1Справа № 335/4742/22 1-кс/335/2001/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2022 року м. Запоріжжя
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, одруженому, не маючому на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
СлідчийСВ відділу поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області лейтенант поліції ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Своє клопотання мотивує тим, що 07.08.2022 року, приблизно о 10 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи свій злочинний умисел, знаходячись біля кіоску розташованого за адресою м. Запоріжжя вул. Сєдова 1, діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, проникли до комунікаційного колодязя, звідки викрали фрагмент кабелю ТПП 100х2х0,4 довжиною приблизно 50 метрів, що належить ЗФ АТ «Укртелеком», після чого з вказаним майном ОСОБА_7 та ОСОБА_4 зникли з місця скоєння злочину, тим самим розпорядилися вказаним майном.
В подальшому, 07.08.2022 року о 10 годині 53 хвилини, в парковій зоні навпроти медичного центру «Віта Центр», розташованого за адресою м. Запоріжжя, вул. Сєдова 1, а саме: за геолокаційними даними 47,8455410; 35,1410104, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з викраденим майном були зупинені працівниками поліції.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_4 спричинили матеріальний збиток ЗФ АТ «Укртелеком» на суму 3000 гривень.
Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням до сховища, вчинена за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.
08.08.2022 року за даним фактом повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_4 .
Слідчий вказує, що вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраним в кримінальному проваджені доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 07.08.2022 року; протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України від 07.08.2022 року; допитами свідків по кримінальному провадженню, а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; протоколом впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_12 ; речовими доказами по кримінальному провадженню.
Органом досудового розслідування встановлено наявність в діях ОСОБА_4 ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КК України.
Так, слідчий вказує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, у зв`язку з чим, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватись від органів досудового розслідування.
Підозрюваний ОСОБА_4 усвідомлюючи, що у зв`язку із повідомленням йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, та те, що у подальшому його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, що тягне за собою певні негативні наслідки у вигляді санкції, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України, може умисно ухилятися від явки в органи досудового слідства, слідчого судді або переховуватись від органів досудового розслідування, та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі.
Також, підозрюваний ОСОБА_4 , може бути обізнаним про місце проживання свідків, які своїми показаннями підтверджують його причетність до скоєння кримінального правопорушення. Враховуючи це, орган досудового слідства вважає, що залишаючись на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, підозрюваний може самостійно або через інших осіб, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що є ризиком передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Орган досудового слідства вважає, що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, за допомогою інших осіб, або будь-яким іншим способом із застосуванням будь-яких засобів може перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, чим може перешкодити встановленню істини по справі, знищити не вилучені матеріали, речові докази, що є ризиком передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, органом досудового слідства встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 ніде не працевлаштований, не має джерела доходу, вчинив кримінальне правопорушення проти власності, що свідчить про те, що це є єдиним джерелом його прибутку і залишаючись на волі, ОСОБА_4 може вчинити інші аналогічні кримінальні правопорушення з метою отримання доходу незаконним шляхом, що є ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Про неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, такого як особисте зобов`язання, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 176 КПК України, на думку слідчого свідчить тяжкість вчиненого підозрюваним в умовах воєнного стану кримінального правопорушення.
Неможливість обрання до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 176 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 не має стійких соціальних зв`язків, які б заслуговували довіру інших осіб, які б поручились за виконання ним покладених на нього обов`язків.
Крім того, на час звернення з клопотанням до слідчого судді, до слідчого не надходило відповідних клопотань від поручителів.
Про неможливість обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави, що передбачено п. 3 ч. 1 ст. 176 КПК України, свідчить те, що на час звернення з клопотанням до слідчого судді, відповідних клопотань від заставодавців не надходило.
Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 принципово ігноруючи виконання встановлених норм поведінки в суспільстві, вчинив тяжкий злочин проти власності під час воєнного стану. Орган досудового слідства вважає, що обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який передбачений п. 4 ч. 1 ст. 176 КПК України, неможливе, так як ОСОБА_4 не має стійких соціальних зв`язків і може порушувати умови домашнього арешту, відповідно вказаний запобіжний захід не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
У зв`язку з чим, з метою захисту громадян і суспільства від злочинних посягань ОСОБА_4 , оскільки останній є суспільно небезпечною особою, слідство приходить до висновку, про неможливість запобігання вищевказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, слідчий просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази, заслухавши думку прокурора, яка клопотання підтримала, просила задовольнити з підстав викладених у ньому, думку підозрюваного, його захисника, які просили відмовити у задоволенні клопотанні слідчого, з тих підстав, що в органом досудового розслідування не надано переконливих доказів, що інші запобіжні заходи, в тому числі і цілодобовий домашній арешт не зможуть забезпечити належної поведінки підозрюваного, та які просили обрати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту, аналізуючи матеріали справи, слідчий суддя дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
08.08.2022 року ОСОБА_4 у встановленому законом порядку повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі Браво проти Італії», затримання і тримання особи під вартою допустимі не лише у випадку доведеності факту скоєння злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою попереднього розслідування, досягненню мети якого і є тримання під вартою. Факти, що викликали підозру, не обов`язково повинні бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження, або навіть пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 07.08.2022 року; протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України від 07.08.2022 року; допитами свідків по кримінальному провадженню, а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; протоколом впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_12 ; речовими доказами по кримінальному провадженню та іншими доказами у кримінальному провадженні.
