Справа № 462/19/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/855/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Львівська УВП-19» кримінальне провадження № 0000805 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 22 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грабова, Буського району, Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

встановила:
Обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 22 липня 2021 року,яким його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з дня фактичного звернення вироку до виконання після набрання ним законної сили.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 128 000 гривень відшкодування матеріальної шкоди, 50000 гривень відшкодування моральної шкоди 12000 гривень витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 10 676 гривень.

Арешт на автомобіль марки «Mercedes-Benz CLS 350» реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 19.11.2019 року скасовано.

Даний вирок оскаржив обвинувачений ОСОБА_10 , який просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання, а саме призначити йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від призначеного основного покарання з випробуванням строком 1 рік. Вважає призначене покарання надто судовим, а тому в цій частині вирок є необґрунтовано суворим.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що вину у скоєному визнав повністю, щиро розкаявся і сприяв досудовому розслідуванню. У дебатах сторона обвинувачення просила покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Апелянт вважає, що суд у супереч законодавству вважав щире каяття як спосіб уникнення покарання, але така пом`якшуюча обставина передбачена чинним КПК. Перебуваючи на волі він би всіма заходами сприяв відшкодування шкоди, яку не заперечує виплачувати.

Апелянт покликається, що суд не в повній мірі дотримався рекомендацій Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 щодо виконання вимог при призначенні покарання в кожному конкретному випадку.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 листопада 2019 року, близько 16 год. 15 хв., обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz CLS 350», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у крайній лівій смузі руху по вулиці Сяйво, 23 у м.Львові, в напрямку до вулиці Суботівська у м.Львові, проїжджаючи регульований пішохідний перехід, порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.5; Розділу 2 п.п.2.3. б), д); Розділу 8 п.п.8.7.3. ґ), е) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, оскільки він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки, створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, яка проявилась у тому, що наближаючись до регульованого пішохідного переходу, не реагував на забороняючі сигнали світлофора та продовжив рух автомобілем, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , котра переходила дорогу на регульованому пішохідному переході з права на ліво, в результаті чого, ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми із косим краєвим зламом правого надвиростка потиличної кістки без зміщення, забій головного мозку по типу дифузного аксонального ураження, злам обох кісток лівої гомілки із зміщенням кісткових фрагментів, злам акроміального кінця лівої ключиці, які ускладнились травматичним шоком 2 ст., що в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , підтриману його захисником - адвокатом ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційні вимоги, міркування прокурора про відмову у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого та залишення без змін вироку суду першої інстанції, міркування потерпілої ОСОБА_8 про залишення без задоволення апеляційної скарги поданої обвинуваченим, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги з доповненням, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, вчиненого за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам, які ніким не оскаржуються.

Дії ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно, оскільки він будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження.

Покликання апелянта на те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому занадто суворе покарання колегія суддів вважає безпідставним. Так, як санкція статті 286 ч.2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, то судом першої інстанції міра покарання була призначена в межах даної статті.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд врахував вимоги ст.50, 65 КК України, а також врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є необережним злочином, який відноситься до категорії тяжкого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість заподіяних злочином наслідків для потерпілої, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, усвідомив суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, у вчиненому щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. З врахуванням викладеного судом першої інстанції було призначено ОСОБА_6 основне покарання з призначенням додаткового покарання в межах санкції статті обвинувачення.
Таку позицію в цьому питанні суд першої інстанції прийняв з врахуванням характеризуючих даних особи обвинуваченогоа саме те, що він на спеціальних обліках не перебуває та його поведінку після вчинення кримінального правопорушення (надання допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину, очікування працівників поліції та швидкої медичної допомоги). Крім того враховано думку потерпілої сторони, яка просила призначити обвинуваченому реальну міру покарання.
Вимоги зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що судом першої інстанції йому призначено надто суворе покарання колегія суддів вважає безпідставними.

Колегією суддів було належним чином досліджено матеріали справи, враховано відсутність обтяжуючих вину обвинуваченого обставин та думку потерпілої сторони.

Апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 про можливість призначення йому покарання із звільненням від відбування покарання з призначенням випробувального строку не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено, а відтак не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги поданої обвинуваченим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 22 липня 2021 року яким засуджено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання рішення.

Головуючий:

Судді: