ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/564/22 Справа № 185/6350/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
представника потерпілої ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000550 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , яка дії в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Березівський Кемеровської області, громадянина України, вдівця, працюючого ТОВ «Експрес Буд Інвест» будівельним монтажником, особи з інвалідністю третьої групи, РНОКПП НОМЕР_1 , має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної чинності не обирати.
Строк відбуття покарання обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.
Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 33 692 (тридцять три тисячі шістсот дев`яносто дві) грн. 17 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 150000,00 (сто п`ятдесят тисяч) грн.
В іншій частині позову ОСОБА_12 - відмовити.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 150000,00 (сто п`ятдесят тисяч) грн.
В іншій частині позову ОСОБА_9 відмовити.
Доля речових доказів та процесуальних витрат вирішена у відповідності вимог процесуального закону.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_14 .
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 11 червня 2018 року, приблизно о 13.00 годині, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить йому згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , рухався по вул. Дніпровській у м. Павлоград Дніпропетровської області від м. Донецька у напрямку м. Дніпра, наближався до регульованого перехрестя з вул. Успенською, яка примикала справа по ходу його руху. При цьому по ходу його руху був ввімкнений зелений сигнал світлофора, що дозволяв рух.
У вказаний час велосипедист ОСОБА_14 , керуючи технічно справним велосипедом «Dark Horse», рухаювся по вул. Успенській у м. Павлограді Дніпропетровської області, наблизився до регульованого перехрестя з вул. Дніпровською, на якому по ходу його руху був ввімкнений червоний сигнал світлофора, що забороняв рух, та ігноруючи його вимоги, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком «СТОП», світлофором або перед краєм перехрещувальної проїзної частини, виїхав на перехрестя, не надавши переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, а саме автомобілю «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався на зелений сигнал світлофора по вул. Дніпровській, та виїхав на смугу руху зазначеного автомобіля, намагаючись продовжити рух вліво.
Водій ОСОБА_7 не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, маючи об`єктивну можливість виявити велосипед «Dark Horse» під керуванням велосипедиста ОСОБА_14 , на ділянці дороги, де встановлений дорожній знак 3.29. «Обмеження швидкості до 30 км/год.» та ігноруючи його вимоги, рухаючись з перевищенням максимально допустимої швидкості, а саме зі швидкістю приблизно 59 км/год., позбавив себе можливості при виникненні небезпеки для руху своєчасно зупинити керований ним автомобіль, не прийняв заходів до зниження швидкості керованого ним транспортного засобу, та виїхав на перехрестя з вул. Успенською, продовжуючи рух прямо.
У ході подальшого зближення транспортних засобів на вул. Дніпровській, на перехресті з вул. Успенською у м. Павлограді Дніпропетровської області, приблизно о 13.00 годині, водій ОСОБА_7 несвоєчасно виявив небезпеку для руху, створену велосипедистом ОСОБА_14 , допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_4 з лівою боковою частиною велосипеда марки «Dark Horse» під керуванням вказаного велосипедиста.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_3 о 06 год. 30 хв. у реанімаційному відділенні КЗ «Павлоградська міська лікарня № 4» ДОР» за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Дніпровська, 541.
Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 12.9 б). та вимоги дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.9 б) та вимог дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої велосипедист ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження, які у своїй сукупності, за ступенем тяжкості, у живих осіб мають ознаки тяжких, та призвели до смерті останнього.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час судового розгляду не було встановлено достатніх доказів вини ОСОБА_7 в інкримінованому правопорушенні.
Зазначає, що матеріалами справи не доведено жодним доказом з якою швидкістю рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_7 , крім показів самого обвинуваченого, який на протязі судового слідства так і на слідчому експерименті зазначав, що рухався зі швидкістю 30 км/год.
Вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що водій повинен був виконати вимоги дорожнього знаку 3.29 ПДР України спростовується висновокм експертів № 3106 від 24 березня 2021 року, згідно якої, встановлення дорожнього знаку 3.29 не відповідає вимогам п. 10.5.20 ДСТУ 4100 та ПДР України.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор, потерпіла ОСОБА_9 та її представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, перевіривши висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, вислухавши пояснення обвинуваченого, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах "Ірландія проти Сполученого Королівства", "Яременко проти України", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Кобець проти України").

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений статті 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року N 13-31кс19 зазначила:

Диспозиція статті 286 КК сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановку; суспільно - небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження - частина 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження - частина 2, загибель кількох осіб - частина 3; причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати у: 1) вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (не зниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причиновий зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені статті 286 КК.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у статті 286 КК; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених статтею 286 КК, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК.

