Дата документу 20.06.2022 Справа № 320/8463/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/8463/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/736/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 5 ст. 72 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 1 рік (а.с. 33-37).

Після цього, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2018 року було скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено ОСОБА_7 для відбування призначеного вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року покарання у вигляді 4 років позбавлення волі (а.с. 38-42).

У подальшому, вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня 2020 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року та призначено остаточне покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області засуджений ОСОБА_7 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_8 , звернувся з клопотанням, в якому просив зарахувати у строк призначеного йому покарання строк перебування під вартою з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, за період з 27 березня 2019 року по 26 січня 2021 року, мотивуючи клопотання тим, що у кримінальному провадженні, завершеному вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року, ОСОБА_7 вчинив злочин 12 березня 2017 року.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2021 року було відмовлено у задоволення вказаного клопотання, оскільки під час розгляду першого кримінального провадження (за результатами якого було постановлено вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року) засуджений ОСОБА_7 під вартою не перебував, а по іншому кримінальному провадженню (за результатами якого було постановлено вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня 2020 року) ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення 27 вересня 2017 року.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати та задовольнити клопотання про зарахування ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення у строк покарання за період з 27 березня 2019 року по 26 січня 2021 року, з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29 серпня 2018 року по справі № 663/537/17, а також висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26 лютого 2020 року по справі № 497/349/16-к.

Крім того, у кримінальному провадженні, завершеному вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року, ОСОБА_7 вчинив злочин 12 березня 2017 року, тому після призначення йому вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня 2020 року остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України, суд повинен був зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування ОСОБА_7 до строку призначеного покарання строку перебування під вартою з 27 березня 2019 року по 26 січня 2021 року з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року з огляду на наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, від відбування його був звільнений на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік (а.с. 33-37).
По вказаному кримінальному провадженню засудженому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не обирався.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Отже по кримінальному провадженню, за результатами розгляду якого було постановлено вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року, засуджений ОСОБА_7 під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не перебував під вартою, такий запобіжний захід до нього не застосовувався, а затриманий він був на виконання ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2018 року та вже після набрання вироком та нею законної сили.
Разом з тим, вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня 2020 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, а призначаючи остаточне покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України, суд першої інстанції до знову призначеного основного покарання у вигляді 4 років позбавлення волі від невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду (4 роки) приєднав лише 1 місяць, і призначив остаточне покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Тобто запропоноване засудженим зарахування строку його попереднього ув`язнення за попереднім вироком ніяк не впливає на розмір остаточно призначеного йому покарання в даному кримінальному провадженні, оскільки від невідбутої частини покарання за попереднім вироком суд першої інстанції приєднав лише 1 місяць позбавлення волі.
До того ж, по кримінальному провадженню, за результатами якого було постановлено вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня 2020 року, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення 27 вересня 2017 року, що взагалі свідчить про відсутність підстав для зарахування ОСОБА_7 строку тримання під вартою на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, і такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2018 року у справі № 13-31кс18 (єдиний унікальний номер 663/537/17).
На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4