Справа № 574/768/17
Номер провадження 1-кп/573/2/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2022 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 15.02.2016 за № 0000047 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Краснодар Луганської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

- ч. 2 ст. 364 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Досудовим розслідуванням ОСОБА_6 обвинувачується в такому.

Наказом ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» №416-к від 19.09.2013 виконання обов`язків директора ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» покладено на ОСОБА_6 , заступника директора філії, за його згодою, у зв`язку з хворобою директора філії ОСОБА_23 , з 19.09.2013 з правом підпису цивільно-правових угод, у межах повноважень, визначених посадовою інструкцією і положенням про філію, довіреністю директора та внутрішніми організаційно-розпорядчими документами з питань, що входять у його функціональні обов`язки.

Відповідно до положення про філію ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор», затвердженого 12.11.2011 наказом голови правління ПАТ «ДПЗКУ» №180, посадової інструкції директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор», затвердженої наказом ДП «ДПЗКУ» №11 від 20.01.2011, директор філії, серед іншого, виконує наступні функціональні обов`язки:

-керує в межах прав, наданих керівництвом Державного підприємства та встановлених цією посадовою інструкцією обов`язків, виробничо-господарською та фінансово-економічною діяльністю;

-забезпечує організацію праці і керування, виконання нормативів матеріальних, фінансових і трудових витрат, а також максимальну мобілізацію наявних резервів і ощадливу витрату усіх видів ресурсів;

-розглядає пропозиції і претензії контрагентів, приймає необхідні рішення з цих питань;

-організовує і забезпечує контроль за ефективним використанням автотранспорту, вантажно-розвантажувальних механізмів, виконання завдань по завантаженню і вивантаженню виробничих потужностей філії;

-вирішує адміністративно-розпорядчі питання в межах наданих йому повноважень, доручає виконання окремих організаційно-господарських функцій іншим посадовим особам - заступнику директора та керівникам структурних підрозділів філії Державного підприємства;

-здійснює ефективне користування майном Державного підприємства та виконання виробничо-фінансових показників;

-забезпечує додержання законності, активного використання правових засобів удосконалення управління, зміцнення договірної дисципліни і обліку господарського розрахунку виключно у межах повноважень, наданих Державним підприємством;

-бере участь у розгляді випадків несхоронності зберігання зернових культур, оформленні відповідних документів;

-організовує і контролює проведення роботи з дотриманням встановленого порядку звірення виконаних обсягів товарно-транспортних, транспортно-експедиційних операцій;

-організовує і здійснює контроль за роботою працівників філії;

Директор філії, зокрема уповноважений:

-представляти товариство і філію в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, підприємствах та організаціях;

-розпоряджатися коштами та майном філії, укладати договори, видавати довіреності, відкривати в установах банків рахунки;

-приймати на роботу та звільняти працівників філії, накладати на них дисциплінарні стягнення.

Відповідно до розділу 7 вказаної посадової інструкції, директор філії, серед іншого, несе відповідальність за: спричинення матеріального збитку Державному підприємству в цілому, також як за дії (або бездіяльність), що призвели до такого матеріального збитку; правопорушення, вчинені в процесі своєї трудової діяльності в межах, визначених чинним адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством України.

Таким чином, ОСОБА_6 згідно з наказом ПАТ «ДПЗКУ» №416-к від 19.09.2013 займав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій, а отже в силу вимог примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.

Відповідно до статуту ПАТ «ДПЗКУ», затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №634 від 17.11.2011, Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» є юридичною особою згідно із законодавством України, створеною шляхом перетворення державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 №593 та наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07.07.2011 №325. Засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Товариство є публічним акціонерним товариством. Метою діяльності якого є отримання прибутку.

Згідно з положенням про філію ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор», затвердженим наказом Голови правління вказаного товариства №180 від 18.11.2011, філія є відокремленим підрозділом ПАТ «ДПЗКУ». Філія є правонаступником всіх прав та обов`язків філії державного підприємства «ДПЗКУ» «Буринський елеватор». Філія не має статусу юридичної особи, здійснює свою діяльність від імені товариства і в межах повноважень, встановлених положенням. Діяльність філії спрямовується та координується товариством.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» ОСОБА_6 на момент вчинення кримінального правопорушення був суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

Так, 11.01.2013 між ПАТ «ДПЗКУ» в особі директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» ОСОБА_23 та ТОВ «Кріптон-Агро» в особі директора ОСОБА_24 укладено договір складського зберігання зерна №1, відповідно до якого останнє передало на зберігання до філії зерно кукурудзи некласної врожаю 2012 року загальною вагою 163,753 тони.

Відповідно до п. 4.2.5 договору, у зв`язку з невиконанням умов вказаного договору ТОВ «Кріптон-Агро», філією ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» 16.05.2013 в односторонньому порядку змінено порядок оплати послуг за зберігання та зараховано всю кількість зерна в рахунок погашення виниклої заборгованості з наданням послуг зберігання.

Таким чином, зерно кукурудзи некласної врожаю 2012 року, загальною вартістю 258102,12 грн законним шляхом і відповідно до умов вказаного договору перейшло у власність філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор».

ОСОБА_6 , достовірно знаючи про зберігання вказаного зерна кукурудзи на складі №4 дільниці №2, про належність його державі в особі ПАТ «ДПЗКУ», у точно невстановлений слідством день та час, у період з 13 по 30.01.2014, перебуваючи на філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» за адресою: Сумська область, м. Буринь, вул. Новоселівська, 2, будучи службовою особою, діючи умисно, з метою одержання неправомірної вигоди невстановленою в ході слідства іншою особою, використовуючи владні повноваження та службове становище виконувача обов`язки директора філії, всупереч інтересам служби, надав усні розпорядження працівникам філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» на завантаження зерна кукурудзи некласної врожаю 2012 року вагою 163,753 тони, загальною вартістю 258102,12 грн та його відпуску з території елеватора, нібито для оновлення партії.

У подальшому вказане або аналогічне зерно не поверталося, партія не оновлювалась, його вартість жодною особою не оплачена.

Внаслідок незаконних дій виконувача обов`язків директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» ОСОБА_6 спричинено тяжкі наслідки ПАТ «ДПЗКУ» у виді матеріальних збитків у розмірі 258102,12 грн, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік».

На думку сторони обвинувачення, ОСОБА_6 своїми умисними незаконними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364 КК України, зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди іншою фізичною або юридичною особою використання службовою особою влади і службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки інтересам юридичної особи.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість не визнав повністю, суду пояснив, що у філії «Буринський елеватор» працював з 20.09.2013 по червень 2014 року заступником директора. У відсутність останнього виконував його обов`язки. У січні 2014 року і до 9 чи 10 березня 2014 року також виконував обов`язки директора до виходу з лікарняного ОСОБА_23 . До його повноважень входили управлінські функції. Усі працівники елеватора йому були підпорядковані на час виконання обов`язків директора. Мав повноваження визначати посадові обов`язки працівникам, але нікому нічого не міняв за час своєї роботи. Майстри, працівники лабораторії, бухгалтерії також були йому підзвітні.

Усі підлеглі працівники повинні були виконувати лише письмові вказівки керівництва згідно зі своїми посадовими обов`язками.

Обставини завезення зерна кукурудзи ТОВ «Кріптон-Агро» на елеватор йому невідомі. Коли звільнився з роботи, то воно було в наявності на підприємстві. Де зберігалася саме ця кукурудза він не пам`ятає, бо її на елеваторі у той період було багато. Питання про заміну кукурудзи не виникало і вказівок на її вивезення для заміни він нікому не давав.

Вивозилося з елеватора будь-яке зерно лише за письмовою вказівкою. Чому майстри ОСОБА_13 та ОСОБА_14 сказали, що це за його вказівкою вивезена курурудза, він не знає, але наполягає, що такої вказівки не давав.

