ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/573/22 Справа № 182/5410/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000933 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_12 , прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, маючого вищу освіту, працюючого керівником ТОВ «ТРК Нікополь», на утриманні маючого малолітню дитину ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 263КК України та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років;

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 залишено без змін до набрання вироком законної сили, однак не більше ніж до 15.01.2022 року та продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою до вказаного часу.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту затримання - з 29.03.2020 року.

Цивільний позов ОСОБА_10 , - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 кошти у розмірі 400 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено долю судових витрат та речових доказів.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.

У невстановлену досудовим розслідуванням дату, час та місці, ОСОБА_7 , реалізуючи умисел направлений на придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу з невстановленого досудовим розслідуванням джерела, придбав пістолет Макарова (ПМ) БШ 7639, 8 патронів калібру 9 мм, пістолет моделі «CESKA ZBROJOVKA Modell 27» і 10 патронів калібру 7,65 мм, які без передбаченого законом дозволу зберігав в автомобілі «TOYOTA LAND CRUISER 100», д.н.з. НОМЕР_1 та носив при собі.

В подальшому, о 22.42 годині 28.03.2020 року ОСОБА_7 разом із ОСОБА_14 , з метою пошуку ОСОБА_15 та вирішення конфліктної ситуації, яка склалася між останнім та ОСОБА_14 , приїхали на вказаному автомобілі до автозаправної станції «Glusko», розташованої за адресою: м. Нікополь, вул. Патріотів України, 143а.

Зупинившись біля адміністративної будівлі вищезазначеної АЗС, ОСОБА_14 вийшов з автомобіля та направився у бік компанії осіб, серед яких знаходився раніше йому знайомий ОСОБА_16 , у якого ОСОБА_14 запитав стосовно місць можливого перебування ОСОБА_15 , на що ОСОБА_16 погодився показати відомі йому місця знаходження останнього.

Підійшовши до автомобіля, де за кермом знаходився ОСОБА_7 , а на передньому пасажирському сидінні з права ОСОБА_14 , ОСОБА_16 сів на заднє пасажирське сидіння з права та спільно покинули територію АЗС «Glusko» з метою пошуку ОСОБА_15 ..

Під час руху, навпроти будинку 2/2 по вул. Світлій у м. Нікополі між ОСОБА_7 та ОСОБА_16 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_16 завдав не менше 4-5 ударів невстановленим предметом в область голови ОСОБА_7 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді синців та саден обличчя, синців лівої та правої вушної раковини, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В цей час у ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, направлений на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_16 .

Перебуваючи за кермом зазначеного автомобіля, з метою реалізації свого злочинного умислу на умисне вбивство ОСОБА_16 , ОСОБА_14 зупинив автомобіль та діючи умисно, розуміючи протиправність своїх дій, з пістолету «ПМ» НОМЕР_2 здійснив два постріли в бік ОСОБА_16 , спричинивши останньому вогнепальні кульові сліпі поранення тазу і правого стегна.

Після отримання вогнепальних поранень ОСОБА_16 , розуміючи, що його життю та здоров`ю загрожує небезпека, відчинив двері та намагався вийти із салону автомобіля, на що ОСОБА_7 , з метою доведення до кінця свого злочинного умислу на вбивство, коли ОСОБА_16 був звернений задньою поверхнею тіла до дульного зрізу зброї, здійснив один постріл з пістолету «ПМ» НОМЕР_2 в ОСОБА_16 , спричинивши останньому вогнепальне кульове сліпе проникаюче поєднане поранення грудей, живота, позачеревного простору і лівого стегна.

В результаті умисних, злочинних дій ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_16 тілесні ушкодження у вигляді: вогнепального кульового сліпого проникаючого поєднаного поранення грудей, живота, позачеревного простору і лівого стегна з ушкодженням лівої легені, діафрагми, лівої нирки, тонкої кишки, м`яких тканин лівого стегна, а саме: вхідна вогнепальна рана в міжлопатковій області спини зліва (рана № 3), раневий канал від рани, по ходу якого виявлені ушкодження 9-10-го ребер зліва, наскрізні ушкодження нижньої частки лівої легені, лівого купола діафрагми, лівої нирки, петель і брижі тонкої кишки зліва, м`яких тканин лівого стегна, крововиливи значного об`єму в лівій плевральній і в черевній порожнинах, куля в м`яких тканинах лівого стегна; вогнепального кульового сліпого поранення правого стегна, а саме: вхідна вогнепальна рана зовнішньої поверхні правого стегна у верхній третині (рана № 2); раневий канал, по ходу якого є ушкодження м`яких тканин області тазу, шийки і головки правої стегнової кістки, куля в головці правої стегнової кістки; вогнепального кульового сліпого поранення тазу і правого стегна, а саме: вхідна вогнепальна рана в надлобковій області справа (рана № 1), раневий канал, по ходу якого є ушкодження м`яких тканин правого стегна і правої сідниці, куля в м`яких тканинах правої сідниці.

Тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних кульових поранень тулубу, правої і лівої нижніх кінцівок у даному випадку розглядаються сумісно і, стосовно живих осіб, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Смерть ОСОБА_16 настала від вогнепальних кульових поранень тулубу, правого і лівого стегон (рани №№ 1-3), які супроводжувалися множинними ушкодженнями внутрішніх органів та кісток скелету, рясною внутрішньою кровотечею і в своїй сукупності привели до розвитку травматичного шоку, що слід вважати безпосередньою причиною смерті.

Після чого, розуміючи протиправний характер своїх дій, з метою приховування вчиненого злочину задля уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_14 , погрузили тіло ОСОБА_16 до багажнику автомобілю «TOYOTA LAND CRUISER 100», та почали рух в бік виїзду з міста Нікополь в напрямку м. Дніпро, де о 23.25 год. біля будинку № 1 по вулиці Лісній у м. Нікополі Дніпропетровської області були затримані співробітниками поліції.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, після скоєння умисного вбивства ОСОБА_16 , у ОСОБА_7 раптово виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_16 .

Реалізуючи свій злочинний умисел на крадіжку, діючи з корисливих мотивів ОСОБА_7 , приблизно о 22.57 годин того ж дня, знаходячись біля будинку 2/2 по вулиці Світлій у м. Нікополі Дніпропетровської області, умисно, таємно викрав мобільний телефон марки «Apple» моделі iPhone XS 64 GB, з абонентським номером НОМЕР_3 , вартістю 13 933 грн. 33 коп., належний ОСОБА_16 , чим спричинив останньому матеріальний збиток на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_7 , маючи умисел на носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці з невстановленого досудовим розслідуванням джерела, діючи умисно, придбав пістолет Макарова (ПМ) БШ 7639 та 8 патронів калібру 9 мм, які став зберігати без передбаченого законом дозволу в автомобілі «TOYOTA LAND CRUISER 100», пістолет моделі «CESKA ZBROJOVKA Modell 27» та 10 патронів калібру 7,65 мм, які зберігав при собі без передбаченого законом дозволу до 29.03.2020 року.

О 23:25 годин 28.03.2020 року, ОСОБА_7 , знаходячись за кермом автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER 100», д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись в напрямку виїзду із м. Нікополя, був зупинений співробітниками поліції Нікопольського ВП ГУНП біля будинку № 1 по вул. Лісна у м. Нікополі Дніпропетровської області, по орієнтуванню щодо причетності до вчинення особливо тяжкого злочину.

В період часу з 01.20 годин по 03.20 годин 29.03.2020 року, біля будинку №1 по вул. Лісна у м. Нікополі Дніпропетровської області проведено обшук автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER 100», д.н.з. НОМЕР_1 в ході якого, на задньому сидінні виявлено та вилучено пістолет «ПМ» с заводським номером НОМЕР_2 , промислового виробництва Іжевського механічного заводу (СРСР), 1963 рік, який є бойовою нарізною самозарядною короткоствольною вогнепальною стрілецькою зброєю калібру 9x18 мм, та 5 патронів калібру 9 мм, які є боєприпасами - бойовими пістолетними патронами калібру 9x18 мм, промислового виробництва, призначені для стрільби з бойової нарізної вогнепальної стрілецької зброї відповідного калібру (пістолет «ПМ», «АПС», пістолет-кулемет «КЕДР» та інші). Вказаний пістолет з патронами ОСОБА_7 придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Також, о 06.00 годині того ж дня, в ході проведення в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України особистого обшуку ОСОБА_7 із правої зовнішньої кишені куртки у останнього було виявлено та вилучено пістолет моделі «CESKA ZBROJOVKA Modell 27», який є нарізною вогнепальною короткоствольною стрілецькою зброєю - самозарядним пістолетом моделі «CESKA ZBROJOVKA Modell 27», заводський номер НОМЕР_4 калібру 7,65 мм Вr., промислового виробництва компанії «Bohmische Waffenfabrik Aktiengesellschaft in Prag» Чехословакія; придатний до стрільби та 10 патронів, які є боєприпасами - пістолетними патронами центрального бою, калібру 7,65 мм Вr., зразка 1900 року, призначеними для стрільби зі зброї під патрон калібру 7,65 мм Вr. Патрони виготовлені промисловим способом, придатні для стрільби. Вказаний пістолет з патронами ОСОБА_7 придбав та носив без передбаченого законом дозволу.

В апеляційних скаргах:
- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_12 вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв`язку із допущеними судом невідповідністю висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Кримінальне провадження просить закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Зазначає, що під час судового розгляду ОСОБА_7 заперечував факт того, що зброя належить йому, при цьому надав суду послідовні покази, що вилучена у нього та в його автомобілі зброя належала ОСОБА_16 та була використана останнім під час нападу на нього. Наявність на зброї його відбитків пальців пояснив тим, що відібрав зброю у ОСОБА_16 в процесі боротьби.
Вважає, що жодних доказів як на спростування показів ОСОБА_7 так і на підтвердження факту носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу у вироку суду не наведено, та стороною обвинувачення не надано. Проведені під час досудового слідства та досліджені судом висновки експертів також, на його думку, не підтвердили у категоричній формі приналежність зброї та бойових припасів підсудному. Більш того, ОСОБА_7 мав у автомобілі зброю на яку мав дозвіл.
Крім того зазначає, що первісна версія слідства полягала у тому, що пістолет ПМ належить потерпілому ОСОБА_16 , що підтверджується повідомленням про підозру ОСОБА_7 .
Також вказує, що будучи допитаним під час судового розгляду справи ОСОБА_7 пояснив, що під час конфлікту та обопільної бійки, речі ОСОБА_16 випали з карманів, він їх зібрав з метою повернути потерпілому. Ці покази підтверджуються протоколами обшуку автомобіля, де знайдено та вилучено всі особисті речі ОСОБА_16 . Аналогічні покази надавав свідок ОСОБА_14 .
На думку захисника, стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів щодо обставин заволодіння мобільним телефоном, таємності цих дій, оскільки потерпілий у той час був живий, наявності корисливого мотиву у ОСОБА_7 не було.
Вважає, що за результатами розгляду справи, суд мав надати оцінку доказам, та дійти висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, через призму положень ст. 36 КК України. Суд, на його думку, мав ретельно проаналізувати в сукупності всі докази по справі, зокрема щодо поведінки як обвинуваченого ОСОБА_7 , так і потерпілого ОСОБА_16 , та дійти обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 оборонявся від суспільно-небезпечного посягання ОСОБА_16 з метою не дати можливості нападаючому заподіяти шкоди своєму здоров`ю.
На думку захисника, суду необхідно було прийняти до уваги той факт, що ОСОБА_7 раніше не був знайомий з ОСОБА_16 , будь-яких відносин з останнім не мав. ОСОБА_16 перед нападом погрожував забрати його автомобіль за борги сина, вів себе агресивно. В даному випадку оборона з боку обвинуваченого була своєчасною, оскільки була розпочата тільки після того, як потерпілий ОСОБА_16 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поводячи себе агресивно, першим наніс удари в область голови ОСОБА_7 , яких останній не очікував, та в цей час перебував за кермом автомобіля, при цьому нападник використовував зброю, лише після цього, реально сприймаючи загрозу своєму життю, у ході боротьби, коли зброя знаходилась у руках ОСОБА_16 , викручуючи руку з пістолетом пролунали постріли. Після цього, більше будь-яких дій стосовно потерпілого не вчиняв, тілесних ушкоджень не завдавав, хоча мав реальну можливість на це, та після конфлікту надав допомогу та вжив заходів для транспортування потерпілого до лікарні.
Врахувавши поведінку нападника, спрямованість умислу, інтенсивність і характер дій, що давали ОСОБА_7 , який захищався, підстави сприймати загрозу реальною, суд, на думку захисника, мав дійти висновку про наявність у діянні засудженого необхідної оборони, межі якої не були перевищені, а тому, кримінальне провадження за ч. 1 ст. 115 КК України підлягало закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
До вказаної апеляційної скарги захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_17 були подані доповнення, в яких останній просив оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Адвокат ОСОБА_17 вважає, що судом не було враховано, що ініціатором конфлікту був сам потерпілий, який знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Судом не враховано, що неправомірна поведінка потерпілого в такому разі може бути визнана обставиною, що зменшує суспільну небезпечність злочину і пом`якшує покарання винного. Також вважає, що судом не враховано, що внаслідок дій ОСОБА_16 в результаті конфлікту ОСОБА_7 отримав багаточисленні тілесні ушкодження, своїми діями ОСОБА_16 створював небезпеку для життя і здоров`я, ОСОБА_7 , коли наносив удари пістолетом по голові, що підтверджується висновком судово-медичного експерта № 140 від 02.09.2020 року.

На думку захисника, в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад злочину передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки пістолет «ПМ» та пістолет моделі «CESKA ZBROJOVKA Modell 27» з бойовими припасами він взагалі не носив, не зберігав.

Вважає, що докази, надані стороною обвинувачення, не доводять наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а саме - корисливого мотиву.

На думку захисника ОСОБА_17 , суд не розмежував докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні трьох кримінальних правопорушень, чим порушив ст. 374 КПК України. Вважає, що суд не спростував і не проаналізував позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо його дій у стані необхідної оборони.

- прокурор просить вказаний вирок скасувати, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 років, за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки, за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Також прокурор просить зазначити у мотивувальній частині вироку про відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .Виключити із резолютивної частини вироку посилання щодо знищення речових доказів - пристрою «ПМР-М» калібр 9 мм, серія НОМЕР_5 , 1975 року та пістолету моделі «CESKA ZBROJOVKA Modell 27» і 10 патронів калібру 7,65 мм.Вирішити питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами (т. 4 а.с. 258, 262, 268).В решті вирок суду залишити без змін.
Вважає, що у порушення вимог ст. 374 КПК України, ст. ст. 50, 65 КК України судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, в тому числі і за ч. 1 ст. 115 КК України, належним чином не проаналізовано дані, наявні у кримінальному провадженні, які мають правове значення при виборі заходу примусу, і по суті не вмотивовано, чому суд вважає за можливе досягти мети покарання при його призначенні майже у мінімальному розмірі, а саме у виді позбавлення волі на строк 8 років. У вироку суду при вирішенні питання про обґрунтованість та справедливість призначеного ОСОБА_7 покарання, на думку прокурора, належним чином не дано оцінки його поведінці під час та після вбивства ОСОБА_16 .
Зазначає, що протягом всього кримінального провадження (досудового і судового слідства) ОСОБА_7 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнавав, зазначаючи, що його дії носили характер самооборони. Навіть у судових дебатах обвинувачений вказував, що не мав умислу на вбивство, саме він є жертвою обставин, оскільки захищався від дій ОСОБА_16 . При вказаних обставинах, незрозуміле врахування судом при призначенні покарання «ставлення ОСОБА_7 до вчиненого кримінального правопорушення». Не було враховано судом і думку потерпілого ОСОБА_10 про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання.
Також зазначає, що судом у вироку не вказано щодо наявності або відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин. Відомостей про особу обвинуваченого не зазначено.

Прокурор вказує, що постановами слідчого від 13.05.2020 року та 01.07.2020 року визнано речовими доказами речі та предмети, вилучені в ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, які передано на зберігання до камери схову Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області (т. 4 а.с. 258, 262, 268). Відповідно до приписів ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Проте, на думку прокурора, судом помилково прийнято рішення по речах, які не визнавалися речовими доказами у справі, а також невизначено або невірно визначено долю деяких речових доказів. Так судом зазначено, що підлягає знищенню речовий доказ - пристрій «ПМР- М» калібр 9 мм, серія НОМЕР_6 -БВ № 1003, 1975 року випуску. Проте зазначений спецзасіб травматичної дії, власником якого на підставі дозволу № НОМЕР_7 є ОСОБА_16 , речовим доказом у провадженні не визнавався. Відповідно до листа слідчого, зазначений засіб направлений для зберігання та подальшого переоформлення до ВКОЗ у СДС ГУНП в Дніпропетровській області (т. 1 а.с. 76-79).
Також зазначає, що судом у вироку двічі вирішено знищити один і той самий пістолет «CZ» Modell 27» (він же « ОСОБА_18 »), заводський номер НОМЕР_4 калібру 7,65 мм Вr. із 10 стріляними гільзами. Рішення щодо речових доказів, зазначених в постановах слідчого від 13.05.2020 року та 01.07.2020 року не прийнято, доля речових доказів від 13.05.2020 року (т. 4 а.с. 258) визначена частково.
- представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 просить вказаний вирок скасувати, у зв`язку з невідповідністю, на його думку, призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією особистого майна. Задовольнити позов ОСОБА_10 в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 2 000 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині вирок просить залишити без змін.
Вважає, що рішення суду про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 8 років позбавлення волі є необґрунтованим, невмотивованим, та є занадто м`яким.
На думку апелянта, оскаржуване рішення не відповідає заподіяним моральним збиткам ОСОБА_10 , оскільки батько втратив сина. Це жахлива психічна травна на все життя для ОСОБА_10 .
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого та його захисників, які просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту, потерпілого та його представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_11 , перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався.

Доводи захисників та самого обвинуваченого про невинуватість останнього у скоєнні інкримінованих злочинів спростовані:

- поясненнями потерпілого ОСОБА_10 про те, що загиблий ОСОБА_16 його син, який працював в поліції, вважає, що вбивство сина було заздалегідь сплановано, вчинено групою осіб, але обвинувачений заперечує причетність до цього інших осіб, у той день його син був в компанії друзів, зброї при собі не мав. На відео видно, що Молодіни цілеспрямовано їхали на АЗС, де був у цей час його син. Син сів в машину за пропозицією ОСОБА_19 , під час огляду було виявлено його труп, обвинувачений надавав неправдиві покази з метою виправдати себе.

Будь-яких підстав не довіряти показам потерпілого ОСОБА_10 , колегія суддів не вбачає, оскільки вони є послідовними, та в повній мірі узгоджуються з сукупністю інших доказів, наведених у вироку.

Винуватість ОСОБА_7 в інкримінованих злочинах також доведена:

- протоколом обшуку від 29.03.2020 року, відповідно до якого встановлено, що в автомобілі TOYOTA, який знаходився на узбіччі поряд з будинком АДРЕСА_3 , в багажнику виявлено завернутим в мішок труп громадянина ОСОБА_16 . На задньому сидінні автомобіля виявлено пістолет ПМ, автомат та магазин до автомату. На затворі пістолету зазначений номер - НОМЕР_2 , аналогічний номер зазначено на рамці пістолета. В патроннику пістолета міститься патрон калібру 9 мм, маркування 200…. В магазині пістолета знаходиться 4 патрона калібром 9 мм. На магазині зазначено номер - НОМЕР_8 . В магазині автомату виявлено 30 патронів. На магазині до автомату міститься номер - 16. На автоматі зазначено номер - НОМЕР_9 та міститься напис ООО СОБР ЗРОБЛЕНО ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- протоколом огляду місця події від 29.03.2020 року встановлено, що місцем події є територія, яка прилягає до будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_4 . На асфальті виявлено предмет зовні схожий на гільзу патрона, калібру 9 мм. На відстані виявлено пляму речовини червоно-бурого кольору, біологічного походження;