Велика Палата звернула увагу на те, що склад кримінального правопорушення, передбачений статтею 286 КК, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК України й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу і з такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про необґрунтованість засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, зводяться до того, що матеріалами справи не доведено жодним доказом з якою швидкістю рухався автомобіль Renault Sandera, р.н. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_7 , а також те, що висновки суду першої інстанції про те, що зіткнення сталося на перехресті і тому водій ОСОБА_7 повинен був виконати вимоги дорожнього знаку 3.29 обмеження швидкості 30 км/год.) спростовується висновком експертів № 3106, згідно якого знак 3.29 Обмеження максимальної швидкості 30 км/год встановлено з невідповідністю вимогам п. 10.5.20 ДСТУ 4100 та ПДР України, які були ретельно перевірені судом першої інстанції та визнані безпідставними.

Твердження обвинуваченого про не доведення жодним доказом з якою швидкістю рухався автомобіль Renault Sandera, р.н. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_7 не відповідає дійсності.

Так, відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 06 липня 2018 року ОСОБА_7 було запропоновано вказати, з якою швидкістю рухався керований ним автомобіль перед ДТП. ОСОБА_7 пояснив, що керований ним автомобіль перед зіткненням з велосипедом рухався зі швидкістю 59 км/год., гальмування до зіткнення не застосував.

Крім того, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив апеляційному суду, що він рухався з перевищенням допустимої швидкості.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції не виникає сумнівів щодо доведеності, встановленої під час слідчого експерименту, швидкості руху автомобіль Renault Sandera, р.н. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_7 , яка становить 59 км/годину.

Не заслуговують на увагу й твердження сторони захисту про те, що висновки суду першої інстанції про те, що зіткнення сталося на перехресті і тому водій ОСОБА_7 повинен був виконати вимоги дорожнього знаку 3.29 обмеження швидкості 30 км/год.) спростовується висновком експертів № 3106, згідно якого знак 3.29 Обмеження максимальної швидкості 30 км/год встановлено з невідповідністю вимогам п. 10.5.20 ДСТУ 4100 та ПДР України.

Так, згідно відповіді КП Павлоград-Світло Павлоградської міської ради за вих. № 198 від 10 листопада 2020 року, дорожні знаки 1.13 Слизька дорога та 3.29 обмеження максимальної швидкості були встановлені у грудні 2017 року, та знаходяться на відстані 150 метрів від перехрестя вул. Дніпровська Умпеньска.

Враховуючи те, що матеріалами справи доведено встановлення даного дорожнього знаку, обвинувачений ОСОБА_7 повинен був виконати вимоги п. 12.9 б ПДР, оскільки це є обов`язковим, не залежно від того, чи відповідає встановлений дорожній знак відповідним державним стандартам.

Необхідність обов`язкового виконання знаку 3.29 Обмеження швидкості руху 30 км/год. підтвердив й допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_15 .

Згідно висновку експерта № 5/10.1/536 від 24 липня 2018 року, водій автомобіля Renault Sandero ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.9 б та 12.3 ПДР України. Водій ОСОБА_7 при русі з фактичною швидкістю руху 59 км/годину не мав технічної можливості уникнути зіткнення своєчасним застосуванням екстренного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення, а при русі з максимально допустимою швидкістю руху автомобіля на даній ділянці дороги 30 км/годину, ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення своєчасним застосуванням екстренного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення. В даній дорожній обстановці, дії автомобіля Renault Sandero під керування водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 12.9 б ПДР України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з даною ДТП.

При виявленні причинного зв`язку необхідно враховувати як дії (бездіяльність) особи, яка керує транспортним засобом, так і неналежне (у тому числі невинне) поводження інших учасників руху (тобто й пішохода), що також може виключити відповідальність водія.

Крім того, при вирішенні питання про причинний зв`язок ураховується наявність у водія технічної можливості уникнути шкідливого наслідку. Якщо такої можливості не було і встановлено, що аварійну ситуацію викликано не ним, то відповідальність водія виключається. У випадку, коли вказану ситуацію було створено самим водієм-порушником, відсутність технічної можливості уникнути шкідливих наслідків юридичного значення не має.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що саме порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.9 б та вимог дорожнього знаку 3.29 ПДР України перебуває у причинно-наслідкового зв`язку з наслідками у виді смерті потерпілого ОСОБА_14 , оскільки при русі з максимально допустимою швидкістю руху у 30 км/годину, ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення своєчасним застосуванням екстренного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення.

Незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, водій був зобов`язаний виконати вимогу п. 2.9 б та вимог дорожнього знаку 3.29 ПДР України, а той факт, що потерпілий ОСОБА_14 переходив проїжджу частину дороги на заборонений для пішохода сигнал світлофора, тобто небезпеку створено внаслідок протиправної поведінки пішохода, не звільняє водія від виконання вимог зазначеного пункту ПДР України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що усупереч твердженням у поданій апеляційній скарзі місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмету доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення проти безпеки руху.

Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК України, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння, апеляційна скарга не містить.

За встановлених судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом фактичних обставин кримінального провадження діяння обґрунтовано отримало правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 286 КК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що вирок ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим відсутні підстави для його зміни чи скасування, а доводи апеляційної скарги сторони захисту є необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягає.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка дії в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4