справа № 174/190/22
провадження 1-кс/174/69/2022
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2022 року м. Вільногірськ

Слідчий суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області
ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , власника транспортного засобу ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірську Дніпропетровської області, клопотання слідчого СВ ВП № 4 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000053, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні слідчого СВ ВП № 4 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000053 від 03.05.2022 року за ознаками кримінального правопорушення-злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 ККУкраїни.

03.05.2022 року до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчогоСВ ВП № 4 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, погоджене прокурором Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області про арешт майна.
В своєму клопотанні слідчий зазначає, що 02.05.2022 року близько 11:36 год. водій автомобілю RENAULT CLIO державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись без пасажирів по трасі Вільногірськ-Лихівка (поблизу с. Дмитрівка), Кам`янського району Дніпропетровської області, де організовано двосторонній рух транспорту, по одній полосі в кожному напрямку, не дотримуючись безпечної дистанції руху здійснив зіткнення в задню частину автомобілю ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_2 зеленого кольору, в результаті ДТП водій автомобіля ВАЗ 2107 ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забої м`яких тканин, госпіталізована до Кам`янської ЦМЛ.

02.05.2022 року проведено огляд місця скоєння ДТП, та автомобілю марки RENAULT CLIO державний номерний знак НОМЕР_1 з пошкодженими. У подальшому вказаний автомобіль опечатано та доставлено до ВП № 4 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області для відповідального зберігання.

Відомості за даним фактом 03.05.2022 року СВ ВП № 4 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області внесено до ЄРДР за № 0000053 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

03.05.2022 року автомобіль марки RENAULT CLIO державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано речовим доказом відповідною постановою.

Клопотання обґрунтовано тим, що накладення на майно арешту є необхідним тому, що є реальна загроза приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження вищевказаного майна, яке вилучене під час огляду і тому слідчий вважає, що даний вид заходу для забезпечення кримінального провадження є доцільним, тому що вилучений автомобіль має значення для проведення експертних досліджень.
Крім того, в разі не застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна можливе його подальше використання, що позбавить орган досудового розслідування можливості проведення об`єктивного та всебічного розслідування по кримінальному провадженню та збереження вказаного автомобіля як речового доказу, а тому слідчий просить накласти арешт на нього.
Слідчий, в судовому засіданні підтримав клопотання, повідомив, що автомобіль було тимчасово вилучено до ВП № 4 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області. Необхідно забезпечити збереження майна для подальшого проведення експертизи та можливості надання експерту доступу до цього автомобіля, буде вирішуватися питання про призначення експертиз.
Прокурор в судове засідання зявився, клопотання підтримав, просив його задовольнити та накласти арешт на автомобіль шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження ним.
Власник автомобіля ОСОБА_5 в судове засідання з`явився, проти задоволення клопотання заперечував, оскільки транспортний засіб розбитий і потребує ремонту, що він як власник і збирається зробити, а також автомобіль йому потрібен для власних потреб і він бажає продовжити ним користуватись.

Вислухавши слідчого та прокурора, які просили задовольнити дане клопотання, власника, який проти задоволення клопотання заперечував, дослідивши письмові докази, долучені до клопотання, слідчий суддя доходить наступних висновків.

03.05.2022 до ЄРДР внесені відомостіза ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (арк. 4).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки RENAULT CLIO державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 , його власником є ОСОБА_5 (арк. 26).
Зі схеми до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (арк. 19) вбачається, що під час огляду місця ДТП слідчим було проведено лише огляд автомобіля ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_2 зеленого кольору на автодорозі Вільногірськ-Лихівка, а згідно протоколу огляду від 02.05.2022 року автомобіль RENAULT CLIO державний номерний знак НОМЕР_1 оглядався за адресою: вул. Нова, 13, м. Вільногірськ, Кам`янського району, Дніпропетровської області (арк. 8).

Постановою від 03.05.2022 року про визнання та приєднання до провадження речових доказів, RENAULT CLIO державний номерний знак НОМЕР_1 визнано речовим доказом (арк. 21, 22).

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Отже, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно положень ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

На підставі ч. 3 ст. 132 цього Кодексу арешт майна не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини субєктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Так, положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен зясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже субєкт, який ініціює таке обмеження повиненобґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону. Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна. Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобовязує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За частиною 3 ст. 214 КПК огляд місця події може проводитися до внесення відомостей до ЄРДР і вимагає негайного внесення відомостей до ЄРДР після його завершення.

У відношенні автомобіля, який належить ОСОБА_5 і оглядався за адресою: АДРЕСА_1 , тобто не за місцем ДТП, відповідно до протоколу огляду (арк. 8-10) слідчим до внесення відомостей до ЄРДР з салону автомобіля вилучались предмети, відбирались змиви, тобто вчинялись дії, що містять у собі ознаки, що обумовлюють дотримання підстав до огляду, визначених статтями 233, 234, 237 КПК України. За таких обставин огляду автомобіля 02.05.2022 року, притаманні ознаки примусової слідчої дії, що порушує недоторканність іншого володіння особи (транспортного засобу), а тому вона потребувала одержання ухвали слідчого судді стосовно його проведення та мала проводитись лише після внесення відомостей до ЄРДР, як і вилучення автомобіля RENAULT CLIO державний номерний знак НОМЕР_1 . Натомість відомості до ЄРДР були внесені 03.05.2022 року, а вказаний вище транспортний засіб вилучено 02.05.2022 року.

Виходячи з того, що визнаний речовим доказом автомобіль RENAULT CLIO державний номерний знак НОМЕР_1 який в розумінні положень ст. 86 КПК України є очевидно недопустимим доказом, оскільки отриманий в порушення порядку, встановленого КПК України, що виключає можливість прийняття слідчим суддею рішення про накладення арешту на це майно, тому в задоволенні клопотання має бути відмовлено в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 86, 98, 100, 131, 132, 169,170-175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 4 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про арешт майна - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом пяти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1