ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6503/22
провадження № 1-кп/753/1353/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001008 від 05.04.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який

зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

та який проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва 30 червня 2022 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001008 від 05.04.2022, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Висунуте обвинувачення ОСОБА_5 суд вважає доведеним та відповідно до якого обвинувачується у тому, що він будучи раніше неодноразово судимим, у тому числі за злочини проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив кримінальне правопорушення (злочин) проти власності за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 04 квітня 2022 року, приблизно о 12 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 164, біля відділення «Укрпошта», в період дії в Україні воєнного стану, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою обернення чужого майна на свою користь, шляхом вільного доступу, взяв біля відділення «Укрпошти» велосипед торгівельної марки «Crossride», що знаходився без нагляду, вартістю 2 800 грн, а в сумці, що була на велосипеді виявив мобільний телефон марки «Hyawei» моделі «Y5 dra 1x 9», з сім-карткою з номером мобільного телефону НОМЕР_1 , вартістю 900 грн, вказані речі належать потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У подальшому, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину разом з викраденим майном зник, чим завдав матеріального збитку потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 3 700 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе за ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 04 квітня 2022 року у денний час доби, побачивши поблизу відділення «Укрпошти» велосипед, вирішив ним заволодіти, переконавшись, що цього ніхто не бачить. З викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, втім через деякий час все повернув власнику, у тому числі й телефон, що був у сумці на велосипеді. Про вчинене щиро шкодує, вказав, що має незадовільний стан здоров`я, інвалідність тощо.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме матеріалів, що характеризують обвинуваченого та матеріалами щодо процесуальних витрат тощо.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Суд остаточно визначає кваліфікацію, яка повинна надаватися з правової точки зору фактам у цьому кримінальному провадженні, й суд не позбавлений можливості це зробити у цьому випадку, незважаючи на порядок проведення судового розгляду за вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки така кваліфікація не пов`язана із дослідженням доказів у провадженні, а лише з даними про особу обвинуваченого.

Так, відповідно до висунутого обвинувачення, дії ОСОБА_5 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, що поряд із ознакою, що кваліфікує злочин «в умовах воєнного стану», містить й кваліфікуючу ознаку «повторно».

Орган досудового розслідування інкримінував обвинуваченому наявність в його діях цієї ознаки, що кваліфікує злочин, виходячи з тієї обставини, що стосовно ОСОБА_5 до Дарницького районного суду м. Києва 23 лютого 2018 року було скеровано обвинувальний акт за ч. 2 ст. 186 КК України, судовий розгляд за цим обвинуваченням на момент вчинення нового правопорушення тривав й наразі також.

Отже, предметом судового розгляду у цьому провадженні було висунуте обвинувачення ОСОБА_5 за більш тяжкий злочин, ніж ним був такий вчинений, через інкриміновану кваліфікуючу ознаку, на підтвердження якої є факт затвердження іншого обвинувального акта стосовно останнього.

Водночас серед питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, з огляду на положення ч. 6 ст. 368 КПК України, законодавець передбачив й те, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року, єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою «повторно» без ухвалення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації ознаки «повторно», є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів у одному кримінальному провадженні.

Таким чином, судом касаційної інстанції у цьому правовому висновку також констатовано, що у ситуації, коли в одному кримінальному провадженні розглядається два і більше епізоди вчинення тотожних чи однорідних злочинів, для повторності злочинів не має значення, була чи не була особа засуджена за раніше вчинений злочин. Проте у випадку розгляду різних кримінальних проваджень стосовно однієї особи, така обставина має значення, а тому повторність має місце лише у разі ухвалення стосовно особи обвинувального вироку за тотожний чи однорідний злочини в іншому кримінальному провадженні.

Цьому правовому висновку у згаданій постанові Верховного Суду передує досить детальне мотивування, яке ґрунтується як на тлумаченні норм кримінального та кримінального процесуального законів, так і практиці Європейського суду з прав людини.

Наведене тлумачення суд у вироку повторювати не буде, втім акцентує увагу на тому, що у випадку, коли на момент правової оцінки судом певного діяння особи в обвинувальному вироку інші діяння цієї ж особи не одержали з боку інших судів правової оцінки, яка б дозволяла розглядати їх як елементи повторності разом з тим діянням, якому дає правову оцінку суд, він не може: розглядати діяння, яке є предметом його правової оцінки, як елемент повторності кримінальних правопорушень; та взагалі вбачати у поведінці особи повторність кримінальних правопорушень.

Ця неможливість викликана тим, що у протилежному випадку суд спростовував би презумпцію невинуватості особи щодо діянь, які не були предметом судового розгляду, що було б явним порушенням цього фундаментального права людини, оскільки презумпція невинуватості передбачає з-поміж іншого те, що «сторона обвинувачення має повідомити зацікавленій особі, у чому її обвинувачують, аби надати можливість підготувати і згодом представити свій захист, а також надати докази, достатні для обґрунтування обвинувального акту» (постанова ЄСПЛ в справі Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain, пар. 77). Усі перераховані гарантії виявляться порушеними, якщо суд надаватиме правову оцінку діянню, яке не є предметом кримінального провадження, в якому суд здійснює судовий розгляд.

Таким чином, суд повинен утримуватися від оцінки діяння, щодо якого він здійснює судовий розгляд, як повторного кримінального правопорушення, якщо інші діяння особи ще не одержали правової оцінки суду, яка дозволяла б розглядати їх як елементи повторності кримінальних правопорушень.

Виходячи з того, що два епізоди, інкриміновані ОСОБА_5 , розглядаються у різних кримінальних провадженнях, вказаний правовий висновок Верховного Суду є релевантним до цієї ситуації та враховується судом при ухваленні цього вироку.

Діючи у межах висунутого обвинувачення за одним епізодом від 04 квітня 2022 року, приймаючи до уваги обставини вчинення конкретного кримінального правопорушення, обвинувачення у вчиненні якого висунуто ОСОБА_5 , суд вважає необхідним виключити з висунутого обвинувачення кваліфікуючу ознаку «повторно», що не вплине на кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, востаннє вироком 2011 року, за яким судимість знято та погашено, під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працював та працює наразі фасувальником неофіційно, проживає у цивільному шлюбі, має незадовільний стан здоров`я тощо.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Разом з тим, суд, з урахуванням ступеня тяжкості цього кримінального правопорушення, особи ОСОБА_5 , який в силу ст. 89 КК України не судимий, востаннє був засуджений більше десяти років тому у молодому віці, працює, проживає у цивільному шлюбі з дружиною, яка на 3 місяці вагітності, має незадовільний стан здоров`я (є особою з ІІ групою інвалідності, починаючи з 2014 року, що водночас було підставою до звільнення його умовно-достроково з установи виконання покарань через наявність невиліковних хвороб (ВІЧ, гепатит), конкретні обставини вчинення ним цього кримінального правопорушення (викрадене майно повернуто потерпілому), наявності всіх вказаних вище обставин, які пом`якшують покарання, та водночас відсутності обставини, які обтяжують покарання, вважає позицію сторони обвинувачення щодо необхідності застосування положень ст. 75 КК України правильною.

У зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки останній не є таким, що не зможе виправитися без ізоляції від суспільства, не є небезпечним для суспільства та потребує певного прощення державою без реального відбування покарання, із встановленням іспитового строку не у максимальному розмірі через стан здоров`я.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні не обирався.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого. Цивільний позов не заявлено.

Речові докази у провадженні не досліджувались та перед судом не порушувалось питання про вирішення їх долі відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю один рік.

На підставі пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

З обвинуваченого ОСОБА_5 підлягають стягненню процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні, здійснені під час досудового розслідування за проведення судової товарознавчої експертизи від 27 травня 2022 року № 1294/22, у розмірі 180 грн, та судової товарознавчої експертизи від 27 травня 2022 року № 1295/22, у розмірі 180 грн.

Речові докази у провадженні не досліджувались та перед судом не порушувалось питання про вирішення їх долі відповідно до ст. 100 КПК України.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1