Останній раз до свого звільнення ОСОБА_6 приймав участь у проведенні інвентаризації у березні 2014 року. Головою комісії був ОСОБА_23 , він був просто членом комісії. Із корпорації з м. Києва також була представник. При проведенні інвентаризації недостачі зерна кукурудзи не було виявлено. При звільненні йому також ніяких претензій з приводу вивезення кукурудзи не пред`являли. Про її вивезення дізнався лише у 2016 році, коли його викликали до Буринського райвідділку поліції.

ОСОБА_6 вважає, що недостача зерна кукурудзи сталася десь у 2015-2016 роках, бо у 2014 році воно було. Після його звільнення на елеваторі проводилися неодноразові інвентаризації майна і кукурудза була в наявності ще тривалий час.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 прокурором заявлено клопотання про допит представника потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 та надані письмові докази.

За клопотанням сторони захисту судом допитана свідок ОСОБА_22 та попереднім складом суду витребувані письмові докази.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_5 , зазначених свідків, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки частина з них здобута з порушенням норм чинного кримінального процесуального законодавства, а частина як самі по собі, так і в сукупності прямо чи не прямо не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті.

До такого висновку суд дійшов, враховуючи таке.

У силу положень частини 3 статті 62 Конституції України, статті 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винуватості особи мають тлумачитися на її користь. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом. Кожен елемент складу кримінального правопорушення має бути доведено стороною обвинувачення поза розумним сумнівом.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» визнання особи винуватою у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Згідно зі статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з цих засад, тягар доказування винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення покладається на сторону обвинувачення. У разі, якщо розумні сумніви щодо існування обставин, на яких ґрунтується обвинувачення, не були виключені дослідженими в суді доказами, обвинувачений користується перевагами розумного сумніву і має бути виправданий через неспростовану презумпцію невинуватості.

При ухваленні вироку всі докази, розглянуті в судовому засіданні, мають одержати належну оцінку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод, і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, суддя і суд встановлюють наявність або відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 90 КПК України передбачено, що рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 статті 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За змістом рішення Конституційного Суду України №12 рп/2011 від 20.10.2011, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним і обгрунтованим тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Суд зазначає, що надані стороною обвинувачення докази не доводять поза розумним сумнівом як факт незаконної реалізації кукурудзи у період часу з 13 по 30.01.2014 (тобто подія вчинення злочину), так і наявності у діях ОСОБА_6 об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Так, допитами представника потерпілого та свідків судом встановлено таке.

Представник потерпілого ОСОБА_5 суду пояснив, що у ПАТ «ДПЗКУ» працює з 05.05.2015 на посаді інспектора з контролю за безпекою ПАТ «ДПЗКУ». У його обов`язки входить забезпечення екологічної безпеки. У травні 2015 року дізнався від директора філії «Буринський елеватор» ОСОБА_23 про недостачу зерна кукурудзи, яка дісталася підприємству від ТОВ «Кріптон-Агро». Як йому пояснили, ОСОБА_6 надав усну вказівку вивезти кукурудзу. Про це також повідомляли і майстри ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . ОСОБА_23 пояснював, що недостача зерна приховувалася близько року, бо нібито з цього питання не було вказівок з Києва. Чи проводилося з приводу зникнення зерна службове розслідування ОСОБА_5 не пам`ятає. Документи про відсутність кукурудзи він особисто не підписував.

ОСОБА_5 стало відомо, що ще у березні 2014 року складений акт про недостачу, але потім його переробили і вказали, що недостача відсутня. Чому так зробили йому невідомо. Журнали в`їзду та виїзду автотранспорту на територію філії «Буринський елеватор», куди записується увесь транспорт, що в`їжджає на територію елеватора та виїжджає, з філії зникли. Коли і при яких обставинах вони зникли йому невідомо. Лише у січні 2016 року він подав заяву в поліцію про недостачу зерна кукурудзи, до якої долучив акт перевірки.

Суд зазначає, що допитом представника потерпілого винуватість ОСОБА_6 не підтверджується. Очевидцем подій він не був, знає все лише зі слів ОСОБА_23 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Також його поясненнями не підтверджується і той факт, що зникнення зерна кукурудзи відбулося саме у період часу з 13 по 30.01.2014.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що з 2005 року працювала у філії «Буринський елеватор» заступником головного бухгалтера. Звільнилася у лютому 2014 року і повернулася назад у березні 2014 року. ОСОБА_6 ніякого відношення до її звільнення не мав. Раніше у неї прізвище було ОСОБА_25 , яке після розлучення змінила на ОСОБА_26 . У січні 2014 року елеватором керував ОСОБА_6 , який виконував обов`язки директора. Про недостачу кукурудзи їй на той час, коли працювала, нічого відомо не було. Знала лише, що якась фірма завезла некласну кукурудзу. Як вона обліковувалася на підприємстві їй невідомо.

Про зникнення кукурудзи ОСОБА_8 дізналася вже тоді, коли поліція розслідувала кримінальне провадження.

Отже, свідок ОСОБА_8 не підтвердила суду не тільки того, що ОСОБА_6 надав вказівку на незаконний вивіз зерна кукурудзи з підприємства, а і того, що саме у січні 2014 року це зерно було вивезено.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що з 23.10.2013 працює бухгалтером у філії «Буринський елеватор». У її обов`язки входить ведення кількісно-якісного обліку зерна. Про зникнення некласної кукурудзи дізналася у кінці квітня 2015 року перед перевіркою КРУ. Майстри ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були відповідальні за збереження вказаної кукурудзи, завжди здавали їй звіти про наявність матеріальних цінностей, а у травні 2015 року вони відмовилися це зробити і сказали, що директор усе знає, всі питання до нього, вони йому написали доповідну. Вказана кукурудза обліковувалася на підприємстві, майстри завжди підтверджували її наявність. Чи була вона фактично у наявності ОСОБА_10 не знає. Особисто вона ніколи не перевіряла наявність зерна і не мала такого права. Коли цю кукурудзу і хто завіз на елеватор остання також не знає, бо вона вже була на елеваторі до її працевлаштування.

З розмов інших працівників ОСОБА_10 чула, що кукурудзу забрали у поклажедавця за борги. Зберігалася вона у складі, у якому саме не знає. Жодного разу у складі свідок не була. Ця кукурудза була єдиною урожаю 2012 року, тому вона повинна була зберігатися окремо.

Інвентаризація на елеваторі проводиться два рази на рік. До складу інвентаризаційної комісії ОСОБА_10 входила, але під час її проведення у складі не була, фактичну наявність кукурудзи не перевіряла. Перед інвентаризацією вона наперед складала опис, віддавала його голові комісії, який на перевірку йшов з тим, кого запросить. Після перевірки їй давали дані, вона їх вносила у документи. До травня 2015 року проводилося декілька інвентаризацій, недостача зерна кукурудзи виявлена не була. Коли майстри ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відмовилися надати звіти, то ОСОБА_10 написала доповідну головному бухгалтеру, яка їй сказала, що сама тільки нещодавно дізнавалася про цей факт. Кукурудза, що зникла з елеватора, у подальшому була списана на збитки, коли саме свідок не пам`ятає. Після цього вона була знята з кількісно-якісного обліку. Акт про недостачу ОСОБА_10 не бачила.

Про вивіз кукурудзи за вказівкою ОСОБА_6 ОСОБА_10 нічого не знала. Особисто вона таких вказівок від останнього не чула. У березні 2014 року ОСОБА_6 звільнився з роботи, передав справи директору елеватора ОСОБА_23 , претензій до нього при звільненні не було.

Суд зазначає, що свідок ОСОБА_10 помилилася у даті звільнення ОСОБА_6 , зазначивши березень 2014 року, бо звільнився він 02.06.2014, що підтверджується копією наказу (том 4 а. п. 26).