- згідно висновку експерта № 202 від 29.04.2020 року: 1. Під час проведення судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_16 виявлені тілесні ушкодження: А. Вогнепальне кульове сліпе проникаюче поєднане поранення грудей, живота, позачеревного простору і лівого стегна з ушкодженням лівої легені, діафрагми, лівої нирки, тонкої кишки, м`яких тканин лівого стегна, - вхідна вогнепальна рана в міжлопатковій області спини зліва (рана № 3), раневий канал від рани, по ходу якого виявлені ушкодження 9-10-го ребер зліва, наскрізні ушкодження нижньої частки лівої легені, лівого купола діафрагми, лівої нирки, петель і брижі тонкої кишки зліва, м`яких тканин лівого стегна, крововиливи значного об`єму в лівій плевральній і в черевній порожнинах, куля в м`яких тканинах лівого стегна; Б. Вогнепальне кульове сліпе поранення правого стегна, а саме: вхідна вогнепальна рана зовнішньої поверхні правого стегна у верхній третині (рана № 2); раневий канал, по ходу якого є ушкодження м`яких тканин області тазу, шийки і головки правої стегнової кістки, куля в головці правої стегнової кістки; В. Вогнепальне кульове сліпе поранення тазу і правого стегна, а саме: вхідна вогнепальна рана в надлобковій області справа (рана № 1), раневий канал, по ходу якого є ушкодження м`яких тканин правого стегна і правої сідниці, куля в м`яких тканинах правої сідниці. Г. Садна лобної області обличчя, носу, підщелепної області, передньої поверхні грудної клітини і передньої черевної стінки. 2. Тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних кульових поранень різних частин тіла утворилися внаслідок трьох пострілів із ручної вогнепальної зброї, одиночними оболонковими кулями, що володіли високою кінетичною енергією та пробивною дією. 3. Тілесні ушкодження у вигляді саден різних ділянок обличчя та передньої поверхні тулубу утворилися від дотичної дії тупих предметів з переважаючою негладкою поверхнею або при ковзанні вказаними ділянками тіла по негладкій поверхні. 4. Тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних кульових поранень тулубу, правої і лівої нижніх кінцівок у даному випадку розглядаються сумісно і, стосовно живих осіб, відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. 5. Тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя і передньої поверхні тулубу, стосовно живих осіб, мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_16 вогнепальні поранення є сліпими кульовими пораненнями, утворилися при пострілах з вогнепальної зброї. Виявлені ушкодження, вірогідно, спричинені одиночними пострілами. При вертикальному розташуванні потерпілого напрямок пострілів відповідатиме напрямку виявлених раневих каналів, а саме: - для вогнепального кульового сліпого проникаючого поєднаного поранення грудей, живота, позачеревного простору і лівого стегна (рана №3): зверху-вниз, ззаду-наперед, незначно зліва-направо; - для вогнепального кульового сліпого поранення тазу і правого стегна (рана № 1): спереду-назад, незначно справа-наліво, зверху-вниз; - для вогнепального кульового сліпого поранення правого стегна (рана № 2): справа-наліво, спереду-назад, знизу-вверх. Під час спричинення вогнепального кульового сліпого поранення тазу і правого стегна (рана № 1) потерпілий був звернений передньою поверхнею тіла до дульного зрізу зброї. Під час спричинення вогнепального кульового сліпого поранення правого стегна (рана № 2) потерпілий був звернений правою бічною поверхнею тіла до дульного зрізу зброї. Під час спричинення вогнепального кульового сліпого проникаючого поєднаного поранення грудей, живота, позачеревного простору і лівого стегна (рана № 3) потерпілий був звернений задньою поверхнею тіла до дульного зрізу зброї, при цьому його тулуб і ліве стегно знаходилися в одній площині. Наявність вхідних вогнепальних ран на різних частинах і поверхнях тіла може свідчити як про динамічну зміну взаєморозташування потерпілого та особи, яка здійснювала постріли, так і про динамічну зміну положення тіла потерпілого відносно дульного зрізу вогнепальної зброї. Згідно медико-криміналістичного дослідження постріли призведені з неблизької дистанції, поза межами дії додаткових факторів пострілу (кіптяви, незгорілих порошинок, тощо), або через перешкоду (предмети одягу, тощо). Виявлені тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних кульових поранень тулубу, правого і лівого стегон (рани №№ 1-3) перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_16 .

Смерть ОСОБА_16 настала від вогнепальних кульових поранень тулубу, правого і лівого стегон (рани №№ 1-3), які супроводжувалися множинними ушкодженнями внутрішніх органів та кісток скелету, рясною внутрішньою кровотечею і в своїй сукупності привели до розвитку травматичного шоку, що слід вважати безпосередньою причиною смерті. Даний висновок складений на наявності і характері виявлених тілесних ушкоджень, наявності характерних морфологічних змін з боку внутрішніх органів, з урахуванням результатів додаткових методів досліджень.

Виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_16 тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних кульових поранень тулубу, правого і лівого стегон прижиттєві, спричинені незадовго до настання смерті. З огляду на результати судово-гістологічного дослідження тканин трупа можна припустити, що ці ушкодження були спричинені в проміжок часу 0,5-2 годин до настання смерті ОСОБА_16 .

Тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя прижиттєві, утворилися незадовго до настання смерті.

Свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 263КК України, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. Суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України. Доводи апеляційних скарг, не викликають сумнівів у правильності судового рішення, та спростовуються відповідними доказами.

Апеляційний суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 вину у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, не визнав, пояснив, що він майже постійно проживає у м. Києві. За півтора дні до події він приїхав з Києва до ОСОБА_20 на своєму автомобілі, в якому був карабін Сайга, який зареєстрований. 28 березня 2020 року йому треба було передати документи певній людині, прізвище якого він назвати не забажав, тому він з сином на його автомобілі поїхали на зустріч. У домовлений час він віддав документи і потім вони близько 23 год. заїхали на заправку випити кави, купити води. Син вийшов з автомобіля, де побачив ОСОБА_16 , якого він на той час не знав. ОСОБА_16 , підійшовши нахабно запитав у нього Коли син віддасть гроші ОСОБА_21 ?. У його сина дійсно був конфлікт з ОСОБА_21 , він знав, що з сина незаконно вимагають гроші. ОСОБА_16 почав говорити, що влаштує їм зустріч, потім сам, без запрошення заліз до машини і запропонував їхати аби влаштувати зустріч з ОСОБА_21 . Під час поїздки ОСОБА_16 все більше і більше проявляв агресію, погрожуючи, що все одно син платитиме, на що він заперечив, після чого ОСОБА_16 почав погрожувати відібрати в нього машину. Після цих слів, з застосуванням нецензурної лайки, ОСОБА_16 наніс йому удар у скроню, потім в око, потім ще раз по обличчю, та в нього потекла кров. В руках ОСОБА_16 був пістолет, звідки він його дістав він не зрозумів. Тому він схопив ОСОБА_16 одною рукою за зап`ястя, другою рукою накрив пістолет і ОСОБА_16 вивертаючи, направив в його бік пістолет, у зв`язку з чим він його відбив. В ході боротьби, коли ОСОБА_16 силою намагався направити на нього пістолет, він зрозумів, що може бути вбитим. Він зробив різкий ривок на злам рук, і в цей час пролунали хлопки. ОСОБА_16 пробував зверху навалитися на нього, відбувся ще один хлопок. ОСОБА_16 кинув пістолет, відчинив двері авто, вийшов на вулицю, тримаючись за двері. Тоді і він вийшов, поцікавився чи все нормально, крові на ОСОБА_16 не було, тому він вирішив, що це травматичний пістолет. Потім ОСОБА_16 почав то присідати, то встати. Він запропонував відвести його в лікарню, але ОСОБА_16 відмовився, оскільки перебував у стані сп`яніння. ОСОБА_16 підняв одяг, просив подивитись, що там, він повідомив, що є пошкодження, але крові не було. Тоді він запропонував ОСОБА_16 відвести його до лікарні ім. Мечникова, оскільки там працює його брат, на що ОСОБА_16 погодився, але за умови, що вони заберуть з собою його дівчину, яка залишилась на АЗС. Коли ОСОБА_16 виходив з машини, то випав його телефон, ключі, та ще один пістолет. Вони вирішили їхати на заправку, він розмістив ОСОБА_16 в багажнику, поклавши на спальний мішок. Потім на повороті їх наздогнав екіпаж ДАІ, і він повідомив що ОСОБА_16 живий, але вони відмовились надавати йому медичну допомогу до приїзду слідчо-оперативної групи. Пройшло багато часу, і коли приїхали слідчі, то ОСОБА_16 вже помер. Зазначив, що він захищався від нападу ОСОБА_16 , перевищив межі необхідної оборони.

Аналогічні покази ОСОБА_7 також надавав і в суді апеляційної інстанції.

Але вказані пояснення обвинуваченого, стосовно відсутності умислу на навмисне вбивство потерпілого, спростовані сукупністю зібраних доказів, зазначених у вироку.

Зокрема, про наявність у ОСОБА_7 умислу на навмисне вбивство ОСОБА_22 свідчить те, що обвинувачений тричі вистрілив зі зброї в потерпілого, покинув місце події, а при затриманні працівники поліції виявили в багажнику автомобіля труп потерпілого, поміщеним в мішок. Обвинувачений намагався у такий спосіб позбавитись тіла загиблого.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що характер виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які виникли внаслідок дій ОСОБА_16 , не свідчить про те, що обвинувачений знаходився у стані необхідної оборони та для відвернення суспільно небезпечного посягання не було необхідності здійснення трьох пострілів зі зброї у життєво-важливі органи. Суд вказав, що зазначені дії ОСОБА_7 не були вчинені у стані необхідної оборони, та оцінив дії ОСОБА_7 як такі, що спрямовані на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_16 . Виявлені у ОСОБА_16 тілесні ушкодження, згідно висновку комісійної експертизи могли бути спричинені при механізмі, вказаному обвинуваченим під час слідчого експерименту, але цей висновок експертів не свідчить, що вони виникли саме виключно при такому механізмі. Суд першої інстанції також зазначив, що факт спричинення ОСОБА_16 тілесних ушкоджень обвинуваченому ОСОБА_7 , впливає відповідно і на міру покарання.

