Справа № 303/2502/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.05.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/35/20, за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.09.2017.
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , не працюючий, із середньо-спеціальною освітою, судимий вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2016 за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподковуваних мінімумів доходів громадян, засуджений:
- за ч.1 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі га строк 04 (чотири) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 02 (два) роки.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_9 , мешканця АДРЕСА_2 матеріальну шкоду у розмірі 5524,73 грн.
Згідно вироку ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_8 02.02.2017 близько 18 год., діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, їх караність та настання суспільно - небезпечних наслідків, перебуваючи біля дитячого садку-ясла №9, що розташований по вул.І.Франка,65, з метою відкритого заволодіння чужим майном, наніс потерпілому ОСОБА_9 декілька ударів рукою зажатою в кулак в область обличчя, спричинивши йому тілесні ушкодження, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я у виді: синців у правій орбітальній області, в області нижньої щелепи зліва та в середній третині лівого стегна по зовнішній поверхні; закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку.
Після чого, ОСОБА_8 зняв з правої руки потерпілого золоту обручку з гравіюванням «Міша Лена» вартістю 2298,21 грн., з лівої руки золотий перстень вартістю 2626,52 грн. та з правої кишені куртки дістав належний потерпілому мобільний телефон
марки «Nokia X2» чорного кольору вартістю 600,00 грн., в середині якого знаходилась сім карта мобільного оператора зв`язку «Vodafone» вартістю 50,00 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 5524,73 грн.
В апеляційній скарзі, заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію діянь та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок суду від 19.09.2017 щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_8 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки. Вважає вирок суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Суд першої інстанції не обґрунтував судове рішення при звільненні ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням. Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 має непогашену судимість за вчинення корисливого злочину і будучи засудженим вироком Мукачівського міськрайонного суду від 11.11.2016, менш як через три місяці вчинив умисний тяжкий насильницький, корисливий злочин. Також на думку прокурора, визнання ОСОБА_8 своєї вини носить формальний характер, оскільки останній жодних дій щодо відшкодування завданої шкоди потерпілому не вживав. Звертає також увагу на відсутність даних, які б свідчили про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_8 без ізоляції останнього від суспільства, а тому вважає висновок суду першої інстанції про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України необґрунтованим та невмотивованим і таким, що не відповідає меті покарання.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та просив вироку суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з порушенням норм КПК України, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково з таких підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ч.1 ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За змістом ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від
кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч.1 ст.91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.
За змістом вказаної вище норми закону суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відтак, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а обмеження дослідження доказів, як процедура, передбачена ч.3 ст.349 КПК України, застосована бути не може.
Однак, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження та постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 вказаних вимог Закону не дотримався.
Як вбачається зі змісту вироку, кримінальне провадження було розглянуто судом без дослідження заявлених учасниками судового провадження доказів в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, відповідно до якого суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Проте, зміст журналу від 19.09.2017 свідчить про те, що зазначені положення норм процесуального законодавства учасникам кримінального провадження, зокрема обвинуваченому ОСОБА_8 та його захиснику - адвокату ОСОБА_10 роз`яснені не були та суд не переконався чи зрозуміло обвинуваченому це положення закону. З цього ж журналу судового засідання не вбачається належне проведення судом дій, передбачених ст.349 КПК України, натомість об`єктивно вбачається, що стадія визначення судом обсягу доказів, що підлягають дослідженню та допит обвинуваченого ОСОБА_8 відбулися формально, протягом трьох хвилин, що не можна вважати належним виконанням судом першої інстанції вимог ч.4 ст.349 та ст.351 КПК України щодо допиту обвинуваченого.
Більш того, із журналу судового засідання від 19.09.2017, а також технічного запису цього засідання, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 надаючи показання щодо кримінального провадження чітко показав, що наніс потерпілому лише один удар кулаком по обличчю.
В той же час, із обвинувального акту щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України вбачається, що вчиняючи щодо потерпілого ОСОБА_9 напад з метою заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 наніс потерпілому декілька ударів рукою зажатою в кулак в область обличчя, а згідно висновку судово-медичного експерта №253/17 від 20.03.2017 - ОСОБА_9 було нанесено не менше трьох ударів.
Відтак, зазначене у вироку суду першої інстанції твердження про те, що обвинувачений ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин викладених в обвинувальному акті щодо нього, визнав повністю, не відповідає дійсності, зважаючи на його неоднозначну позицію під час допиту та його формальний та поверховий допит судом.
Отже, прийнявши рішення про недоцільність дослідження доказів, без виконання вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд безпідставно обмежив дослідження фактичних обставин справи формальним допитом обвинуваченого, дослідженням лише письмових доказів, які були надані прокурором, та провів судове слідство без належного виклику потерпілого та свідків.
Зазначені обставини свідчать про порушення судом першої інстанції принципу безпосередності дослідження доказів, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист, а також презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені ст.7 п.п.10,13,16 КПК України і є вимогами, що містять загальні засади кримінального провадження, які за своїм змістом та формою повинні бути суворо дотримані.
При викладених вище обставинах, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 був безпідставно обмежений у реалізації свого права на захист, в тому числі і шляхом допиту потерпілого при проведенні судового слідства, а тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалений ним вирок з викладених вище підстав підлягає безумовному скасуванню.
За ст.412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п.5 ч.2 ст.412 КПК України.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення, чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства, чи іншим шляхом вплинули, чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Колегія суддів уважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційним судом істотним чи неістотним, залежно від обставин кримінального провадження.
Установлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів як обвинуваченого так і потерпілого, які перешкодили суду повно, і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули, чи могли вплинути на постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, а тому вирок підлягає до скасування.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.1 ст.187 КК України, судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст.415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.
При новому розгляді кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, в тому числі щодо особи обвинуваченого, тяжкості кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також покарання яке оскаржується із застосуванням ст.75 КК України, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що, призначаючи ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.ст.75-76 КК України, суд не зазначив за наявності яких підстав дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та не вмотивував своє рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає такими, що підлягають до ретельної перевірки та відповідної оцінки, і у випадку підтвердження наведених прокурором доводів щодо призначеного покарання, доведеності встановлених органом досудового розслідування фактичних обставин та кваліфікації дій, колегія суддів вважає, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст.75 КК України може бути розцінене як неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Враховуючи викладене апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст.ст.404,405,407,412,415,419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.09.2017 щодо обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.1 ст.187 КК України скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.
Ухвала Закарпатського апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: