді першої інстанції з метою їх обмови.

Судом також ретельно досліджувалися та перевірялися інші матеріали кримінального провадження, зокрема дані протоколів оглядів; протоколів впізнання потерпілим ОСОБА_8 обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 як осіб, які вчинили щодо нього кримінальне правопорушення та свідками ОСОБА_19 та ОСОБА_13 як осіб, які були відвідувачами кафе «Зустріч» та просили ніж; дані висновку судово-медичної експертизи потерпілого та протоколу слідчого експерименту.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються твердження ОСОБА_9 та ОСОБА_6 про те, що між ними не було попередньої змови на вчинення цього кримінального правопорушення. Разом з тим, аналізуючи в даному випадку позицію обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , співставляючи її з обвинуваченням, що їм інкримінується, а також з показаннями учасників судового провадження та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинувачених у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про те, що вищезазначені показання та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_9 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.

Поряд з тим апеляційний суд враховує те, що вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього кримінального правопорушення декількома суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Ця домовленість можлива на стадії готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає із ч.2 ст.28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому можливий технічний розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль.
-10-
Незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб має місце тоді, коли в ньому брали участь принаймні дві особи, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом при цьому настає для всіх співучасників, незважаючи на те, що транспортним засобом керував один з них, тож суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про кваліфікацію діянь ОСОБА_6 та ОСОБА_9 саме за ч.3 ст.289 КК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стверджуючи про відсутність попередньої змови між ними, обвинувачені намагаються ввести суд в оману з метою уникнути відповідальності за вчинений злочин. Враховуючи зазначене та фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доводи обвинувачених про відсутність між ними домовленості на вчинення злочину не заслуговують на увагу.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_9 , наведених ним в апеляційній скарзі про недопустимість в якості доказу протоколу слідчого експерименту, проведеного за його участю, оскільки такий підписав помилково, не читаючи, колегія суддів визнає такі безпідставними, оскільки наявний у матеріалах кримінального провадження протокол проведення слідчого експерименту від 01.12.2017 за участю ОСОБА_9 відповідає вимогам ст.ст.204,240 КПК України, як по формі, так і по змісту слідчої дії, чому суд першої інстанції надав належну правову оцінку та обґрунтовано визнав належним та допустимим доказом. Зазначений протокол підписаний як ним особисто, так і іншими учасниками такої слідчої дії, в тому числі і захисником ОСОБА_10 . Жодних зауважень чи заперечень до викладеного в ньому змісту протокол не містить.
Також, колегія суддів звертає увагу і на поведінку самого ОСОБА_9 , яка була продемонстрована ним в ході проведення слідчого експерименту та зафіксована на долучених до нього фотознімках. Як вбачається, ОСОБА_9 добре орієнтувався в обстановці, до деталей розповідав про обставини вчиненого кримінального правопорушення, при цьому вів себе спокійно, розкуто та без жодних вмовлянь йшов на контакт. Ні ОСОБА_9 , ні його захисник адвокат ОСОБА_10 в ході слідчого експерименту, про будь-які неправомірні дії поліції по відношенню до ОСОБА_9 , не вказували, а сама процесуальна дія відбувалася без будь-яких зауважень, що на переконання колегії суддів, безумовно вказує на її добровільність та відсутність тиску на обвинуваченого ОСОБА_9 .
Викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_22 - адвоката ОСОБА_10 доводи з приводу невідповідності на їх думку висновку експерта №928/206 вимогам ст.12 Закону України «Про судову експертизу» та п.4.9 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я №6 від 17.01.1995 щодо обов`язку у разі виявлення при обстеженні потерпілого різного походження тілесних ушкоджень, відображати у висновках експерта строки спричинення кожного ушкодження і ступеня їх тяжкості, колегія суддів також визнає необґрунтованими, оскільки вказаний висновок експерта вказаним нормативним актам відповідає в повній мірі, є повним та зрозумілим, а викладені у ньому висновки, в тому числі щодо різного походження тілесних ушкоджень, які до того ж мають однакову давність, строків спричинення кожного ушкодження і ступеня їх тяжкості, є чіткими, ствердними, не містять приторіч, як і не суперечать фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про відсутність у вищевказаному винсовку судово-медичної експертизи відповіді на питання, чи мигли виникнути тілесні ушкожєення у потерпілого в результаті падіння з висоти власного зросту, не мають під собой підгрунття з огляду на таке.