З вказаними висновками суду повністю погоджується колегія суддів, та вважає, що в діях ОСОБА_7 був відсутній стан необхідної оборони за обставин, які склалися під час події.

Доводи обвинуваченого з цього приводу є такими, що направлені на уникнення кримінальної відповідальності за скоєне.

Відносно доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого, щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, та вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, є ґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою, як в деталях так і в цілому, що об`єктивно, вірно викладено у судовому рішенні, та належно проаналізовано.

Доводи захисту та обвинуваченого про невинуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України спростовані:

- показами свідка ОСОБА_23 , який пояснив, що приблизно з 28 на 29.03.2020 року він заступив у нічну зміну спільно з ОСОБА_24 . Отримавши інформацію про те, що можливо була стрільба, вони почали патрулювати у тому районі. Надійшла інформація, що можливо причетний до стрільби водій автомобіля «Тойота Ленд Крузер». Один з екіпажів побачивши даний транспортний засіб, зупинили його, і під час поверхневого огляду водія автомобіля, в правій кишені було виявлено пістолет. Після чого було застосовано до водія кайданки та викликано СОГ. Після чого поліцейський ОСОБА_25 почав оглядати транспортний засіб, на задньому сидінні виявлено автомат, пістолети, набої та в багажнику, в поліетилені знаходився труп невідомої особи. Водій з пасажиром відповіли, що везуть, як з`ясувалось ОСОБА_22 , у лікарню імені Мечникова в місто Дніпро;

- аналогічні пояснення суду надали свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_26 , зазначивши, що СОГ було вилучено зброю, набої з машини ОСОБА_7 .

Згідно протоколу обшуку від 29.03.2020 року, в автомобілі «TOYOTA LAND CRUISER 100» було виявлено та вилучено, зокрема:

- пістолет ПМ, в патроннику якого міститься патрон калібру 9 мм, та в магазині пістолета знаходиться 4 патрона калібру 9 мм;

- магазин з пістолету, в якому міститься 8 патронів калібру 9 мм;

- автомат та магазин до автомату з 30 патронами.

Згідно висновку експерта № 2-215 від 06.04.2020 року вбачається, що наданий на дослідження предмет, схожий на пістолет, є бойовою нарізною самозарядною короткоствольною вогнепальною стрілецькою зброєю калібру 9x18 мм - пістолетом ПМ с заводським номером НОМЕР_2 , промислового виробництва Іжевського механічного заводу (СРСР), 1963 рік. Слідів переробки в конструкції пістолета не виявлено. Пістолет придатний до стрільби. Наданий на дослідження магазин є уніфікованою складовою частиною пістолета ПМ. Даний магазин можливо використовувати в наданому на дослідження пістолеті.

Надані на дослідження 5 патронів є боєприпасами - бойовими пістолетними патронами калібру 9x18 мм, промислового виробництва, які призначені для стрільби з бойової нарізної вогнепальної стрілецької зброї відповідного калібру, наприклад: пістолети ПМ, АПС, пістолет-кулемет КЕДР та інш. Надані на дослідження 5 патронів придатні до стрільби.

Згідно висновку експерта № 2-214 від 08.04.2020 року встановлено, що наданий на дослідження предмет, схожий на автомат, є багатоцільовою нарізною вогнепальною стрілецькою зброєю калібру 5,45x39 мм - переробленим карабіном ВУЛКАН ТК калібру 5,45x39мм, заводський номер НОМЕР_10 , промислового виробництва ТОВ СОБР м. Дергачі, Харківська обл., Україна. Переробка карабіну полягає в саморобному видалені механізму блокування ударно-спускового механізму при складеному прикладі, що дозволяє проведенню поодиноких пострілів як з розкладеним прикладом так і зі складеним прикладом. Наданий на дослідження перероблений карабін придатний для стрільби тільки поодинокими пострілами як зі складеним прикладом, так і з розкладеним прикладом.

Наданий на дослідження магазин є уніфікованою складовою частиною автомата АК-74 та його модифікацій. Даний магазин можливо використовувати в наданому на дослідження предметі, схожому на автомат (перероблений карабін).

Надані на дослідження 30 патронів є боєприпасами - бойовими проміжними патронами калібру 5,45x39 мм, промислового виробництва, які призначені для стрільби з бойової нарізної вогнепальної стрілецької збр відповідного калібру, наприклад: автомат АК-74 (та його модифікації), ручний кулемет РПК-74. Патрони придатні до стрільби.

Згідно висновку експерта № 8-263 від 09.04.2020 року встановлено, що на затворі та курку, спусковій скобі, спусковому гачку, рукоятці, магазині наданого на дослідження пістолета, на дев`яти патронах та одному патроні встановлено наявність клітин з ядрами. Встановлені генетичні ознаки клітин з ядрами на затворі та курку, спусковій скобі, спусковому гачку, рукоятці пістолета, магазині, дев`яти патронах та одному патроні. Генетичні ознаки клітин з ядрами на затворі та курку, спусковій скобі, спусковому гачку, рукоятці пістолета належать особі чоловічої генетичної статі та збігаються між собою. Генетичні ознаки клітин з ядрами на затворі та курку, спусковій скобі, спусковому гачку, рукоятці пістолета збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_7 та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_14 та зразка крові ОСОБА_16 .

Отже, доводи обвинуваченого про те, що зброя належить не йому, є безпідставними.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в тій частині, що він не мав умислу на викрадення мобільного телефону ОСОБА_22 спростовуються протоколом огляду місця події, згідно якого мобільний телефон було виявлено саме у ОСОБА_7 .

Про те, що даний телефон марки «Apple» моделі iPhone XS 64 GB, з абонентським номером НОМЕР_3 , до події належав потерпілому, поясняв в суді його батько, - ОСОБА_10 .

Відповідно до журналу судового засідання та технічного запису, судовий розгляд було проведено з належним дотриманням вимог КПК України, були ретельно перевірені всі доводи захисту, в тому числі і щодо правильності юридичної кваліфікації скоєного та інші, які наведені в апеляційних скаргах, та яким надано належний аналіз та оцінку у вироку.

Таким чином, висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 263КК України, за наведених у вироку обставин ґрунтуються на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ст. 91 КПК України та підтверджені сукупністю належних, допустимих, достовірних доказів, досліджених судом яким суд з точки зору достатності та взаємозв`язку дав належну оцінку.

Відносно доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається з вироку, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував конкретні обставини, при яких скоєно вказані кримінальні правопорушення, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який раніше не судимий, характеризується позитивно, та призначив покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі, в межах санкцій ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі, та остаточно покарання обвинуваченому призначив за правилами ст. 70 КК України, оскільки має місце сукупність кримінальних правопорушень, та шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Суд першої інстанції також зазначив, що потерпілий ОСОБА_22 спричинив обвинуваченому ОСОБА_7 торцевою частиною руків`я пістолету тілесні ушкодження: садену спинки носу та кінчика носу, на крилі носу справа, над червоною каймою верхньої губи справа, на нижній повіці правого ока та правої щічної ділянки; синців правої та лівої виличної області, параорбітальної області праворуч, по задній поверхні правої вушної раковини в області завитка та проти завитка, передньої та задньої поверхні лівої вушної раковини, що відповідним чином вплинуло на розмір призначеного покарання, який є близьким до мінімального.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що призначене покарання ОСОБА_7 є необхідним та достатнім, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити особистий надмірний тягар для особи, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

При цьому колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тому, підстав для призначення більш суворого покарання ОСОБА_7 , як того просять прокурор та представник потерпілого у своїх апеляційних скаргах, - колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів прокурора про зазначення у мотивувальній частині вироку про відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження органом досудового розслідування не були встановлені обставини, які пом`якшуютьабо обтяжують покарання ОСОБА_7 .
Відповідно до вимог абз. 5 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, зокрема, зазначаються обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

З урахуванням наведеного визнання обставин такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, є правом суду, а не його обов`язком. Крім цього, як пом`якшуючі, так і обтяжуючі обставини, зазначаються лише в тому випадку, коли вони дійсно мають місце. Тому вимоги апеляційної скарги прокурора задоволенню не підлягають. Крім того, прокурор в апеляційній скарзі не зазначає, яким чином зазначене перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого, що оскаржуване рішення в частині вирішення цивільного позову не відповідає заподіяним моральним збиткам потерпілому ОСОБА_10 , колегія суддів вважає необґрунтованими, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Так, ч. 5 ст. 128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 статті 129 КПК України визначено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Положенням ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як роз`яснення у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як вбачається з вироку, вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції дотримуючись принципів розумності, справедливості, співрозмірності, виваженості та враховуючи те, що втрата рідної людини, в даному випадку сина потерпілого є непоправною втратою, внаслідок якої потерпілий зазнав глибокі душевні страждання, частково задовольнив цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 та дійшов до вірного висновку про необхідність і достатність стягнення з ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого - 400 000,00 гривень. З вказаним висновком суду повністю погоджується колегія суддів.

Відносно доводів апеляційної скарги прокурора, що судом першої інстанції помилково прийнято рішення по речах, які не визнавалися речовими доказами у справі, а також невизначено або невірно визначено долю деяких речових доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Питання про речові докази вирішуються відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Вимогами ч. 1 ст. 408 КПК України передбачений вичерпний перелік випадків, коли суд апеляційної інстанції змінює вирок, а саме: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Разом з тим, згідно п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків, судом можуть бути вирішені питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку про те, що не має підстав для зміни чи скасування судового рішення, і в частині вирішення долі речових доказів. В разі необхідності, суд першої інстанції здатен вжити заходи щодо вирішення вказаного питання в порядку виконання вироку, шляхом винесення відповідної ухвали.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 403, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_12 , прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 , - залишити без задоволення.

Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_27 ОСОБА_28 ОСОБА_29 ОСОБА_30