Номер провадження: 11-кп/813/662/22
Справа № 500/1302/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.10.2021 року у кримінальному провадженні №0002457, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.09.2018 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта вища, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні одну дитину, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого у відповідності до вимог ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.10.2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

У відповідності до вимог ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

До набрання вироком законної сили запобіжні заходи не застосовано.

Також вироком вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у тому, що 15 вересня 2018 року на балконі квартири АДРЕСА_2 без мети збуту зберігав полімерні пляшки з нашаруванням речовини темно-коричневого кольору, яка за висновками експертів містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - екстракт канабісу загальною масою в перерахунку на суху речовину 0,568 грамів.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив незаконне зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду незаконним через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що підстав застосування до ОСОБА_8 інституту звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України не було, оскільки ОСОБА_8 було оголошено у розшук та він ухилявся від суду, змінив місце проживання, не повідомлявши про це суд. Також зазначає, що в матеріалах судової справи відсутній технічний запис судового засідання, яке відбулося 05.04.2021 року, на якому розглядалось питання про примусовий привід ОСОБА_8 , що є безумовною підставою для скасування вироку. Крім того, вказує, що у разі звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності згідно вимог ст. 49 КК України суд повинен був винести ухвалу про закриття кримінального провадження, а не вирок, що передбачено ч. 2 ст. 284 КПК України.

Просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарга, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Вимогами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави в особі відповідного суду від офіційного осуду, призначення покарання та визнання судимою особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у випадках, передбачених КК та у порядку, встановленому КПК.

Частина 1 ст. 49 КК України передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину. Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України за яке передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.
Таким чином, строк давності для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, з врахуванням положень ч. 1 ст. 49 КК України становить п`ять років з дня вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, і до дня набрання вироком законної сили.
Однак, відповідно до положень ч. 2 ст. 49 КК України, у разі підтвердження факту умисного вчинення будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства (досудового розслідування) або суду, такий строк становить п`ятнадцять років з часу вчинення інкримінованого злочину.
Таким чином, закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду оскільки факт свідомого ухилення особи від відповідальності свідчить про те, що вона все ще є суспільно небезпечною, що зумовлює необхідність більш суворого підходу до неї при вирішенні питання про давність притягнення до кримінальної відповідальності.
Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо застосування положень ст. 49 КК України, викладеному в постанові від 05 квітня 2021 року у справі №328/1109/19, під ухиленням від слідства (досудового розслідування) або суду з огляду на положення ч. 2 ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, імітація своєї смерті тощо).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час розгляду справи в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи не з`являвся в судове засідання на підставі чого ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.06.2021 року його оголошено в розшук та зупинено кримінальне провадження до його розшуку.

З врахуванням вказаних обставин, а саме фактів умисного вчинення ОСОБА_8 дій, спрямованих на ухилення від суду, дані обставини виключають закінчення строків давності, визначених ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України є передчасним, оскільки суперечить положенням ч. 2 ст. 49 КК України.

Таким чином, для правильного вирішення питання щодо можливості застосування до обвинуваченого положень ст. 49 КК України суду необхідно було з`ясувати вищевказані дані щодо можливого переривання строків притягнення до кримінальної відповідальності, чого зроблено не було.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 2 ст. 373, пп. 2 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України при ухваленні вироку, визнавши ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 с. 309 КК України, вказав про звільнення його від покарання на підставі ст. 49 КК України, однак покарання що визнано судом доведеним не призначив.

Наведені обставини свідчать про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, та неповноту судового розгляду, що згідно з положеннями п п. 1, 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України є підставами для скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.10.2021 року у кримінальному провадженні №0002457, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.09.2018 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України - скасувати.

Призначити новий судовий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0002457, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.09.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області, в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4