У Х В А Л А
Іменем України

"09" травня 2022 р. Справа153/1822/20

Провадження1-кп/153/131/20-к

Ямпільський районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ямпіль Вінницької області у залі судових засідань об`єднане кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000227 від 20.08.2019 та №0000105 від 03.04.2018 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м.Ямпіль Вінницької область, місце проживання АДРЕСА_1 , громадянина України, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296 та ч.2 ст.121 КК України,
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Ямпільського районного суду Вінницької області перебувають об`єднані в одне провадження матеріали вказаних кримінальних проваджень.
28.04.2022 за вх.№2141 прокурор звернувся із письмовим клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 . Своє клопотання мотивував тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб. З 11.04.2019 ОСОБА_4 оголошено в розшук у зв`язку з переховуванням від органів досудового розслідування. За результатами розшукових дій встановлено місцезнаходження ОСОБА_4 та затримано 02.12.2020. Відповідно до ухвали слідчого судді від 03.12.2020 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Також в провадженні Ямпільського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні 03.04.2018 тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, вчинене групою осіб, в якому він перебував під вартою та після обрання більш м`якого запобіжного заходу з 17.04.2019 по 16.12.2020 розшукувався судом. ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів та злочинів проти життя та здоров`я, востаннє за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України (заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження), за що судимість не знята та не погашена. Наразі продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. ОСОБА_4 тривалий час перебував у розшуку, у зв`язку із чим досудове розслідування зупинялося, вказане свідчить про його намагання уникнути правосуддя з огляду на суворість покарання. Застосування таких запобіжних заходів як особисте зобов`язання чи домашній арешт не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. Просив розглянути клопотання про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання з можливістю подальшої мобілізації, зазначивши, що він звертався до прокурора із таким клопотанням, однак, йому було відмовлено, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, але в час, коли йде війна, він хоче допомогти своїй сім`ї, а також бути корисним для держави, втікати нікуди не збирається.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, а також звернувся до суду з письмовим копотанням, вх.№2303 від 09.05.2022, в якому просив змінити обвинуваченому запобіжний захід із тримання під вартою на особисте зобов`язання з можливістю подальшої мобілізації. Своє клопотання мотивує тим, що зазначені прокурором в клопотанні ризики необґрунтовані, жодний із цих ризиків недоведений.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , про зміну обвинуваченому запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання з можливістю подальшої мобілізації, оскільки лише такий запобіжний захід як тримання під вартою зможе забезпечити належний розгляд справи у допоможе уникнути ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме, зокрема, те, що обвинувачений може переховуватися від суду. Також зазначив, що обвинувачений ОСОБА_4 звертався до прокурора з клопотанням про зміну йому запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання з можливістю подальшої мобілізації, однак, йому було відмовлено в такому клопотанні, у зв`язку з наявністю ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений у разі звільнення його із під варти буде переховуватися від суду.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, а також дослідивши письмове клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 та письмове клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, суд встановив наступні обставини та прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 03.12.2020 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30.01.2021.
Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 14.03.2022 ОСОБА_4 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 травня 2022 року.
Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків у кримінальному провадженні.
Подане прокурором клопотання відповідає вимогам КПК України, клопотання містить достатні дані про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296 та ч.2 ст.121 КК України, наявність ризиків, передбачених у пунктах 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання та продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.
Розглядаючи клопотання, подані прокурором та захисником обвинуваченого, судом враховано дані про особу ОСОБА_4 , який обвинувачується, в тому числі у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років.
На думку суду, санкції інкримінованих кримінальних правопорушень дають об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 зможе переховуватися від суду, оскільки з 11.04.2019 ОСОБА_4 вже був оголошений в розшук у зв`язку з переховуванням від органів досудового розслідування, продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 не працює і у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки, оскільки доказів того, що ОСОБА_4 проживав у незареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 суду не надано, стан здоров`я та вік обвинуваченого дозволяють утримувати його під вартою.
Суд враховує наявність у обвинуваченого ОСОБА_4 зареєстрованого місця проживання, а також те, що він є батьком малолітньої дитини, однак, вказані обставини не дають змоги дійти висновку про нівелювання ризиків у кримінальному провадженні та застосувати відносно ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід.
Стосовно доводів обвинуваченого та його захисника в частині зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання з можливістю подальшої мобілізації у Збройні сили України, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Слідчий суддя або суд, який розглядає кримінальне провадження, розглядає клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період невідкладно. За наявності достатніх підстав слідчий суддя або суд має право скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для подальшого проходження підозрюваним, обвинуваченим військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Таким чином, скасування обвинуваченому запобіжного заходу можливе за умови дотримання процедури визначеної ст. 616 КПК України та за наявності підстав встановлених вказаною нормою.
В клопотанні захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу так і в матеріалах кримінального провадження відсутні обставини, які свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_4 підпадає під проходження військової служби за призовом під час мобілізації. Відсутні жодні дані про те, що обвинувачений є придатними до несення військової служби в умовах воєнного стану та взагалі підлягає мобілізації. Крім цього, суд бере до уваги те, що обвинувачений не є учасником бойових дій, учасником АТО чи ООС.
Враховуючи стадію судового провадження, суд констатує, що такі обставини у своїй сукупності свідчать про те, що і надалі продовжують існувати ризики, які були враховані при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу і його продовження.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (п.35 рішення ЄСПЛ №12369/86 від 26.06.1991 року «Летельє проти Франції»).
Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі "Ілійков проти Болгарії" від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Ризик втечі не має бути встановлений тільки за можливості суворого вироку. Ризик втечі має оцінюватися разом із факторами, які вказують на характер особи, її моральність, місце проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та ін.
Відповідно до правової позиції викладеної у рішенні ЄСПЛ "Харченко проти України", розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотання про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено.
Суд відхиляє доводи захисника обвинуваченого та самого обвинуваченого про можливість застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, оскільки обставини, на які вони покликаються щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не спростовують та не зменшують ризиків, вказаних у клопотанні прокурором.
Суду не надано достатніх даних на підтвердження гарантій запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України, які свідчать про можливість їх уникнення шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що дію запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити на строк, що не може перевищувати 60 днів.
Також, з урахуванням наведеного, суд має підстави для відмови у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , про зміну запобіжного заходу.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183-184, 193-194, 196-197, 199, 201, 314-316, 331, 369-372, 395 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраного ухвалою слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 03.12.2020 на строк, що не перевищує шістдесяти днів, тобто, до 07 липня 2022 року.
Визначити 07 липня 2022 року датою закінчення строку дії ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 .
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання відмовити.
Ухвалу може бути оскаржено протягом семи днів з дня її оголошення до Вінницького апеляційного суду через Ямпільський районний суд Вінницької області.

Суддя ОСОБА_1