Показаннями вказаного свідка не підтверджується версія сторони обвинувачення про те, що кукурудза зникла саме у період часу з 13 по 30.01.2014 та що до цього причетний ОСОБА_6 .

Навпаки, свідок зазначила, що при звільненні ОСОБА_6 з боку роботодавця претензій до нього не було і підтвердила, що до травня 2015 року недостачі кукурудзи у філії також не було.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що на елеватор прийшла працювати 19.03.2014 головним бухгалтером. 21.03.2014 була проведена перша інвентаризація з її участю. У переважуванні та обмірах зерна вона участі не приймала. З бухгалтером ОСОБА_10 займалися кількісно-якісним обліком і підготовкою документів. При прийнятті її на роботу акту прийому-передачі не складалося, бо головний бухгалтер звільнилася раніше. Передачі їй справ також не було.

Інвентаризація 21.03.2014 на елеваторі проводилася з участю представника корпорації ОСОБА_22 . Спочатку тоді склали протокол про недостачу кукурудзи, але потім написали новий протокол вже про наявність кукурудзи. Чому так зробили їй невідомо.

Коли проводиться інвентаризація, то спочатку складаються інвентаризаційні описи, потім - протокол. Хто у березні 2014 року склав опис і протокол ОСОБА_9 не знає, але цього не робила, бо на момент перевірки працювала на елеваторі лише третій день. Особисто вона з іншими членами комісії підписали перший протокол, а чи підписував його голова комісії не пам`ятає. Через 2-3 години принесли другий протокол про наявність зерна. Голова комісії ОСОБА_23 , який був директором філії, сказав, щоб не хвилювалися, все в порядку, кукурудза є. Це вже сталося ввечері, була велика метушня, що вона навіть не спитала чому переписали протокол. ОСОБА_22 забрала протокол, який саме сказати не може. Хоча такі протоколи писалися, але наявність зерна ОСОБА_9 особисто не перевірялася і чи дійсно у березні 2014 року була відсутня кукурудза вона сказати не може.

У подальшому кукурудзу продовжили обліковувати як таку, що є в наявності на елеваторі. Недостача його не була виявлена і при інвентаризації у грудні 2014 року. Наявність зерна постійно підтверджували відповідальні особи ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . За своїми функціональними обов`язками ОСОБА_9 не зобов`язана була перевіряти фактичну наявність зерна. Голова комісії планував роботу, він же говорив членам комісії йти перевіряти чи ні.

Станом на 01.05.2015 відповідальні за збереження кукурудзи майстри ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не підтвердили його наявність і звіт не подали, про що їй сказала бухгалтер ОСОБА_10 . У якій формі вона про це повідомила свідок не пам`ятає, можливо нею була написана доповідна. До цього часу на елеваторі все було в порядку. Про вказаний факт вона сказала директору ОСОБА_23 , який їй з цього приводу нічого не зазначив.

У червні 2015 року на елеваторі фінансовою інспекцією була проведена перевірка, також була проведена загальна інвентаризація і тоді виявили недостачу зерна некласної кукурудзи, про що 15.06.2014 фінінспекція склала акт, у якому зазначено, що зникнення кукурудзи підтверджується поясненнями.

Пізніше ОСОБА_9 дізналася, що кукурудза на зберігання була завезена ТОВ «Кріптон-Агро», а потім за борги її прийняли на баланс елеватора. З умовами договору про зберігання вона не знайомилася. За весь час її роботи це була перша недостача зерна. Їй невідомо коли і куди поділась кукурудзи. Директор елеватора ОСОБА_23 їй нічого не пояснював, перевірку він теж не ініціював.

Суд зазначає, що хоча свідок ОСОБА_9 і вказала, що у березні 2014 року складався акт про недостачу кукурудзи, який потім переписали і вказали про наявність кукурудзи, але при цьому не вказала, що зникла кукурудза саме у період часу з 13 по 30.01.2014 та що до цього причетний ОСОБА_6 . Також свідок пояснила, що директор філії ОСОБА_23 після складання другого акту вказав, що кукурудза є і не потрібно хвилюватися.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що у філії «Буринський елеватор» працювала бухгалтером. У її обов`язки входили обробка даних при надходженні зерна, його кількісних показників, занесення даних в особову картку поклажедавця, видача складських квитанцій. На елеваторі був поклажедавець Кріптон-Агро, який завіз на елеватор некласну кукурудзу, сиру та засмічену, що було виявлено у лаболаторії. Проводилося її сушіння та очистка.

Надійшла на зберігання кукурудза від Кріптон-Агро десь у 2013 році, точно вже ОСОБА_11 не пам`ятає. Договір з приводу її зберігання з ними був. Де саме, як і скільки часу кукурудза зберігалася на елеваторі ОСОБА_11 не знає. До складу інвентаризаційної комісії вона не входила. Інвентаризація на елеваторі проводилася постійно. При ній випадків недостачі зерна не було.

Підпис на акті недостачі стоїть її, але як цю подію виявили ОСОБА_11 не пам`ятає. Як перейшла у власність елеватора кукурудза Кріптон-Агро не знає. Зерно з елеватора відпускається за певною документальною процедурою. За усною вказівкою директора зерно не відпускається.

ОСОБА_11 зазначила про те, що якщо у акті інвентаризації за 01.12.2014 стоїть її підпис, то мабуть же зерно було. Але вона не пам`ятає чи перевіряли вони його, чи переважували, бо це робиться обов`язково. За підробку актів їй ніхто ніяких претензій не пред`являв.

Вказівок від ОСОБА_6 на вивезення кукурудзи не чула і про це їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що працює головним інженером у філії «Буринський елеватор». У січні 2014 року він також працював на цій посаді. У цей період директором елеватора був ОСОБА_23 , але він перебував на лікарняному і його обов`язки десь з вересня 2013 року по лютий-березень 2014 року виконував ОСОБА_6 , що займав посаду заступника директора. Від майстрів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 йому стало відомо про вивезення кукурудзи з метою поліпшення якості, можливо продаж цієї і завезення нової. Коли саме вони йому повідомили він не пам`ятає. Обставини вивезення кукурудзи, як вона оформлялася вони йому не пояснювали, лише сказали, що вивезена вона за розпорядженням ОСОБА_6 . Тому йому невідомо чи оформлялись документи на її вивезення. Проводилася інвентаризація на елеваторі з його участю двічі на рік, показували наявність усього зерна, недостачі не показували. Чому так робилося пояснити не може. Ніяких домовленостей про неповідомлення вивезеної кукурудзи не було. Можливо у березні 2014 року ця кукурудза ще була на місці. Чому саме у травні 2015 року показали недостачу теж не знає.

ОСОБА_20 невідомо коли була вивезена кукурудза з елеватора. Не пам`ятає чи було два різних акти у березні 2014 року про відсутність та наявність кукурудзи.

Отже, суд зазначає, що поясненнями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, беззаперечно не підтверджується. Свідки не підтвердили того, що ОСОБА_6 надав вказівку ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 на завантаження 163,753 т некласної кукурудзи та вивезення її з території філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор».

Також вказані свідки не підтвердили і того, що факт незаконного вивезення вказаної кукурудзи дійсно мав місце у період часу з 13 по 30.01.2014. Навпаки, вказані свідки зазначили, що воно обліковувалося на підприємстві як таке, що є в наявності, до травня 2015 року.

Окрім того, суд звертає увагу і на те, що відповідно до протоколу засідання інвентаризаційної комісії філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» від 01.12.2014 свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 власними підписами посвідчили той факт, що станом на 01.12.2014 недостачі у філії не виявлено (том 4 а. п. 178-182).

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що на елеваторі працює юрист-консультом з 2011 року. Вона веде договірну та претензійну роботу.

Кукурудза, яке є предметом розгляду цього провадження, зберігалася у них згідно з накладною. Її походження їй невідоме. Зерно на елеватор завозиться та зберігається згідно з договорами.

Про факт зникнення кукурудзи дізналася, коли її перший раз викликали у поліцію. Ця кукурудза була некласною, що зазначено у складській квитанції. Договір про матеріальну відповідальність по цьому зерну укладений, але з ким саме конкретно вона не пам`ятає. Порядок відвантаження зерна їй невідомий. Зерно береться на зберігання, а не у власність, тому його ціна у договорі не зазначається. Ціна зерну надається згідно з моніторингом цін у регіоні.

У ТОВ «Криптон-Агро» виникла заборгованість за зберігання кукурудзи, про що його сповістили та направили акти. Але чому він не підписав акти і не повернув їх свідок не знає. Потім склали акт про заміну оплати послуг. Вартість зерна була визначена наказом. У подальшому від ТОВ «Криптон-Агро» претензій до них не було.

Суд зазначає, що показаннями свідка ОСОБА_16 винуватість ОСОБА_6 взагалі не підтверджується.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що на елеваторі працював майстром з 2011 року. За своїми посадовими обов`язками слідкував за своєчасним відвантаженням зерна, вів документацію по обліку зерна, був матеріально-відповідальною особою за збереження зерна у 13-ти складах на їх з ОСОБА_13 дільниці №2. В одному із складів зберігалася кукурудза поганої якості. Він не пам`ятає, хто і коли завіз їм це зерно, можливо у 2012 році це зробили. Кукурудза була врожаю 2012 року, завезли її ближче до зими. Хто її прийняв у склад, він чи ОСОБА_13 , свідок вже не пам`ятає. Таку сиру кукурудзу їм раніше не возили. Її прийняли на зберігання, просушили на сушці і на зберігання помістили у 4 склад. Лежала вона окремо і за нього відповідальні були вони з ОСОБА_13 .

Про наявність кукурудзи ними подаються документи у бухгалтерію зранку кожного дня. Для цього заповнюється відповідний бланк. Один примірник (копія) залишається у них, другий (оригінал) - здається у бухгалтерію. На партію зерна некласної кукурудзи, яка лежала давно, таке робилося раз на місяць. Як називався документ, який вони складали, він не пам`ятає.

З-за поганої якості ця кукурудза на складі пролежала більше року, тому ОСОБА_6 запропонував обміняти її на кращу. Коли він про це йому сказав свідок не пам`ятає. ОСОБА_14 цього питання не вирішував, бо людина підневільна, дав керівник команду, він виконав.

ОСОБА_6 сказав, що прибули автомобілі на завантаження цієї кукурудзи. Вони не хотіли цього робити з ОСОБА_13 , бо не було ніяких документів на відвантаження. ОСОБА_6 їм не пояснював з ким хоче обміняти кукурудзу і куди її повезуть. ОСОБА_14 вважає, що рішення про обмін кукурудзи було правильним, але чому його вирішили обміняти таким шляхом йому невідомо.

ОСОБА_6 дав команду відвантажити зерно і вони з ОСОБА_13 це зробили. Він на КПП не ходив і хто сказав запустити автомобілі на територію філії не знає. Зранку почали відвантажувати кукурудзу. Водіям він ніяких документів на її відвантаження не надавав. Як виїхали автомобілі з території елеватора не знає.

У бухгалтерії знали, що кукурудзи немає, але звітність вони з ОСОБА_13 подавали про її наявність, бо вважали, що її повернуть кращої якості.

Коли на роботу вийшов ОСОБА_23 , то також звітували про наявність зерна до певного моменту, а потім перестали. Не пам`ятає, коли перестали подавати звітність. Зверталися до ОСОБА_6 , той казав, що зерно повернеться. Також про вивезення кукурудзи повідомили ОСОБА_23 , який бачив їх звіти та підписував їх.

ОСОБА_6 , надаючи вказівку на вивезення кукурудзи, не погрожував їм з ОСОБА_13 . Чому подавав звіти про наявність зерна ОСОБА_14 пояснити не може.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що у філії «Буринський елеватор» працював майстром з 01.04.2011 по 05.07.2016. У його обов`язки входило прийом і відвантаження зерна. У них з майстром ОСОБА_14 була дільниця №2, куди входили склади, де зберігалося зерно і за яке вони були відповідальні в однаковій мірі. Безпосередньо ОСОБА_13 був підпорядкований директору.

Десь на початку 2013 року фірма «Кріптон-Агро» завезла близько 160 тон кукурудзи. Хто здійснив прийом цієї кукурудзи на склад №4, він чи ОСОБА_14 , не пам`ятає. Її поклали окремо, бо вона була низької якості, дуже сира і її неможливо було змішувати з іншою кукурудзою.

За борги за збереження цю кукурудзу забрало собі їх підприємство. Пролежала вона більше року, попиту на неї не було, томуі вирішили її поміняти. Зі слів ОСОБА_6 керівництво з Києва наказало цю кукурудзу реалізувати, а придбати іншу гарної якості.

Десь у лютому-березні 2014 року, точно не пам`ятає, директор елеватора ОСОБА_23 перебував на лікарняному, його обов`язки виконував ОСОБА_6 , який викликав їх з ОСОБА_14 до себе і сказав: «Бачите машини?! Прийшла вказівка вивезти зерно і замінити його кращим». Вони стали запитувати за документи, але ОСОБА_6 сказав, що документів немає, але треба вантажити. ОСОБА_13 з ОСОБА_14 відмовлялися від завантаження зерна без документів. З боку ОСОБА_6 були погрози: «Знаєте звідки машини приїхали?! Затрати на їх проїзд хто буде платити?! Не хочете ви завантажать інші!». Звідки приїхали машини за зерном і куди вони поїхали ОСОБА_13 не знає. Було їх шість, можливо за один день відвантажили кукурудзу. Майстри завжди присутні під час зважування автомобілів із зерном, але ці авто з зерном кукурудзи не зважувалися. Скільки його фактично вивезли він не знає, бо після прийняття цього зерна на збереження його висушили, очистили і зберігали у складі сухим. А на зберігання його надали у сирому, засміченому вигляді.

ОСОБА_6 обіцяв, що така ж кількість кукурудзи буде повернута, нібито був договір з ОСОБА_27 . Але її так фактично і не повернули.

Потім десь у березні-квітні 2014 року з лікарняного вийшов ОСОБА_23 . Вони з ОСОБА_14 написали доповідну записку йому за фактом вивезення кукурудзи. Також доповідну писав і інженер ОСОБА_20 . У головному офісі у Києві також знали про цей факт. ОСОБА_23 сказав їм підтверджувати наявність зерна, при цьому не пояснив навіщо це робити. Так з ОСОБА_14 вони подавали звіти про наявність кукурудзи до травня 2015 року, а потім перестали, хоча з них вимагали і далі їх подавати.

У травні 2015 року вони не подали таку звітність, тому ОСОБА_10 повідомила про це ОСОБА_23 , який їх визвав до себе і вимагав пояснень чому вони не хочуть показувати наявність кукурудзи. Дійсно, перевірки та інвентаризація на елеваторі проводилися, у них зазначалося, що зерно все на місці, недостачі немає. Члени комісії на склад приходили, хто саме з них не пам`ятає, і бачили, що зерна немає. Усі знали, що кукурудзи немає, але документи підписували, що вона є. Чому так робили, він пояснити не може.

Суд зазначає, що свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вказали, що про факт зникнення кукурудзи за вказівкою ОСОБА_6 усі знали і мовчали.