-11-

Відповідно ч.1 ст.242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених ст.244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.
У відповідності до ч.2 ст.242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування було проведено судово-медичну експертизу судово-медичним експертом Мукачівського районного відділення СМЕ ОСОБА_23 стосовно встановлення наявності, локалізації, ступеню тяжкості тілесних ушоджень потерпілого ОСОБА_8 та механізму їх спричинення.
Відповідно до ст.332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених ст.242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам. Суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо: 1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності; 2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені ч.2 ст.509 цього Кодексу; 3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.
На переконання колегії суддів, в ході судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , не було встановлено будь-яких додаткових даних, які б не були відомі слідству під час досудового розслідування та які б дали підстави для сумнівів у висновку експерта.
Крім того, відповідно до вимог ст.356 КПК України за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку.
Між тим, в ході судового розгляду жодних сумнівів у правильності висновку судово-медичної експертизи № 928/2916 від 05.12.2016 не виникало, а також клопотань про виклик в судове засідання експерта, який проводив судово-медичну експертзу, з підстав неповноти вказаного експертного висновку та необхідності його роз`яснення, учасниками судового провадження не заявлялось.
Таким чином, колегія суддів констатує, що результати судово-медичної експертизи не містять у собі суперечностей та є логічними, висновки експерта є зрозумілими та науково обґрунтованими, не викликають сумніву у своїй належності та достатності, не містять суперечностей, при цьому експертом були надані змістовні та категоричні відповіді на всі запитання, зокрема щодо кількості, механізму виникнення та локалізації заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, що само по собі виключає можливість отримання потерпілим тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту.
Таким чином, колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні і вважати, що останніх незаконно засуджено за вказані злочинні діяння, немає підстав.

-12-
Слід визнати необгрунтованими й доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та в його інтересах захисника- адвоката ОСОБА_10 про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки дослідженням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`активність їх дослідження.
Щодо доводів ОСОБА_6 про порушення його процесуальних прав у зв`язку з непроведенням його перехресного допиту з обвинуваченим ОСОБА_9 , то вони також є безпідставними, оскільки відповідних клопотань від сторони захисту ні під час досудового, ні судового слідства не поступало, при цьому судом проведено допит кожного з обвинувачених у відповідності до вимог ст.351 КК України.
Під час досудового розслідування та при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення, допитані всі особи, показання яких має істотне значення для кримінального провадження. Тому апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про відсутність належних доказів вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину та фальсифікацію кримінального провадження, є безпідставними.

Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст.94 КПК України, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в кримінальному правопорушенні, за яке їх засуджено. Проявів упередженості щодо обвинувачених з боку органів досудового розслідування та суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченими в апеляційних скаргах, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.

З вироку вбачається, що на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях першої й апеляційної інстанцій, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення, а твердження обвинувачених про недоведеність їх вини в зазначеному злочині, а також доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів їх вини у кримінальному правопорушенні, за яке обвинувачені були засуджені, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.

З огляду на те, що дослідженням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому обвинувачені та захисник наголошують у своїх апеляційних скаргах. Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винними ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в указаному у вироку кримінальному правопорушенні та правильно кваліфікував їх діяння за ч.3 ст.289 КК України.

Одночасно, колегія суддів відхиляє й доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та захисника адвоката Дренкалюка в інтересах ОСОБА_9 про те, що призначене покарання обвинуваченим є надто суворим і не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та їх особам, з таких підстав.

-13-

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі,яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопрушень.

Покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 призначено у відповідності до вимог ст.ст.65,68 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даних, що характеризують їх особи, і таке покарання є справедливим, достатнім для їх виправлення і попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував характер та підвищену ступінь суспільної небезпечності скоєного ними кримінального правопорушення, який віднесено законом до категорії особливо тяжких злочинів, конкретні обставини, відомості про особи обвинувачених, зокрема те, що ОСОБА_6 у відповідності до ст.89 КК України є таким, що не має судимості, перебуває на обліку в Сваляському районному відділі з питань пробації, на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога та лікаря-фимзіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, в його склад сім`ї входять батько - ОСОБА_24 , мати - ОСОБА_25 , брат - ОСОБА_26 , а також те, що ОСОБА_21 раніше не судимий, на обліку у Ладижинському міському центрі зайнятості не реєструвався та на обліку як безробітній не перебуває, на обліку в у лікаря-нарколога, лікаря-не знаходиться, членів сім`ї немає, по місцю проживання характеризується позитивно. Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , не встановлено. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , не встановлено, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення й перевиховання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , можливе лише шляхом їх ізоляції від суспільства, в місцях позбавлення волі.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки судом першої інстанції при винесенні вироку щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_9 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та призначено покарання, яке на думку колегії суддів, відповідає особам обвинувачених та ступеню тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також співмірним вчиненому протиправному діянню, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Інші доводи апеляційних скарг обвинувачених та захисника адвоката ОСОБА_27 , вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Не заслуговують на увагу і доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо необґрунтованого розв`язання судом цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю факту заподіяння матеріальної шкоди, з таких підстав.