При цьому, на стадії досудового розслідування кримінального правопорушення слідчий суддя повинен встановити лише наявність обґрунтованої підозри особи у вчиненні злочину, тобто, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною з точки зору об`єктивного спостерігача та не вирішує питання доведеності винуватості особи у вчиненні злочину, не оцінює докази з точки зору їх допустимості, достатності, взаємозв`язку, не вирішує інші питання, що вирішуються під час судового розгляду кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Водночас, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477- IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду. Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі Плесо проти Угорщини), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі А. та інші проти Об`єднаного Королівства ), З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду. Так, у справі Маккей проти Об`єднаного Королівства ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.
Відповідно до положень статті 184 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу обов`язкова повинно містити посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Тобто, одних припущень слідчого та прокурора щодо наявності певних ризиків недостатньо для винесення слідчим суддею, судом рішення про обрання запобіжного заходу, кожен конкретний ризик має бути доведений та обґрунтований доказами його існування, з наданням копій матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клітин проти України , наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ Белеветський проти Росії - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.
Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ «Александер Макаров проти Росії» національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами. Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в колісній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі Кобець проти України зазначив, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення поза розумним сумнівом (також рішення у справі Авшар проти Туреччини. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ Бойченко проти Молдови одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою (аналогічні справи - Беччієв проти Молдови та Сарбан проти Молдови ).
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні довести суду обставини, на які вони посилаються. Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності. Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами. Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Згідно Постанови № 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 року Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи. Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Проте, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, ніж до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , його особу та інші обставини, ризики, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, про що свідчить те, що останній вчинив тяжке кримінальне правопорушення за яке передбачена безальтернативна міра покарання у вигляді позбавлення волі, у разі його засудження, що саме по собі вказує на те, що підозрюваний може здійснити спроби до переховування від слідчого, прокурора та суду з метою уникнення настання кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків, оскільки наразі не допитано усіх можливих свідків вчинення кримінального правопорушення, що вказує на те, що існує ризик впливу підозрюваного на вказаних осіб шляхом погроз, умовляння, залякування чи підкупу з метою зміни чи дачі неправдивих показів такими особами.
Крім того, ОСОБА_4 , не маючи ніякого джерела доходу, може продовжити вчиняти нові корисливі злочини з метою покращення свого матеріального стану, а тому, з метою забезпечення кримінального провадження та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідність застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому також, в судовому засіданні, стороною обвинувачення доведено наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України
Разом з цим, відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Під час розгляду клопотання, встановлено, що прокурором не доведено, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного.
Підозрюваний має постійне місце проживання у м. Запоріжжі, зазначене вказує на те, що підозрюваний не залишить місто Запоріжжя, щоб ухилитися від відповідальності. Матеріальна шкода відшкодована шляхом повернення майна.
Саме домашній арешт може забезпечити належну поведінку підозрюваного. Так домашній арешт забезпечить перебування підозрюваного під певними обмеженнями, що створить умови для забезпечення ризиків. Певні обмеження будуть сприяти кримінальному провадженню та забезпечать встановленим судом ризики. Окрім того підозрюваний зможе працювати тощо.
Оскільки прокурор в судовому засіданні не довела обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а саме недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого та застосування більш м`якого запобіжного заходу підозрюваному, ніж той, який зазначений у клопотанні, а саме - домашній арешт та котрий згідно зі ст. 181 КПК України полягає в забороні підозрюваному залишати житло у певний час доби, слідчий суддя враховує кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , його особу, стан здоров`я та інші обставини.
Окрім цього, застосовуючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вважаю за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього такі обов`язки: з`являтися до слідчого, прокурора, суду на його виклик у встановлений термін; не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання, місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.
Згідно ч. 5 ст. 181 КПК України передбачає, що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Згідно ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання під домашнім арештом може бути продовженим за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно звільняється з під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 193, 194, 196, 205, 309 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого залишити без задоволення.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, шляхом заборони протягом двох місяців залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступного дня з 09 серпня 2022 року до 09 жовтня 2022 року включно.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:
- з`являтися до слідчого, прокурора, суду на його виклик у встановлений термін;
- не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання, місця роботи;
- утримуватися від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , положення ч. 5 ст. 181 КПК України, у відповідності до якої працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
В разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 .
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з моменту проголошення.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 09 серпня 2022 року.

Повний текст ухвали виготовлено 10 серпня 2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1