Справа № 195/1339/22
Провадження № 1-кс/195/225/22 У Х В А Л А
10.08.2022 року с-ще Томаківка
Дніпропетровської області
Томаківський районний суд Дніпропетровської області області у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
Слідчий у кримінальному провадженні заступник начальника СВ відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна визначеного речовим доказом відповідно до постанови слідчого від 06.08.2022 року, а саме: тимчасово вилучений транспортний засіб марки ВАЗ 210700-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 та заборонити ОСОБА_4 користуватися та розпоряджатися даним транспортним засобом.
Клопотання обґрунтовано тим, що 05.08.2022 року о 12:00 годині по вул. Центральна в с. Китагорідка Нікопольського району Дніпропетровської області, рухався автомобіль марки ВАЗ 210700-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , який під час руху навпроти буд. №22 допустив зіткнення з мопедом Дельта без реєстраційного номера, номер шасі НОМЕР_2 , під керуванням неповнолітнього водія ОСОБА_5 , який рухався в темну пору доби в зустрічному напрямку без увімкненого світла фар. Внаслідок чого відбулося ДТП в результаті якого ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження.
05.08.2022 року слідчо-оперативною групою було здійснено виїзд на місце пригоди на вул. Центральна в с. Китайгорідка Нікопольського району Дніпропетровської області, де в період часу з 23.05 години 05.08.2022 року до 00.05 години 06.08.2022 року проведено огляд території з метою виявлення та вилучення предметів та речей вчинення даного кримінального правопорушення. В ході проведення огляду місця події було виявлено і прийнято рішення про тимчасове вилучення транспортний засіб марки ВАЗ 210700-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 та належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 09.08.2019 року громадянину України ОСОБА_6 . Рішення про тимчасове вилучення транспортного засобу марки ВАЗ 210700-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 обґрунтовується тим, що слідчим під час здійснення огляду були виявлені на ньому механічні пошкодження характерні при зіткненні з іншим транспортним засобом, у вигляді: деформації правого крила, пошкодження капоту та лобового скла з права. Після закінчення огляду місця події транспортний засіб марки ВАЗ 210700-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 тимчасово вилучено до спеціального майданчику зберігання речових доказів відділення поліції №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.
Вищевказане майно, є об`єктами матеріального світу, що відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а саме були знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі його сліди, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Вилучений 06.08.2022 року при проведенні огляду місця дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки ВАЗ 210700-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , має суттєве значення при розслідуванні кримінального правопорушення, а саме: використовуватися для проведення експертиз: трасологічної, технічної, автотехнічної, оскільки маються сліди контактної взаємодії з іншим транспортним засобом. Без проведення вказаних експертиз, повернення потерпілому автомобіля неможливо в зв`язку з тим, що є ризик знищення користувачем слідів вчинення кримінального правопорушення, що призведе до втрати доказів по даному кримінальному правопорушенню, в межах проведення досудового розслідування.
06.08.2022 року постановою слідчого транспортний засіб марки ВАЗ 210700-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 долучений до кримінального провадження в якості речового доказу.
Обставини встановлені під час досудового розслідування вказують на те, що існують підстави вважати, що незастосування арешту майна призведе до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що унеможливить забезпечення незмінності слідової картини на них.
Правова підстава арешту майна (ч. 2 ст. 170 КПК України): збереження речових доказів.
Слідчий в судове засідання не з`явився, однак ним одночасно з клопотання подано заяву про розгляд справи за його відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити.
Особа, в якої було вилучено майно, будучи повідомленою про розгляд клопотання не з`явилася в судове засідання.
Згідно з вимогами ч. 1 ст.172 КПК України неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання про арешт майна.
Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання за допомогою технічних засобів не здійснювалась. Відповідно до вимог ст. 108 КПК України ведеться журнал судового засідання.
Слідчий суддя, розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали, прийшов до висновку про необхідність його задоволення виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
05.08.2022 року слідчо-оперативною групою було здійснено виїзд на місце пригоди на вул. Центральна в с. Китайгорідка Нікопольського району Дніпропетровської області, де в період часу з 23.05 години 05.08.2022 року до 00.05 години 06.08.2022 року проведено огляд території з метою виявлення та вилучення предметів та речей вчинення даного кримінального правопорушення. В ході проведення огляду місця події було виявлено і прийнято рішення про тимчасове вилучення транспортного засобу марки ВАЗ 210700-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 .
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як слідує з ч. 6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Зі змісту ст.171 КПК України слідує, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Разом з тим, при розгляді клопотання, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
З огляду на зазначені вимоги закону, слідчий суддя приходить до висновку про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для накладення арешту на майно з метою запобігання подальшого відчуження майна, що може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а не накладення арешту на вказане майно створює реальну загрозу заподіяння об`єктивному розслідуванню кримінального провадження, проведення експертиз.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання його зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, і таке обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
В свою чергу статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Слідчий суддя наголошує, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. наприклад пункт 53 рішення Європейського Суду у справі «Суханов та Ільченко проти України»).
Таким чином, право на володіння речами і документами не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
За вказаних обставин слідчий суддя вважає наявними передбачені ст. 170 КПК України підстави для арешту майна, з метою проведення по кримінальному провадженню експертиз, у зв`язку з чим необхідно зберегти слідову картину на предметах дослідження, оскільки у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики знищення, псування, відчуження цього майна.
При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
З урахуванням наведеного та керуючись ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,-
Накласти арешт на майно, визначене речовим доказом відповідно до постанови слідчого від 06.08.2022 року, а саме: тимчасово вилучений транспортний засіб марки ВАЗ 210700-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Заборонити ОСОБА_4 відчуджувати користуватися та розпоряджатися транспортним засобом марки ВАЗ 210700-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на дізнавача у кримінальному провадженні - слідчого у кримінальному провадженні заступника начальника слідчого відділення Відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 .

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1

10.08.2022