-14-

Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до положень частини 5 зазначеної статті цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з положеннями статті 1166 ЦК України (далі ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частина 1 статті 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди. А відповідно до пункту 2 частини 2 статті 23 цього Кодексу моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Також, як зазначено у ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Так, в суді першої інстанції потерпілим ОСОБА_8 заявлений цивільний позов про стягнення з обвинувачених солідарно на його користь заподіяну йому матеріальну шкоду в розмірі 74535 грн. 85 коп., а також моральну шкоду в розмірі 150000 грн.
Вирішуючи вказаний цивільний позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що такий в частині стягнення матеріальної шкоди доведений та підлягає до задоволення в повному обсязі та стягнув на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 74535 грн. 85 коп.
Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання щодо обґрунтованості пред`явленого потерпілим цивільного позову та розміру, зокрема, матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на користь потерпілого ОСОБА_8 необхідно стягнути матеріальну шкоду в сумі 74535 грн. 85 коп., оскільки саме такий розмір шкоди підтверджено належними і допустимими доказами, зокрема: актом виконаних робіт, рахунками, чеками та квитанціями.
Також, суд першої інстанції, визначаючи розмір грошового відшкодування обвинуваченими на користь потерпілого ОСОБА_8 моральної шкоди, в повній мірі врахував глибину та характер пережитих потерпілим душевних страждань, пов`язаних з протиправними діями обвинувачених, істотністю вимушених змін у його житті, який зазнав тілесних ушкоджень внаслідок незаконного заволодіння обвинуваченими його транспортним засобом, задовольнив частково заявлені позовні вимоги та стягнув солідарно суму морального відшкодування в розмірі 10000 грн.

-15-
З таким рішенням суду першої інстанції погоджується й колегія суддів та вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_8 узгоджується з вимогами розумності і справедливості та відповідає характеру правопорушення і глибині душевних страждань потерпілого.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, у мотивувальній частині вироку пославшись на норми ч.5 ст.72 КК України, у редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015, зазначив про наявність підстав для зарахування обвинуваченому ОСОБА_9 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 03.12.2016 до вступу вироку в законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
Згідно зі змінами, внесеними до ч.5 ст.72 КК Законом України від 26.11.2015 за № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Цей закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції зарахував ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03.12.2016 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Однак, як слідує з повідомлення начальника Закарпатської УВП №9 від 30.05.2019 за № 12/31003, ОСОБА_9 29.05.2019 звільнений із Закарпатської установи виконання покарань внаслідок внесення застави на підставі ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.04.2017.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, згідно з п.4 ч.1 ст.409 та п.1 ч.1 ст.413 КПК України, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне в частині обчислення строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_9 вирок змінити та зарахувати обвинуваченому ОСОБА_9 період його перебування під вартою з 03.12.2016 по 29.05.2019 у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що у свою чергу не погіршуватиме становища обвинуваченого.
При вирішенні питання про відлік строку, з якого необхідно провести зарахування обвинуваченому ОСОБА_9 відбуте покарання враховується те, що встановлений у вироку початок цього строку 03.12.2016 учасниками судового розгляду, в тому числі обвинуваченим, захисником не оспорюється, визнається таким, що ґрунтується на доказах, зібраних у кримінальному провадженні.
Таким чином, при прийнятті рішення про початок строку відбування покарання, а відповідно й зарахування строку попереднього ув`язнення до строку відбутого покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, ураховується, зокрема те, що ОСОБА_9 був затриманий 03.12.2016 й утримувався під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду цього кримінального провадження до 29.05.2019, у зв`язку з чим період попереднього ув`язнення ОСОБА_9 з 03.12.2016 до 29.05.2015 підлягає зарахуванню у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

-16-

Враховуючи викладене апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника підлягає задоволенню частково, а обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту та обвинуваченими не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404,405,407,408, 409,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 з доповненнями до них,- задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.06.2017, щодо ОСОБА_28 та ОСОБА_29 ,- змінити.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України у редакції Закону №838-VІІІ від 26.11.2015, зарахувати ОСОБА_30 період перебування під вартою з 03.12.2016 по 29.05.2019 включно у строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.06.2017, щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_9 ,- залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: