Справа №585/423/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/376/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02.06.2021 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, працюючого ПрАТ «Біловодський КХП» на посаді оператора по обробці зерна, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в якій він просив вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02.06.2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в суді першої інстанції просив призначити новий судовий розгляд матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_8 .

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з часу приведення вироку до виконання та зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання перебування його під вартою - період з 16.01.2020 року по 22.05.2020 року включно з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

Скасовано арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.01.2020 року.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник стверджував про незаконність вироку суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та через невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, на переконання захисника суд дійшов передчасного висновку у доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 та не правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК України.

На думку захисника суд безпідставно не прийняв до уваги послідовні та логічні пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , які в ході досудового розслідування та судового розгляду справи не змінювались та узгоджуються з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 75/2020від 23.03.2021 року та висновком експерта № 12 від 12.02.2020 року.

Захисник перелічив всі тілесні ушкодження, що за висновком експерта № 75 виявлені на трупі потерпілого ОСОБА_9 , зазначив про механізм і час їх утворення та про причину смерті ОСОБА_9 . Однак, з досліджених судом першої інстанції доказів та встановлених обставин, на думку захисника, факт наявності причинно-наслідкового зв`язку між тілесними ушкодженнями, що спричинив ОСОБА_8 і настанням смерті потерпілого ОСОБА_9 , так і залишився не підтверджений.

Апелянт звертав увагу на суперечливі висновки судово-медичних експертиз № 75 та № 12, які не дають стверджувати про те, що смерть потерпілого настала в результаті ударів нанесених саме обвинуваченим ОСОБА_8 , на відсутність прямих доказів вини обвинуваченого та відсутність свідків очевидців події злочину.

Також, на переконання сторони захисту спосіб отримання потерпілим тяжкого тілесного ушкодження, яке потягло за собою смерть: від удару чи внаслідок падіння з висоти власного росту на предмети, взагалі не було досліджено ні під час досудового розслідування ні під час судового розгляду, а також не встановлено достатніх доказів на підтвердження умислу ОСОБА_8 на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Вказував, що в судових дебатах він, як захисник, наголошував про те, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст. 125 КК України, оскільки тілесні ушкодження, які заподіяні потерпілому ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_8 та які він визнає, підтверджуються письмовими доказами, і вони носять характер легких тілесних ушкоджень. Вказаному суд оцінки не дав та до уваги не взяв.

Крім цього висновки суду першої інстанції не узгоджуються з позицією Верховного Суду викладеною у п. 26 постанови Пленуму № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» де йдеться про правову кваліфікацію за ст.119 та ст. 128 КК України.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема прокурор, обвинувачений та потерпілий апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 повернувшись з роботи 14.01.2020 року у вечірню пору доби до свого місця проживання по АДРЕСА_1 де на нього чекав ОСОБА_9 , який проживав у його будинку. Під час сварки з останнім, яка виникла на побутовому підґрунті, ОСОБА_8 діючи умисно і цілеспрямовано, з метою спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, наніс йому 2 удари в праве око. Після цього ОСОБА_8 покинув приміщення будинку та пішов поратися по господарству. В цей же вечір, повернувшись до будинку між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжилась сварка, в ході якої ОСОБА_8 діючи умисно і цілеспрямовано, з метою спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, наніс останньому , який сидів на ліжку, чисельнні удари лівою та правою ногою по черзі в ділянку грудної клітини та правої частини тулуба в місці розташування ребер. Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень у вигляді закритої тупої травми грудної клітки у вигляді множинних переломів ребер, перелому грудини, великими крововиливами в м`які тканини у потерпілого ОСОБА_9 розвинулась гостра легенево-серцева недостатність, в наслідок якої ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в будинку АДРЕСА_1 .

Про дату час і місце слухання справи учасники кримінального провадження, в тому числі і обвинувачений ОСОБА_8 , повідомлялись належним чином, про що свідчить розписка про вручення поштового повідомлення. В призначене на 15.06.2022 року о 14.00 год. судове засідання ОСОБА_8 не з`явився, захисник ОСОБА_7 , повідомив, що апеляційна скарга його захисника, а обвинувачений знає про розгляд справи, але не зміг з?явитися в суд і просив слухати справу без нього. З огляду на викладене, а також те, що питання про погіршення становища обвинуваченого в апеляційній скарзі не ставиться, враховуючи ст. 28 КПК України (розумність строків розгляду справи), та керуючись положеннями ч.4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе апеляційний розгляд справи провести у відсутність обвинуваченого, однак за участі його захисника, який і подав скаргу.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 , який апеляційну скаргу підтримав, просив вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 скасувати та призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд, думку прокурора ОСОБА_6 , яка не вбачала підстав для задоволення вимог апелянта, а тому просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги захисника колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вирок суду першої інстанції оскаржений одним учасником захисником, який у вимогах апеляційної скарги ставив питання про скасування судового рішення та призначення в суді першої інстанції нового судового розгляду, оскільки вважав, що вина його підзахисного ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме заподіяння потерпілому ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть останнього, не доведена, а дії обвинуваченого кваліфіковані не правильно.

Попри доводи сторони захисту, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені судом першої інстанції.

Зібрані досудовим слідством докази в своїй сукупності, вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме заподіяння потерпілому ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть останнього.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому злочині визнав частково та в суді першої інстанції пояснював, що дійсно 14.01.2020 року після повернення додому ( АДРЕСА_1 ) між ним та ОСОБА_9 , який на той час проживав у нього, виникла сварка з приводу того, що ОСОБА_9 не погодував худобу. Під час сварки він вдарив ОСОБА_9 декілька разів по обличчю, а потім пішов поратися по господарству. Через деякий час повернувся і продовжив сварити ОСОБА_9 , який сидів на ліжку. Останній сперечався із ним, а тому він розлютився і знову його вдарив кілька разів рукою в обличчя і пару разів ногою в тулуб, та пішов спати. Зранку 15.01.2020 року він встав і почав збиратись на роботу. ОСОБА_9 сидів живий на ліжку і попросив у нього попити води. Він дав йому попити, та приніс відро з водою і поставив біля ліжка, де сидів ОСОБА_9 . Потім пішов на роботу, а коли у вечері 15.01.2020 року близько 18 години повернувся, то ОСОБА_9 був мертвий. Він зателефонував голові сільської ради,- ОСОБА_10 і повідомив, що напевно ОСОБА_9 помер. ОСОБА_10 прийшов до нього до дому разом із своєю дружиною, подивились на ОСОБА_9 і викликали швидку та поліцію. Його забрали до поліції.

Крім цього, обвинувачений додав, що труп ОСОБА_9 він не переміщав до приїзду поліції. Будинок залишив 15 січня 2020 року зранку. ОСОБА_9 залишався на ліжку, ще просив у нього попити води. Будинок він на замок не зачиняв, закрив лише на «лямку». Щоб потрапити до кімнати, де лежав потерпілий, потрібно пройти через три кімнати. Відро з водою стояло на серванті біля ліжка. Коли він повернувся додому, то двері в кухню були відкриті. Були сліди, що начебто хтось вживав спиртні напої, зокрема на столі стояли стопки, біля стіни з права стояли пляшки з-під горілки, які були пусті. Їжі, що він залишав для ОСОБА_9 на столі не було. Враховуючи ці обставини, обвинувачений вважає, що більшу частину тілесних ушкоджень ОСОБА_9 наніс хтось інший, а він вдарив його лише кілька разів по обличчю і пару разів в тулуб, але від цього ОСОБА_9 померти не міг. На питання, хто був вхожий у будинок, ОСОБА_8 відповів, що таких було багато, але жодного прізвища не назвав. Осіб, у яких з ОСОБА_9 були неприязні стосунки він не знає і хто б це міг зробити також не знає.

Також, з метою повноти і об`єктивності вирішення справи суд першої інстанції допитав потерпілого, свідків і експерта, які пояснили наступне.

Так, потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції повідомив, що він працює виконуючим обов`язки старости Андріяшівської сільської ради. 15.01.2020 року у вечері зателефонував ОСОБА_8 і сказав, що напевно помер ОСОБА_9 , який у нього жив. Він разом із дружиною прийшли по місцю проживання ОСОБА_8 АДРЕСА_1 . Це було десь о 18 годині. Дружина, як фельдшер, подивилась на ОСОБА_9 і констатувала, що він мертвий. Йому теж це було видно. В будинку було не прибрано. ОСОБА_9 лежав на ліжку, на обличчі були синці. ОСОБА_8 казав, що ОСОБА_9 отримав від нього ляпасу, та за те що він не погодував худобу він його кілька разів вдарив. Звернув увагу, що на столі стояла одна пуста чарка, шматок хліба і м`яса. Біля кроваті було відро з водою. Вони викликали швидку та поліцію. Швидка оглянула ОСОБА_9 і підтвердила смерть. Потім поліція провела огляд, тіло ОСОБА_9 забрали в морг, а ОСОБА_8 забрали в поліцію. ОСОБА_8 казав, що займеться похованням ОСОБА_9 , але його затримали і ховала ОСОБА_9 сільська рада. У ОСОБА_9 родичів не має. Характеризує ОСОБА_9 та ОСОБА_8 як не конфліктних осіб. Щоб у будинку ОСОБА_8 здійснювалось розпивання спиртних напоїв компанією, він такого не бачив і від людей не чув. Односельчани на поведінку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не скаржились. ОСОБА_8 спиртними напоями не зловживає. Щоб у ОСОБА_9 був з кимось конфлікт чи він з кимось ворогував, то такого не було.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 суду пояснював, що ОСОБА_8 його сусід. 13.01.2020 року ввечері до нього прийшов ОСОБА_8 , який практично щодня заходить до нього. Приносив ласощі дітям. Вони поговорили, він повідомив, що прийде з дітьми до нього позасівати. 14.01.2020 року увечері він розповів, що полаявся з ОСОБА_12 . О 7 годині 14.01.2020 року ОСОБА_8 засіяв у нього і побіг на працю. Він з дітьми до нього не ходив. А 15.01.2020 року увечері ОСОБА_8 прийшов до нього схвильований і сказав, що знайшов ОСОБА_9 мертвим. Повідомив, що викликає поліцію і медиків. Повідомив, що зранку все було добре, що ОСОБА_12 провів його на роботу, а ввечері знайшов його мертвим. Свідок характеризує ОСОБА_8 , як добросовісну людину, надійну, спокійну, не агресивну. Знає він ОСОБА_8 близько трьох років. Потерпілого ОСОБА_9 свідок також характеризує як спокійну людину. Повідомив, що як ОСОБА_8 так і Бурба вживали спиртні напої, але не часто. ОСОБА_8 пив лише на вихідних. Особисто він працює в Києві і вдома буває не часто. Щоб хтось приходив до ОСОБА_8 він не бачив. Про 14 січня 2020 року ОСОБА_8 розповів йому, що ОСОБА_9 не митий, в будинку безлад, на ґрунті цього між ними і виник конфлікт. В чому це виражалось ОСОБА_8 не казав, а він не питав. ОСОБА_9 жив у ОСОБА_13 . Щоб хтось заходив у будинок ОСОБА_8 15 січня 2020 року, він не бачив. ОСОБА_8 казав, що він ОСОБА_9 вдарив 14 січня 2020 року.

Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції пояснювала, що працює листоношею. ІНФОРМАЦІЯ_3 від людей почула, що ОСОБА_9 помер. Коли 16.01.2020 року вона їхала по вулиці, її залучили як свідка. 11.01.2020 року вона віддавала ОСОБА_9 пенсію, за місцем проживання ОСОБА_8 .. Все було добре. Ніколи вона не бачила, щоб ОСОБА_8 і ОСОБА_9 сварились чи бились. Вона була шокована, що ОСОБА_9 був битий. ОСОБА_9 був спокійною людиною. Щоб хтось у ОСОБА_13 розпивав спиртні напої не бачила. У будинок не заходила.

Інша допитана судом свідок ОСОБА_15 пояснювала, що із ОСОБА_8 вони сусіди, ОСОБА_9 знала, родичами з ним не були. Після 14 січня 2020 року вона приїхала з роботи, це може було 15 чи 16 число. Поліція залучила її в якості понятої. Бурбу знала, як особу, яка вживала алкогольні напої. ОСОБА_8 вона характеризує позитивно, як хазяйську людину. Ніякої бійки 14 січня 2020 року вона не чула. Бурба жив у ОСОБА_8 близько року. У двір до ОСОБА_8 їй не видно, а тому вона не знає, чи ходив хтось туди, чи ні.

Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції повідомляла, що ІНФОРМАЦІЯ_3 до них з чоловіком звернувся ОСОБА_8 і сказав, що напевно ОСОБА_9 помер. Вона разом із чоловіком - ОСОБА_10 пішла в будинок ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 . ОСОБА_9 лежав на ліжку одягнений. Обличчя його було в крові. Побачила, що він мертвий. Викликала швидку для того, аби уточнити причину смерті, бо бачила на тілі ОСОБА_9 тілесні ушкодження. ОСОБА_8 пояснював, що посварився з ОСОБА_9 , кілька разів дав йому ляпаса, але вранці ОСОБА_9 був живий, а він пішов на роботу. А коли повернувся 15.01.2020 року, то ОСОБА_9 лежав мертвий. Повідомила, що трупного запаху в будинку не було, але на її думку ОСОБА_9 помер більше ніж шість годин до їх приходу. Вони прийшли десь о 18 годині.

Допитаний судом першої інстанції експерт ОСОБА_17 зазначав, що тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_9 настали до однієї доби до часу обстеження ним трупу в морзі. Тілесні ушкодження були спричинені за 20 хвилин до смерті потерпілого. Смерть настала більше однієї доби з моменту дослідження трупу в морзі. Так якщо дослідження проводиться 16.01.2020 року, то смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, судом першої інстанції досліджено і надані прокурором письмові докази, зокрема:

- протокол огляду трупа від 15.01.2020 року, з якого встановлено, що в господарстві за адресою АДРЕСА_1 було оглянуто труп чоловічої статі, який лежить на спині на ліжку. Трупне заклякання помірно виражене в пальцях рук, в інших групах м`яз. На повіках правого ока виявлено синець фіолетового кольору. Проведено відповідне фотографування (т.1а.с.103-105);

- протокол огляду трупа від 16.01.2020 року, з якого встановлено, що в приміщенні Роменського міжрайонного відділення СМЕ в м.Ромни по б-ру Московському,24 слідчим із залученням експерта-криміналіста проведено огляд трупа ОСОБА_9 та зафіксовано наявні у нього тілесні ушкодження, зокрема: крововилив в м`які тканини грудної клітки на рівні 3-4 ребер справа по білягрудинній лінії; поперечний перелом середньої третини тіла грудини з крововиливом темно- червоного кольору в навколишні м`які тканини; переломи ребер справа: 2, 3, 5 ,6, 7 ,8, 9,10, 11, 12 по передній пахвинній лінії, 6, 7, 8, 9, 10, 11 по біляхребтовій лінії місцями з дрібними уламками та крововиливами темно-червоного кольору в навколишні м`які тканини; крововилив в м`які тканини справа на рівні 2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12 ребер від середньо-пахвинної до біляхребтової лінії і «по ходу остистих відростків» від 2 до 12 грудного хребців. Проведено відповідне фотографування. (т.1 а.с.106-113);

- лікарське свідоцтво про смерть № 12 від 16.01.2020 року відповідно до якого ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 60 років. Причина смерті - множинні переломи ребер (т.1 а.с.120);

- протокол проведення слідчого експерименту від 16.01.2020 року, за участю підозрюваного ОСОБА_8 , з якого встановлено, що ОСОБА_8 за допомогою статиста вказав, як саме наносив удар кулаком в ділянку голови та очей потерпілого ОСОБА_9 в ході сварки під час коли він прийшов з роботи до дому у вечері 14.01.2020 року. Та показав як потім цього ж дня, після годування худоби, він наніс кілька ударів в грудну клітину та праву частину тулуба потерпілого ОСОБА_9 своєю лівою ногою. Після чого також вказав, що згодом наніс удар правою ногою в ділянку ребер з права та грудної клітини потерпілого. Пояснив, що після цього ОСОБА_9 ліг на ліжко та відвернувся до стіни (т.1 а.с.122);

- висновок експерта № 50 від 12 лютого 2020 року, з якого встановлено, що характер і локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 у вигляді синців, переломів грудини і численних переломів ребер справа по різним лініям не виключає можливості утворення їх від дій, спричинених йому підозрюваним ОСОБА_8 , як це було продемонстровано останнім під час слідчого експерименту ( т.1а.с.124);

- висновок експерта № 116 від 13 лютого 2020 року, з якого вбачається, що кров із трупа ОСОБА_9 належить до групи АВ з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи крові АВО. В об`єкті № 1 на фрагменті виробу із бавовняної тканини, слідчим вказано як: «виріз тканини з наволочки подушки з ліжка в кімнаті №2» - знайдено кров людини, виявлено антигени А,В і Н ізосерологічної системи крові АВО. Зважаючи на одержані результати серологічного дослідження слідів крові на речовому доказі та групову характеристику крові потерпілого, можна вказати, що пошкодження цієї крові можливе від потерпілого ОСОБА_9 (т.1а.с.135-137);

- висновок експерта № 12 від 12.02.2020 року, з якого встановлено, що у потерпілого ОСОБА_9 були виявлені наступні тілесні ушкодження: тавма грудної клітки: синець на передній поверхні грудної клітки справа, два синці в проекції нижнього кута правої лопатки, масивний крововилив в м`яких тканинах спини на рівні з 2 по 12 ребро справа, а також ходу остистих відростків від 2 грудного до 12 грудного хребців, крововилив в м`яких тканинах по передній поверхні правої половини грудної клітки, поперечний перелом тіла грудини в середній третині, переломи з 2 по 3 та з 5 по 12 ребро справа по передній пахвинній лінії, переломи з 6 по 11 ребро справа по навколо-хребтовій лінії, місцями уламкові, з крововиливами темно-червоного кольору в навколишні м`які тканини.

Б) Травма голови, тазу, верхніх кінцівок: синець на повіках правого ока частково з переходом на праву вилицю, синець в проекції верхнього краю крила правої здухвинної кістки, синці на передній і внутрішній поверхні правого плеча.

Колір синців та крововиливів в м`яких тканинах, наявність крововиливів в місцях переломів ребер та грудини, дані судово-медичних гістологічних досліджень вказують на те, що вони спричинені прижиттєво і можуть мати термін давності до однієї доби.

Характер ушкоджень вказує на те, що вони могли утворитися від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею. Точно встановити, якими саме предметами вони були спричинені не можливо, та як видоспецифічні ознаки травмую чого предмету (предметів) на пошкоджених м`яких тканинах та кістках не відобразились. При цьому не можна виключити, що вони могли утворитись в результаті ударів кулаками, частинами взутих ніг та іншими предметами (предметом), які знаходилися в руках нападаючого (нападаючих).

Тілесні ушкодження, вказані в п. 1 Б у вигляді синців правої верхньої кінцівки та ділянки таза згідно в 2.3.2.(б) правил визначення тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ від 17.01.1995 року « Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» стосовно живої людини мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень не знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого. Тілесні ушкодження в ділянці грудної клітки, вказані в п. 1 А супроводжувалися численними переломами ребер справа по різним лініям, переломом грудини, що викликало загрозливий стан життю (грубе порушення каркастності грудної клітки, грубі розлади дихальної і серцево-судинної функції), що стало безпосередньою причиною смерті і згідно вищевказаного наказу стосовно живої людини відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Отже між цими ушкодженнями і настанням смерті потерпілого є прямий причинний зв`язок. Судячи по вираженості трупних змін, смерть настала більше однієї доби на момент дослідження трупа в морзі. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_9 етиловий спирт не виявлений ( т.1а.с.64-66);

- висновок експерта № 75 від 26.03.2021 року з якого встановлено, що при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: голови - синець повік правого ока частково з переходом на праву виличну ділянку (1); тулуба- синці: передньої поверхні грудної клітки справа на рівні 2-3 ребер по білягрудинній лінії (1), в «проекції нижнього кута правої лопатки» (2), проекції верхнього краю крила правої здухвинної кістки (1); крововилив в м`які тканини грудної клітки на рівні 3-4 ребер справа по білягрудинній лінії; поперечний перелом середньої третини тіла грудини з крововиливом темно- червоного кольору в навколишні м`які тканини; переломи ребер справа: 2, 3, 5 ,6, 7 ,8, 9,10, 11, 12 по передній пахвинній лінії, 6, 7, 8, 9, 10, 11 по біляхребтовій лінії місцями з дрібними уламками та крововиливами темно-червоного кольору в навколишні м`які тканини; крововилив в м`які тканини справа на рівні 2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12 ребер від середньо-пахвинної до біляхребтової лінії і «по ходу остистих відростків» від 2 до 12 грудного хребців. Кінцівок -синці правого плеча верхньої і середньої третини зовнішньої поверхні (1) та середньої третини внутрішньої поверхні (1).

Всі тілесні ушкодження у потерпілого утворилися внаслідок дії тупих предметів по механізму, удару, тиснення. Перелом грудини виник по механізму удару, стиснення, розтягнення в місці прикладення травмуючої сили. Оскільки судово-медичним експертом не описані краї переломів ребер, не можливо достовірно вказати механізм їх спричинення - прямий (в місці прикладення сили) чи непрямий (на відстані від дії травмуючої сили).

2.(2) Причиною смерті гр. ОСОБА_9 стала гостра легенево-серцева недостатність, яка розвинулася внаслідок закритої тупої травми грудної клітки у вигляді множинних переломів ребер, перелому грудини, великими крововиливами в м`які тканини. Це підтверджується: даним судово-медичної експертизи трупа (інтенсивні трупні плями, синці грудної клітки, множинні переломи ребер по різних анатомічних ділянках з великими крововиливи в м`які тканини), дані судово-гістологічного дослідження (дистелектази в легенях, переважне повнокров`я легеневих судин, дифузний міокардіосклероз, склероз інтрамуральних артерій міокарда, легеневих та ниркових артерій, нерівномірне кровонаповнення судин капілярно-венозного русла шматочків органів, набряк строми міокарда).

3.(3,11) Синці обличчя, правого плеча, проекції верхнього краю крила правої здухвинної кістки мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Закрита травма грудної клітки у вигляді численних синців, крововиливів в м`які тканини та множинними переломами ребер і перелому грудини, у сукупності призвела до порушення каркасності грудної клітки, що супроводжується порушенням дихання з розвитком гострої дихальної недостатності, тобто загрозливого для життя стану, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .

4.(4) Локалізація тілесних ушкоджень може вказувати на не менш як одноразове прикладення травмуючої сили в ділянку обличчя справа, не менш як одноразове - в верхню частину передньої поверхні грудної клітки (ділянка тіла грудини, крововилив в м`які тканини в проекції 2-3 ребер по білягрудинні лінії справа); не менш як дворазове в праву лопаткову ділянку; не менш як одноразове в проекцію верхнього краю крила правої здухвинної кістки; не менш як одноразове в ділянку спини справа; не меш як по одноразовому в зовнішню та внутрішню поверхню правого плеча. Достовірно вказати кількість травматичних дій та місце прикладення травмуючої сили в ділянку грудної клітки, від яких утворилися переломи ребер не можливо, по причині відсутності належного описання країв переломів експертом. Від одного травмуючого впливу могло виникнути декілька тілесних ушкоджень, так і декількаразові травматичні впливи в одну ділянку можуть проявитися одним тілесним ушкодженням.

5.(5) Загалом усі тілесні ушкодження у потерпілого (враховуючи забарвлення синців, наявність крововиливів в м`які тканини в місцях переломів, встановлену причину смерті, мікроскопічні дані), спричинені прижиттєво.

6.(6) Об`єктивні дані, які б дозволили встановити послідовність нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, відсутні.

7.(7) Різностороння локалізація тілесних ушкоджень може вказувати на те, що могло змінюватися як положення тіла по відношенню до травмуючого предмета, так і предмета по відношенню до тіла.

8.(8,9,10) Тілесні ушкодження у потерпілого спричинені дією тупих предметів (предмета), більш ймовірно, з обмеженою контактуючою поверхнею. Конструктивні ідентифікуючі властивості травмуючих предметів (предмета) в ушкодженнях не відобразилися, що не дає можливості їх (його) конкретизувати.

9.(12) Для розвитку дихальної недостатності при множинній однобічній травматизації ребер (порушення каркасності грудної клітки) необхідний деякий час, тривалість якого залежить від індивідуальних компенсаторних властивостей організму, калібру та виду пошкоджених судин, стояння кісткових уламків переломів, наявність супутньої патології, інтервалу спричинення ушкоджень, відсутністю пошкодження плеври з виходом крові та повітря в плевральну порожнину (розвитком гемотораксу та пневмотораксу). Таким чином, достовірно визначити проміжок часу, який пройшов від нанесення тілесних ушкоджень до настання смерті, не можливо. Характер описаних експертом тілесних ушкоджень, може вказувати на їх спричинення в межах доби до настання смерті.

10.(13,15). Не можна виключити можливості, що після отримання тілесних ушкоджень потерпілий міг активно та пасивно переміщуватися впродовж деякого часу, до моменту розвитку дихальної недостатності. Об`єктивних ознак за активне чи пасивне переміщення потерпілого за наданими матеріалами, не виявлено.

11.(14) Поняття боротьба та самооборона не є медичними поняттями, тому відсутні науково-обґрунтовані судово-медичні критерії для надання їх характеристики.

12.(16) Вирішення питання щодо кількості осіб, якими могли бути спричинені тілесні ушкодження потерпілому, не є компетенцією судово-медичної експертизи.

13.(17) Частина тілесних ушкоджень, виявлених при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_9 могла утворитися за обставин, на які вказав та які частково продемонстрував ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту 16.01.2020 року за його участі. Так, при нанесенні двох ударів правим кулаком обвинуваченим в ділянку обличчя потерпілого справа, могли утворитися синець повік правого ока з переходом на виличну ділянку; при нанесенні 2-х ударів правою ногою та 2-х ударів лівою ногою в праву бокову поверхню грудної клітки ( ОСОБА_13 не продемонстрував їх нанесення, а показав рукою на передньо-бокову частину грудної клітки статиста справа), могли утворитися переломи ребер по переднє-пахвинній лінії; в процесі нанесення цих ударів могло відбутися контактування з правою тазовою ділянкою спереду (статист сидить на ліжку) із спричиненням синця проекції верхнього краю крила правої здухвинної кістки. Сорокіним не було вказано на спричинення ним ударів в ділянку грудної клітки спереду в проекції грудини (місце перелому грудини та крововиливів), та не було вказано на нанесення ним ударів в ділянку спини, де виявлені переломи ребер по правій біляхребтовій лінії та крововиливи в м`які покрови справа, синці правої лопаткової ділянки. Дані тілесні ушкодження не могли утворитися при зміщенні тіла потерпілого вліво при нанесенні ударів ногами в праву половину грудної клітки, як показав підсудний (статист нахилився тулубом вліво в бік металевих билець ліжка) (т.2а.с.11-19).

Вислухавши у судовому засіданні прокурора, обвинуваченого, його захисника, потерпілого, свідків, експерта, а також оцінивши зібрані на досудовому провадженні та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд перешої інстанції, з урахуванням вимог ст.94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення остаточного процесуального рішення, та, з урахуванням вимоги закону, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, повністю доведена в ході судового розгляду належними і допустимими доказами, а тому його дії правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Фактично не оскаржуючи в апеляційному порядку належність і допустимість врахованих судом першої інстанції доказів, не заявляючи клопотання про їх повторне дослідження, сторона захисту вказувала на ряд обставин, які, на її перконання, все ж таки виступають підставою вважати вирок суду таким, що не узгоджується з вимогами ст. 370 КПК України, а тому він підлягає скасуванню з призначенням в суді першої інстанції нового судового розгляду.

Як вказувалося вище, захисник стверджував, що суд першої інстанції:

1) не взяв до уваги логічні і послідовні пояснення обвинуваченого;

2) не врахував відсутність свідків-очевидців події, відсутність прямих доказів вини обвинуваченого;

3) не проаналізував відсутність підтверджень факту причинно-наслідкового зв`язку між тілесними ушкодженнями, які обвинувачений спричинив потерпілому та смертю потерпілого;

4) не дав оцінки суперечливим висновкам судово-медичних експертиз № 75 та № 12, які не дають стверджувати про те, що смерть потерпілого настала в результаті ударів нанесених саме обвинуваченим ОСОБА_8 ;

5) не дослідив спосіб отримання потерпілим тяжкого тілесного ушкодження, яке потягло за собою смерть: від удару чи внаслідок падіння з висоти власного зросту;

6) безпідставно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України, а не за ст. 125 КК України;

7) висновки суду першої інстанції не узгоджуються з позицією Верховного Суду викладеною у п. 26 постанови Пленуму № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» де йдеться про правову кваліфікацію за ст.119 та ст. 128 КК України.

У відповідь на такі дводи колегія суддів звертає увагу апелянта, що про частину з них сторона захисту вже вела мову в суді першої інстанції, у зв`язку з чим, суд навів в оскаржуваному вироку відповідний аналіз, з яким колегія суддів погоджується і вважає правильним, оскільки своє підгрунтття він бере з пояснень обвинуваченого, потерпілого, свідків, експерта та ряду письмових доказів, які в своїй сукупності доводять вину обвинуваченого в інкримінованому злочині.

Так, суд взав до уваги доводи обвинуваченого, про те, що він не спричиняв таку кількість тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , та смерть останнього настала не від його дій, однак визнав їх безпідставними з огляду на покази самого обвинуваченого, згідно, яких він зазначав, що неприязних відносин у ОСОБА_9 ні з ким не було, та він ні з ким не конфліктував, як і не зазначав хто взагалі був вхожий до нього в будинок. Крім того, позиція обвинуваченого спростовується показами свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , які повідомляли, що ОСОБА_9 був спокійною людиною, ворогів не мав і спиртні напої у будинку ОСОБА_8 ні з ким не розпивав.

Крім цього, суд звертав увагу на те, що з показів свідка ОСОБА_11 вбачається, що він як сусід не бачив, що в будинок ОСОБА_8 хтось приходив 15.01.2020 року. Також, з висновку комісійної експертизи №75/2020 від 26.03.2021 року було встановлено, що загалом усі тілесні ушкодження у потерпілого (враховуючи забарвлення синців, наявність крововиливів в м`які тканини в місцях переломів, встановлену причину смерті, мікроскопічні дані), спричинені прижиттєво. Достовірно визначити проміжок часу, який пройшов від нанесення тілесних ушкоджень до настання смерті, не можливо. Характер описаних експертом тілесних ушкоджень, може вказувати на їх спричинення в межах доби до настання смерті. Не можна виключити можливості, що після отримання тілесних ушкоджень потерпілий міг активно та пасивно переміщуватися впродовж деякого часу, до моменту розвитку дихальної недостатності. Об`єктивних ознак за активне чи пасивне переміщення потерпілого за наданими матеріалами, не виявлено.

Також, з дослідженого і врахованого як належний і допустимий доказ вини обвинуваченого - протоколу огляду трупа від 15.01.2020 року, судом було встановлено, що труп ОСОБА_9 виявлено на ліжку у будинку за місцем проживання ОСОБА_8 . Слідчий експеримент за участю ОСОБА_8 проведено 16.01.2020 року о 21 год 23 хв., тобто через добу, після того, як ОСОБА_8 вияв труп ОСОБА_9 . В ході слідчого експерименту ОСОБА_8 показував як він наносив удари ОСОБА_9 , в тому числі в ділянку тулубу, але не в такій кількості, від яких настали тілесні ушкодження у ОСОБА_9 , що спричинили смерть останнього. З цього суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що версія обвинуваченого про те, що він не наносив таку кількість ударів ОСОБА_9 та смерть останнього настала не від його дій, не знайшла свого об`єктивного підтвердження, а тому правильно розцінена судом як обраний обвинуваченим спосіб захисту та намагання в такий спосіб уникнути кримінальної відповідальності.

Доводи захисника - адвоката ОСОБА_7 , висловлені в дебатах суду першої інстанції, стосовно того, що дії обвинуваченого необхідно перекваліфікувати на ч.1 ст.125 КК України, оскільки тілесні ушкодження заподіяні ОСОБА_9 , які беззаперечно визнає обвинувачений, і які безсумнівно підтверджуються доказами, носять характер легких, та про які вів мову захисник і в апеляційній скарзі, теж поза увагою суду першої інстанції не залишились та суд обгрунтовано визнав їх безпідставними.

Так, суд правильно звернув увагу на те, що кримінальне провадження за ст.125 КК України може бути розпочато виключно за заявою потерпілого, а потерпілий ОСОБА_9 помер протягом доби від нанесення йому тілесних ушкоджень, в тому числі і тих, які визнає обвинувачений. Крім цього, у висновку комісійної експертизи №75/2020 від 26.03.2021 року, зазначено, що ОСОБА_8 під час слідчого експерименту частково показав як він наносив удари ОСОБА_9 , з чого суд обгрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_8 , з метою уникнути відповідальності, не все показав під час слідчого експерименту.

Враховуючи викладене, твердження сторони захисту про те, що суд не взяв до уваги пояснення обвинуваченого, а також не проаналізував відсутність підтверджень факту причинно-наслідкового зв`язку між тілесними ушкодженнями, які обвинувачений спричинив потерпілому та смертю потерпілого, колегія суддів вважає безпідставними.

Щодо відсутності прямих очевидців свідків події, про що також вказував захисник як на підставу для не доведення вини його підзахисного у вчиенні інкримінованого злочину, то колегія суддів звертає увагу апелянта на інші докази, які судом першої інстанції покладені в основу вироку та їх належність і допустимість під сумнів не ставиться, і саме вони в своїй сукупності доводять вину обвинуваченого. Більше того, допитані судом свідки, про що йшлося вище, хоч і не зазначали того, що вони були очевидцями події, однак всі наголошували на тому, що не бачили нікого з сторонніх хто б міг заходити до домогосподарства, де сталася подія і де проживало тільки двоє потерпілий і обвинувачений.

Щодо тверджень захисника про не дослідження судом першої інстанції способу отримання потерпілим тяжкого тілесного ушкодження, яке потягло за собою смерть: від удару чи внаслідок падіння з висоти власного зросту, то їх колегія суддів вважає надуманими та звертає увагу апелянта на висновок експерта № 12 від 12.02.2020 року, в якому, між іншого, зазначено: «Характер ушкоджень вказує на те, що вони могли утворитися від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею. Точно встановити, якими саме предметами вони були спричинені не можливо, та як видоспецифічні ознаки травмую чого предмету (предметів) на пошкоджених м`яких тканинах та кістках не відобразились. При цьому не можно виключити, що вони могли утворитись в результаті ударів кулаками, частинами взутих ніг та іншими предметами (предметом), які знаходилися в руках нападаючого (нападаючих)».

Також, колегія судді зауважує, що при огляді потерпілого було виявлено тілесні ушкодження у виді множинних переломів ребер (переломи ребер справа: 2, 3, 5 ,6, 7 ,8, 9,10, 11, 12 по передній пахвинній лінії, 6, 7, 8, 9, 10, 11 по біляхребтовій лінії місцями з дрібними уламками та крововиливами темно-червоного кольору в навколишні м`які тканини) переломи грудної клітини і т.д., а тому, версія сторони захисту про те, що тілесні ушкодження могли утворитись у потерпілого від його падіння з висоти власного зросту, колегія суддів вважає безпідставними.

Щодо доводів захисника про те що суд першої інстанції не дав оцінки суперечливим висновкам судово-медичних експертиз № 75 та № 12, які, на його думку, не дають стверджувати про те, що смерть потерпілого настала в результаті ударів нанесених саме обвинуваченим ОСОБА_8 то тут слід зазначити, що висновки судово-медичних експртів і не повинні вказувати на особу винуватця, оскільки їх мета донести виявлені в особи потерпілого тілесні ушкодження, механізм, час їх утворення, причину смерті і т.д.

Щодо п. 26 постанови Пленуму № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» де йдеться про правову кваліфікацію за ст.119 та ст. 128 КК України, і яка на перконання захисника залишилась поза увагою суду першої інстанції, то такий висновок сторони захисту колегія суддів вважає безпідставним, оскільки при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України, передувало дослідження ряду доказів у справі, в тому числі допит обвинуваченого, потерпілого, свідків та експерта, а тому кваліфікація дій обвинуваченого саме за вказаною частиною статті є мотивованою.

Суд врахував позицію ЄСПЛ, викладену у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків» і дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, на перконання колегії суддів дійшов правильного висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом.

Щодо виду і міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.50 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд першої інстанції врахував відсутність обставин які б пом`якшували чи навпаки обтяжували покарання, суспільну небезпечність вчиненого ним злочину, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, який згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації; учасник АТО; його відношення до скоєного; до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, характеристику з місця проживання, за якою він характеризується позитивно; те, що він не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра; позицію потерпілого, який просив пом`якшити покарання обвинуваченому, і на підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що виправлення ОСОБА_8 не можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання, у виді позбавлення волі в межах мінімального строку визначеного санкцією статті, що відповідатиме вчиненому обвинуваченим діянню та його особі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02.06.2021 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4