Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/385/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2022 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому Кіровоградської області апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 червня 2022 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,
продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 серпня 2022 року.
Визначено заставу у розмірі 35 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 86,835 грн.

У разі внесення застави покладено обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 червня 2022 року, щодо ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 серпня 2022 року. Визначено заставу у розмірі 35 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 86,835 грн. У разі внесення застави покладено обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Рішення суду мотивовано тим, що раніше встановлені ризики, на які посилався прокурор під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися.
Обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнає, що свідчить про можливість впливу на свідків з метою зміні показань. ОСОБА_7 не працевлаштований, не має офіційного джерела доходу, що свідчить про можливість продовження злочинної діяльності.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить хвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 червня 2022 року, стосовно ОСОБА_7 , скасувати, змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Обгрунтовує свої вимоги тим, що продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , судом не в достатній мірі враховано, що він має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та позитивно характеризується.
Вказує, що можливості впливати на судове слідство у обвинуваченого ОСОБА_7 не має. Ризики, які зазначенні у рішенні суду є надуманими та необгрунтованими.
У матеріалах провадження відсутні обґрунтовані докази, які б свідчили про ухилення та переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування, тиск на свідків та вжиття заходів, направлених на знищення речових доказів.
Також зазначає про порушення вимог кримінального процесуального закону під час затримання обвинуваченого працівниками поліції.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_6 в його інтересах, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, зваживши доводи апеляційної скарги колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001214 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що ризики застосування запобіжного заходу тримання під вартою не відпали.

Враховуючи тяжкість покарання, обвинувачений може ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. ОСОБА_7 , не має джерела доходу, є ризик впливу на свідків з метою зміни ними своїх показань.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на більш м`який, є правильним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

ОСОБА_7 не одружений, не працевлаштований, стосовно обвинуваченого на розгляді суду перебуває ще один обвинувальний акт за ч. 2 ст. 307 КК України.

Вказані обставини свідчить про наявність ризиків, встановлених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують на можливість обвинуваченим у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 - відсутні.

Враховуючи суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому, суворість можливого покарання, місцевим судом правильно визнано за реальну небезпеку можливість ухилення ОСОБА_7 від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наведені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Оскільки строк тримання ОСОБА_7 під вартою закінчується та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, місцевий суд дійшов правильного висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

При цьому, суд першої інстанції відповідно до положення ч. 5 ст. 182, ч. 3, ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійшов правильного висновку про необхідність визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя в достатній мірі врахував обставини кримінального правопорушення, особу підозрюваного, наявність соціальних зв`язків та обґрунтовано визначив йому заставу у розмірі 35 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 86,835 гривень.

Отже, рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання апелянта на те, що у матеріалах провадження відсутні обґрунтовані докази, які б свідчили про ухилення та переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування, тиск на свідків та вжиття заходів, направлених на знищення речових доказів, на переконання колегії суддів є неспроможними, та не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Доводи апеляційної скарги про порушення вимог кримінального процесуального права під час досудового розслідування, є безпідставними, оскільки не зменшують ступінь ризиків, встановлених судом.

Твердження захисника про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою є необґрунтованими та на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням обставин кримінального провадження.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

За таких обставин апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 червня 2022 року, якою стосовно ОСОБА_7 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 серпня 2022 року, визначено заставу у розмірі 35 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 86,835 грн, у разі внесення застави покладено обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4