Але ніхто із вказаних вище свідків не підтвердив того, що кукурудза за вказівкою ОСОБА_6 була вивезена у січні 2014 року. Навпаки, свідки вказали, що інформація про її вивезення саме у січні 2014 року їм відома від ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що з 2011 року на елеваторі працює начальником пожежно-сторожової охорони. У його обов`язки входить керування охоронцями, охорона матеріальних цінностей, забезпечення пожежної безпеки. Йому підпорядковуються 8 чоловік. Він особисто підпорядковується службі безпеки центрального органу, директору філії, який і є його безпосереднім керівником. На територію елеватора люди та транспорт попадають за пропускною системою через КПП. Один з охоронців знаходиться на КПП і пропускає людей, траспорт, інший здійснює обхід території. Автотранспорт пропускається лише по запису, як на в`їзд так і на виїзд. При виїзді транспорту з зерном водієм охоронцю пред`являється товаро-транспортна накладна, дані (дата, час, номер автомобіля, прізвище водія і вантаж) про виїзд вносяться до журналу в`їзду-виїзду автотранспорту (як він точно на той час називався свідок не пам`ятає, бо з 2016 року ведеться вже новий журнал по новій Інструкції). На вивіз зерна ще повинен бути обов`язково письмовий наказ директора на відвантаження.

Знає, що на підприємстві знаходилася кукурудза ТОВ «Кріптон-Агро», але коли її завезли він не пам`ятає. Пізніше потім поцікавився, що це за кукурудза, йому сказали, що за борги забрали. Де вона зберігалося ОСОБА_17 також невідомо, бо це питання до його компетенції не входить.

Про вивезення кукурудзи ОСОБА_17 відомо те, що вивезли її за вказівкою ОСОБА_6 . Коли це було він не пам`ятає, десь у січні-лютому 2014 року, йому зателефонував охоронець ОСОБА_19 , що завантажені автомобілі хочуть виїхати, але документів на це немає. ОСОБА_17 пішов до ОСОБА_6 . Той йому сказав випустити автомобілі, а документи будуть пізніше. Він пішов ще другий раз до нього, ОСОБА_6 сказав йому, що це робиться з метою покращення якості, її завезуть назад.

З ОСОБА_28 він спілкувався у його кабінеті. Також розмовляв з майстрами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , але не пам`ятає чи до бесіди з ОСОБА_6 чи після неї. Хто з них приходив на КПП не пам`ятає. Майстри теж казали, що кукурудза вивозиться для покращення її якості. Вона вивозилося автомобілями марки КамАЗ з причепами, було їх 4 чи 5, на номери автомобілів уваги не звертав, з водіями не спілкувався. Транспорт у журналі був записаний. Він повірив тому, що кукурудза повернеться назад, але її назад так і не повернули. Автомобілі з кукурудзою не вантажив, про кількість вивезеної кукурудзи йому невідомо. Журнал з КПП, куди записували автомобілі з цією кукурудзою, зник десь взимку 2015 року, коли робили ремонт.

У березні 2014 року з лікарняного вийшов директор ОСОБА_23 , ОСОБА_17 написав йому доповідну записку про вивезення кукурудзи за вказівкою ОСОБА_6 . Директор йому нічого не пояснив. Свідок знає, що майстри теж писали з цього приводу службові записки. Коли вийшов ОСОБА_23 , то до ОСОБА_6 з цього питання він не звертався. Поки ОСОБА_6 працював, то обіцяв, що завезе кукурудзу.

Інвентаризація на елеваторі була проведена, коли з лікарняного вийшов ОСОБА_23 . Він не пам`ятає чи брав у ній участь, можливо брав. Здається, зразу написали, що немає кукурудзи. Потім чомусь акт переробили, що кукурудза є в наявності. Робилося це одним днем. Не пам`ятає, були на огляді усі члени комісії, чи був він фактично проведений. У актах, протоколах інвентаризації стоять його підписи. Офіційно недостачу кукурудзи виявили у червні 2015 року.

Окрім того, суд звертає увагу і на те, що відповідно до протоколу засідання інвентаризаційної комісії філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» від 21.03.2014 свідок ОСОБА_17 власними підписами посвідчив той факт, що станом на 21.03.2014 недостачі у філії не виявлено (том 4 а. п. 169-172).

Чому підписав вказаний протокол, знаючи, що кукурудзи немає, свідок ОСОБА_17 суду пояснити не зміг.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що працює охоронцем на елеваторі. Коли це було він не пам`ятає, можливо весною 2014 року, мав місце такий факт, що з території елеватора виїжджали завантажені кукурудзою автомобілі без товарно-транспортних накладних. Чия це була кукурудза свідок не знає. Він про це доповів своєму безпосередньому керівнику ОСОБА_17 , який звернувся до ОСОБА_6 . ОСОБА_19 чекав біля автомобілів, коли прийшов ОСОБА_17 і сказав, що випускай їх, накладні будуть завтра. У цей час у вікні він побачив ОСОБА_6 , який кивнув йому пропустити. Кількість автомобілів він не пам`ятає, але пам`ятає, що це були КамАЗи з причепами. Документи ОСОБА_19 так ніхто і не надав. Він запитував за них у ОСОБА_17 , той сказав, що ОСОБА_6 повідомив, що документи будуть. Майстрами тієї ділянки, звідки вивезли кукурудзу, були ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . ОСОБА_19 у них запитував, вони йому пояснили, що їх викликав ОСОБА_6 і сказав, що хоче вивезти кукурудзу та замінити її на якісну.

У той день, коли вивезли кукурудзу, ОСОБА_19 чергував з ОСОБА_18 , але його безпосередньо при виїзді автомобілів не було, бо він обходив територію. При поверненні він йому розповів про цю ситуацію.

Яка саме кукурудза була вивезена ОСОБА_19 не знає. Про її відношення до цієї кримінальної справи знає зі слів ОСОБА_17 . Того дня вантажилася кукурудза з 8 чи 9 складу. Визначити кількість вивезеної кукурудзи він не може. При ньому її ніхто не зважував. Дані про автомобілі і водіїв ОСОБА_19 заніс у журнал.

Суд зазначає, що ОСОБА_6 вже більше року не працював, коли був виявлений факт недостачі кукурудзи і коли зник журнал з записами про автомобілі, якими, за версією досудового розслідування, вивезена кукурудза.

Після звільнення ОСОБА_6 ще майже рік на підприємстві обліковувалася кукурудза, яка, за версію обвинувачення, була вивезена у період з 13 по 30.01.2014. Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_29 вказують, що кукурудза вже була вивезена, але чому ще рік вони підписували документи про її наявність пояснити суду не змогли. Погроз з боку ОСОБА_6 не було, ніхто з них не зазначив, що боявся останнього. Свідок ОСОБА_19 вказав, що особисто від ОСОБА_6 не чув вказівок на вивезення без документів зерна кукурудзи. Це йому відомо зі слів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_29 .

Окрім того, зазначені свідки не підтвердили того факту, що вивезення кукурудзи відбулося у період часу з 13 по 30.01.2014.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що працював на елеваторі. З травня 2013 року до березня 2014 року перебував на лікарняному. Знав, що Кріптон-Агро на елеватор була завезена на збереження некласна кукурудза. Її очистили, просушили і зберігали у складі окремо від іншого зерна. Після сушки та очистки кукурудзи стало менше ніж завезли, бо завезли її вологу та засмічену. Але за це Кріптон-Агро не розрахувався з їхнім підприємством. Коли свідок вийшов з лікарняного, то її вже не було.

На якому складі зберігалася зазначена кукурудза ОСОБА_15 не знав. Але йому відомо, що її зберігали окремо, бо якість цієї кукурудзи не відповідали загальній якості зерна. Кукурудзу Кріптон-Агро не повернули і він не просив її повернути. Як ця кукурудза стала власністю елеватора він не знає. Зі слів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 йому стало відомо, що команду вивезти кукурудзу надав ОСОБА_6 . Коли, як і хто вивіз кукурудзу майстри йому не говорили.

Майстри ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про вивезення кукурудзим повідомляли ОСОБА_23 . Особисто ОСОБА_15 про відсутність кукурудзи нікому не повідомляв.

У 2014 році у корпорацію був написаний лист про відсутність кукурудзи, його ініціював ОСОБА_23 . Але відповіді так і не надійшло. Філія сама не може приймати рішення щодо такого факту, але з Києва ніяких вказівок з цього приводу не було і на підприємстві показували, що кукурудза є у наявності. ОСОБА_15 також приймав участь в інвентаризації.

Майстрів до відповідальності по факту зникнення кукурудзи та зазначення у звітах про її наявність не притягували.

Отже, про вивезення кукурудзи саме за вказівкою ОСОБА_6 свідку ОСОБА_15 відомо лише зі слів ОСОБА_14 та ОСОБА_13 . Особисто він не був свідком того, як ОСОБА_6 надавав розпорядження вивезти кукурудзу. Також ці свідки не підтвердили і того, що вивезення кукурудзи відбулося у січні 2014 року.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що у філії «Буринський елеватор» працює головним енергетиком. За посадою приймав участь у інвентаризаціях на елеваторі. Комісія збирається, йде по дільницях і перевіряє наявність зерна. Він інколи ходив по складах, але не завжди. У березні 2014 року комісія туди не ходила, акт він підписав без перевірки. Він не знає чи була тоді кукурудза чи ні. Коли виявили її недостачу, то ОСОБА_13 сказав, що вона була, а тепер її немає. Коли це було ОСОБА_12 не пам`ятає. Особисто його кукурудза не цікавила, бо це не його сфера відповідальності. Коли і як дізнався про недостачу він точно вже не пам`ятає, десь у 2015 році. Конкретно не знає чия-то була кукурудза і де вона зберігалася.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що у 2012-2015 роках працювала на елеваторі бухгалтером по матеріалах. Вона вела облік усіх товарів для виробництва (запчастини, паливно-мастильні матеріали тощо). Облік зерна не здійснювала. За кукурудзу взагалі нічого не знає.

Інвентаризація на підприємстві проводилася за наказом директора. Можливо її теж включали до складу комісії по інвентаризації. Їй нічого не відомо про випадок вивезення кукурудзи і її неповернення.

Коли у березні 2014 року була проведена інвентаризація, то по складах ОСОБА_21 не ходила і наявність зерна не перевіряла. Вона лише підписала акт інвентаризації. Який саме акт інвентаризації переписувався вона не знає. Майстер ОСОБА_14 її син, але він ніколи про вивезення кукурудзи їй не говорив.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що у 2012-2015 роках працював охоронцем у філії «Буринський елеватор». У нього був третій пост і він обходив територію, на прохідній він не сидів, лише міг там бути якщо когось підміняв. Без документів і запису у журнал жодного траснспортного засобу з території елеватора не випускають. Його напарником був ОСОБА_19 , який був старшим зміни. У журналі автомобілі записував саме він.

Точно не пам`ятає, можливо у січні 2014 році, випустили автомобілі без документів, які сказали будуть завтра. Автомобілі були завантажені кукурудзою. Про це він дізнався від ОСОБА_19 . Особисто такого не бачив. Напарник не казав йому, хто дав вказівку випустити автомобілі, сказав лише, що начальник дав таку команду. ОСОБА_18 зрозумів, що таку команду дав начальник охорони ОСОБА_17 .

Під час вказаних подій обов`язки директора на елеваторі виконував ОСОБА_6 . Особисто при ОСОБА_18 автомобілі без документів ніколи не виїжджали.

Отже, свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_18 не підтвердили суду того, що за вказівкою ОСОБА_6 у січні 2014 року з елеватора була вивезена кукурудза без відповідних документів.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що у 2014 році працювала головним економістом ПАТ «ДПЗКУ». 21.03.2014 у філії «Буринський елеватор» проводилася інвентаризація наявності матеріальних цінностей, у якій вона також приймала участь як представник корпорації. Хто тоді був директором елеватора не пам`ятає. Щоб були виявлені якісь порушення вона такого не пам`ятає, мабуть було все гаразд, бо вона ніколи не підписала б документи про наявність майна, якщо була б виявлена недостача.

Про недостачу кукурудзи їй нічого невідомо і по документах вона по філії «Буринський елеватор» на теперішній час не значиться. Списати її не могли, бо недостача матеріальних цінностей не списується і відповідальність за неї несуть матеріально-відповідальні особи.

Акт перевірки за 21.03.2014 ОСОБА_22 могла підписати того ж дня або пізніше. Вона пройшла по складах і оглядово бачила наявність зерна. Особисто вона недостачу виявити не могла. До робочої інвентаризаційної комісії була включена як представник головного офісу, а не як член комісії. За проведення інвентаризації відповідає голова комісії.

ОСОБА_22 також зазначила, якщо була б виявлена недостача кукурудзи, то вона б ніколи не підписала акт перевірки про її наявність.

Отже, вказаний свідок не тільки не підтвердила вивезення зерна кукурудзи у січні 2014 року за вказівкою ОСОБА_6 , а взагалі спростувала факт виявлення недостачі на елеваторі кукурудзи і зазначила, що така недостача по філії «Буринський елеватор» не значиться. Не підтвердила ОСОБА_22 і того, що у березні 2014 року складалися два акти - про виявлення недостачі кукурудзи та про відсутність недостачі.

Суд зазначає, що прокурором було заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_23 .

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 23, ч. 2 ст. 327 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Прибуття в суд свідка, спеціаліста або експерта забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.

Заявивши клопотання про допит свідка ОСОБА_23 , прокурор його прибуття до суду не забезпечив. Суд сприяв йому в цьому шляхом неодноразового направлення судових повісток за місцем проживання свідка за двома адресами, які суду зазначив прокурор, застосування до нього приводу, який не вдалося виконати у зв`язку з його відсутністю за місцем проживання, накладення грошового стягнення, забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у які свідок так і не прибув (том 6 а. п. 217, 218, 222, 250, 270, том 7 а. п. 14-15, 35-36, 40-41, 43-44, 61-62, 66-67, 70-71, 92-93, 99-102, 114-116, 124, 136-137, 139-140, 156-157, 204-205).
Тому у судовому засіданні 27.06.2022 були відтворені показання свідка ОСОБА_23 , які він надавав у судовому засіданні 23.07.2018 попередньому складу суду (том 5 а. п. 20).

Сторона захисту проти такого допиту свідка не запечувала.

Суд зазначає, що такий порядок дослідження доказів не суперечить вимогам закону.
За правовим висновком Верховного Суду у постановах колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 19.11.2019 у провадженні №51-10195км18 (справа №750/5745/15-к) та від 30.01.2020 у провадженні №51-7688км18 (справа №369/8816/16-к) суд при розгляді справи повинен забезпечити право сторін на допит особи, яка дає показання, важливі для вирішення справи, і не вправі використовувати позасудові свідчення такої особи. Що стосується судових свідчень особи під час минулого розгляду, то навіть за умови наявності таких свідчень, сторона має право вимагати допиту такої особи під час нового судового розгляду, і в такому випадку суд має вжити всіх необхідних заходів для забезпечення такого права. У той же час, якщо попри всі необхідні заходи забезпечити явку такої особи виявилося неможливим, сторона на доведення своєї позиції може надати суду показання особи, які та давала під час минулого судового розгляду, і сам факт відсутності такої особи під час нового розгляду не може бути підставою для визнання таких її показань недопустимим доказом.
Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні 23.07.2018 пояснив, що працював директор філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор». У 2013 році була завезена кукурудза некласна, яку у подальшому за борги було прийнято на баланс філії. Приблизно з вересня 2013 року по березень 2014 року він перебував на лікарняному і його обов`язки виконував ОСОБА_6 . Коли він вийшов з лікарняного, то ОСОБА_6 пропрацював разом з ним ще десь близько тижня. Ним разом з ОСОБА_6 у березні 2014 року інвентаризації у філії не проводилася, а тому протокол за березень 2014 року він не міг підписати.

ОСОБА_23 дізнався про недостачу кукурудзи зразу як вийшов з лікарняного, але ОСОБА_6 на елеваторі вже не було. Про зникнення кукурудзи він одразу повідомив у Київ Вовчуку. У березні 2014 року з корпорації приїздила ОСОБА_22 , яка виявила недостачу. Але вона примусила комісію підписати документи про наявність кукурудзи.

Потім у червні 2015 року прийшла вказівка з корпорації показати недостачу кукурудзи.

Його ніхто не примушував підписувати акти інвентаризації. Він також не давав вказівок майстрам звітувати про наявність кукурудзи.

Чому фінінспекція не виявила недостачу при перевірці у травні 2014 року пояснити не може.

Особисто ОСОБА_23 не чув щоб ОСОБА_6 надавав вказівку на вивезенння зерна, про це йому повідомили ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Під час вивезення кукурудзи також присутній не був.

Отже, інформацією про вивезення кукурудзи у січні 2014 року за вказівкою ОСОБА_6 ОСОБА_23 відомо лише зі слів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Також ОСОБА_23 наполягав на тому, що у березні 2014 року ОСОБА_6 не працював і протокол інвентаризації він спільно з ним не підписував.

Але вказане суперечить матеріалам справи, з яких вбачається, що ОСОБА_6 працював у філії до червня 2014 року і протокол інвентаризації про наявність кукупудзи за 21.03.2014 підсаний як ОСОБА_23 , так і ОСОБА_6 .

Окрім того, свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні не підтвердила показань ОСОБА_23 про її обізнаність у березні 2014 року про недостачу кукурудзи.

На підтвердження винуватості прокурором надані письмові докази, аналіз яких викладений нижче, на що сторона захисту заявила, що ці докази є неналежними, бо не підтверждують винуватість ОСОБА_6 , та недопустимими, бо досудове розслідування кримінального провадження здійснював слідчий прокуратури Сумської області на підставі постанови прокурора Сумської області від 23.05.2017, який змінив підслідність у зв`язку з неефективністю досудового розслідування. При цьому вказана постанова не вмотивована і в ній не зазначно, в чому ж полягала неефективність.
Окрім того, стороною захисту було заявлено, що досудове розслідування здійснювали неуповноважені особи ОСОБА_30 та ОСОБА_4 , оскільки у провадженні відсутні процесуальні рішення відповідальних осіб про їх призначення як слідчих. Також у провадженні відсутні документи, що підтверджують повноваження прокурорів.

Розглядаючи питання підслідності кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , суд зазначає таке.
З моменту внесення відомостей у ЄРДР 15.02.2016 і до 23.05.2017 досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювало СВ Буринського ВП Конотопського ВП ГУНП в Сумській області.
Як вбачається з постанови прокурора Сумської області ОСОБА_31 від 23.05.2017, на підставі ч. 5 ст. 36 КПК України ним постановлено доручити здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000047 від 15.02.2016 слідчим слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництваа прокуратури Сумської області (том 3 а. п. 19).
Згідно з ч. 5 ст. 36 КПК України в редакції, чинній станом на 23.05.2017, Генеральний прокурор України, керівник регіональної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування.

Обґрунтована вказана постанова тим, що вивченням кримінального провадження встановлено, що в порушення вимог статей 2, 9, 28 КПК України не забезпечено швидкого, повного та неупередженого його розслідування для прийняття законного та обґрунтованого рішення у провадженні, тобто досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні є неефективним. З урахуванням цього, для досягнення завдання кримінального провадження, зокрема забезпечення більш ефективного та якісного слідства необхідно доручити здійснення розслідування у цьому провадженні слідчим слідчого відділу прокуратури Сумської області.
Але суд не може погодитися з тим, що вказана постанова прокурора Сумської області ОСОБА_31 є законною та обґрунтованою, виходячи з такого.
Дійсно, у відповідності з вимогами ч. 5 ст. 36 КПК України прокурор області ОСОБА_31 мав право в разі неефективності досудового розслідування кримінального правопорушення, що передбачено ч. 2 ст. 364 КК України, доручити його проведення іншому органу.

При застосуванні положень ч. 5 ст. 36 КПК України, в першу чергу, повинні враховуватися приписи ст. 19 Конституції України і тому прокурор області мав право передати кримінальне провадження іншому органу тільки в разі неефективності досудового розслідування.

Тобто, передумовою реалізації прокурором передбачених ч. 5 ст. 36 КПК України повноважень має бути здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні та встановлення за наслідками такого розслідування його неефективності.
Як на час винесення постанови прокурором Сумської області 23.05.2017, так і на теперішній час чинний КПК України не визначає, що слід розуміти під терміном «неефективне досудове розслідування».
Водночас, Європейський суд з прав людини у низці своїх рішень не раз акцентував увагу на необхідності дотримання стандартів ефективності досудового розслідування, наводячи перелік мінімальних критеріїв цього, як приклад: незалежність, безсторонність, громадський контроль, зразкова ретельність та оперативність (п. 44 рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», п. 80 рішення у справі «Гордієнко проти України»), так і виокремлюючи цілу систему критеріїв ефективності досудового розслідування, зокрема зазначаючи, що: 1) метою проведення досудового розслідування завжди має бути досягнення завдань кримінального провадження (спрямованість на досягнення завдань кримінального провадження); 2) здійснення досудового розслідування повинно відповідати принципу законності, зокрема забезпечувати ефективне виконання положень національного законодавства (законність); 3) досудовому розслідуванню має бути притаманна засада публічності (ініціативності органу досудового розслідування), яка полягає в оперативній реакції на вчинене кримінальне правопорушення компетентною особою, яка не залежатиме від волі зацікавлених осіб (публічність); 4) вимога розумної швидкості досудового розслідування, що передбачає здійснення процесуальних дій на цьому етапі судочинства без зайвих затримок, їх своєчасність, відсутність необґрунтованого зупинення кримінального провадження тощо (розумна швидкість); 5) всебічність та повнота застосування заходів, спрямованих на розкриття кримінального правопорушення, яка насамперед, передбачає правильність, послідовність та логічність отримання доказів та оперування ними, обґрунтування процесуальних рішень (всебічність та повнота розслідування); 6) незалежність та неупередженість особи, яка здійснює досудове розслідування кримінального правопорушення (незалежність та неупередженість); 7) прозорість досудового розслідування, захист прав та інтересів потерпілого та його родичів, що передбачає своєчасне надання їм процесуального статусу, залучення до проведення процесуальних дій, ознайомлення з матеріалами провадження (прозорість); 8) врахування під час досудового розслідування індивідуальних особливостей особи правопорушника, зокрема, його віку, гендерної належності, національності (індивідуалізація); 9) диференціація форм досудового розслідування з метою його оптимізації (диференціація форм розслідування).
Тобто, при оцінці ефективності досудового розслідування слід виходити з того, що ефективність досудового розслідування є співвідношенням процесуальних дій, процесуальних рішень, реалізованих учасниками кримінального провадження, а також їх результатів із положеннями КПК України, що визначають підстави, умови і порядок їх проведення чи прийняття, з урахуванням оптимальних затрат часу та зусиль на це.
Для констатації неефективності досудового розслідування необхідна оцінка досудового розслідування для того, щоб прийняти рішення про доручення здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування.
Наявність відповідних відомостей, які стосуються конкретного кримінального провадження, щодо його неефективності відповідним прокурором може бути встановлена на будь-якій стадії досудового розслідування, в тому числі і на його початку, та бути підставами для прийняття рішення в порядку та відповідно до вимог ч. 5 ст. 36 КПК України.
Надання прав, покладення обов`язків та визначення обсягу відповідальності за своєю юридичною природою потребує письмової форми заради уникнення суб`єктивізму та забезпечення правової визначеності.
У кожному конкретному випадку наявність таких підстав має бути обґрунтована у відповідній постанові прокурора, адже зміна передбаченої законом підслідності, як видається, має розглядатися як екстраординарна процедура порівняно із загальним порядком визначення підслідності, за яким вирішення цього питання є предметом законодавчого регулювання, а не предметом дискреції.
Відповідна постанова Генерального прокурора, керівника обласної прокуратури, їх перших заступників та заступників про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування має відповідати вимогам ст. 110 КПК України, у тому числі бути вмотивованою, надавати обґрунтоване пояснення щодо фактичних та юридичних підстав прийнятого рішення.
Отже, належна правова процедура реалізації Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками повноважень, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК Укераїни містить такі елементи: а) належний суб`єкт (Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники); б) оцінка досудового розслідування як неефективного; в) відображення такої оцінки у відповідному процесуальному рішенні - постанові; г) вмотивованість такої постанови.
Обов`язковою передумовою реалізації Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками повноважень, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК України, є оцінка досудового розслідування органом досудового розслідування, встановленим ст. 216 КПК України, як неефективного та відображення такої оцінки у постанові з наведенням відповідного мотивування.
До такого правового висновку прийшла Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 24.05.2021 у провадженні №51-2917 кмо20 (справа №640/5023/19).
Як вбачається з постанови прокурора ОСОБА_31 від 23.05.2017, то в її мотивах взагалі не вказано, у чому полягає неефективність та не забезпечення швидкого, повного, неупередженого розслідування кримінального провадження слідчими СВ Буринського ВП Конотопського ВП ГУНП в Сумській області та чому він вважав більш ефективним здійснення досудового розслідування саме слідчими прокуратури Сумської області.
На момент зміни підслідності у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 усі докази, що надані суду, були зібрані саме СВ Буринського ВП Конотопського ВП ГУНП в Сумській області.
09.06.2017 слідчим прокуратури Сумської області ОСОБА_4 був направлений лише запит до ПАТ «ДПЗКУ» з приводу надання інформації та копій документів (том 3 а. п. 6-7).
Як вбачається з реєстру досудового розслідування, то після зміни підслідності слідчими прокуратури Сумської області було здійснено лише повідомлення ОСОБА_6 про зміну раніше повідомленої підозри, виконані вимоги ст. 290 КПК України, складений та затверджений обвинувальний акт, складений реєстр (том 1 а. п. 7-12).
Вказана постанова прокурора ОСОБА_31 була предметом дослідження у цьому провадженні, адвокат обвинуваченого ОСОБА_7 про її незаконність заявив завчасно до проведення судових дебатів і про це стороні обвинувачення було відомо.
Але прокурор доказів на підвердження того, що слідчі СВ Буринського ВП Конотопського ВП ГУНП в Сумській області у силу характеристик кримінального правопорушення, організаційних можливостей органу, спеціалізації тощо не здатні були здійснити належне досудове розслідування кримінального провадження за ч. 2 ст. 364 КК України чи діяли упереджено, з порушенням строків або порядку проведення слідчих (розшукових) дій чи застосуванням заходів забезпечення, що ними приймались незаконні або необґрунтовані процесуальні рішення, чи вони допускали бездіяльність або здійснювали фальсифікацією доказів, чи використовували докази, які не відповідають вимогам належності, допустимості, достовірності тощо не надав.
Отже, суд зазначає, що оскільки вказаних порушень не було встановлено прокурором, то не було і неефективності, а, відповідно, у прокурора ОСОБА_31 не було підстав, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК України, для доручення здійснення досудового розслідування, яке проводили слідчі СВ Буринського ВП Конотопського ВП ГУНП в Сумській області, іншому органу.
Як зазначалось вище, досудове розслідування кримінального провадження №0000047 за ч. 2 ст. 364 КК України було розпочато СВ Буринського ВП Конотопського ВП ГУНП в Сумській області, тобто органом досудового розслідування, якому така справа була предметно підслідна, а прокурор Сумської області ОСОБА_31 без встановлення неефективності змінив підслідність та передав для розслідування органу, якому взагалі не підслідні такі категорії справ, тобто не дотримався належної правової процедури.
Згідно з вимогами ст. 86, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України наслідком недотримання належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування недопустимими, оскільки вони зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку, та неможливість покладення їх в основу обвинувального вироку.
Отже, слідчий ОСОБА_4 не мав повноважень для здійснення досудового розслідування у цьому провадженні.
Відповідно, оцінюючи докази, які були отримані після винесення такої постанови, слід зазначити, що слідчий ОСОБА_4 діяв поза межами своїх повноважень як з підстав порушення правил підслідності, так і з підстав відсутності відповідної постанови керівника слідчого відділу про призначення його слідчим, про що буде детальніше зазначено нижче, а тому докази, що отримані ним по запиту від 09.06.2017, а саме лист першого заступника голови Правління «ПАТ «ДПЗКУ» ОСОБА_32 від 07.07.2017 з приводу відсутності даних про проведення перевірок діяльності філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор», сторінки з невідомих журналу (чи книги) щодо невиконання договірних зобов`язань ТОВ «Кріптон Агро», документ вхідної кореспонденції №773/2 від 08.04.2014 (том 3 а. п. 8-11) суд визнає недопустимими.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що ці документи стороною обвинувачення отримані 11.07.2017 у той час, коли вже у провадженні щодо ОСОБА_6 20.06.2017 був складений та затверджений обвинувальний акт і 27.06.2017 провадження для розгляду надійшло до Буринського районного суду Сумської області (том 1 а. п. 2-6, 14).
На думку прокурора вказані документи підтверджують той факт, що про зникнення кукурудзи некласної масою 163753 кг ОСОБА_23 одразу повідомив у корпорацію.
Але як вбачається із вказаних докуметів, то до «ПАТ «ДПЗКУ» надійшов лист з приводу невиконання договірних зобов`язань ТОВ «Кріптон-Агро», а не з приводу зникнення кукурудзи.
Щодо повноважень слідчих та прокурорів у цьому провадженні, то суд зазначає таке.
Суд не погоджується із стороною захисту щодо відсутності повноважень у прокурорів ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , оскільки прокурором надані постанови заступника керівника та керівника Конотопської місцевої прокуратури від 15.02.2016 та 19.04.2016 про призначення цих прокурорів (том 7 а. п. 201-202).
Прокурор заперечував проти того, що досудове розслідування здійснювали неуповноважені на це слідчі, на спростування позиції захисту надав доручення начальника СВ Буринського ВП Конотопського ВП ГУНП в Сумькій області ОСОБА_35 від 15.02.2016, яким останній доручив своєму заступнику ОСОБА_30 саме як слідчому здійснення досудового розслідування кримінального провадження, та доручення начальника СВ управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Сумської області ОСОБА_36 від 23.05.2017, яким останній доручив слідчому ОСОБА_4 здійснювати досудове розслідування (том 7 а. п. 200, 206) та зазначив, що Третя судова палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові №663/267/19 від 25.08.2021 та Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові №724/86/20 від 04.10.2021 вказали, що повноваження слічого можуть підтверджуватися не лише постановою, а й іншими документами, які повинні відповідати вимогам ст. 110 КПК України, яка, на думку прокурора, не передбачає оформлення рішення керівника про призначення слідчого у формі постанови.
Але суд з цим не погоджується і, надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо проведення досудового розслідування не уповноваженими слідчими, виходить з рішення Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.10.2021 у провадженні №51-1353кмо21 (справа №724/86/20), з якого вбачається, що за приписами п. 1 ч. 2 ст. 39 та ч. 1 ст. 214 КПК України визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, належить до компетенції керівника органу досудового розслідування.

Відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування має право лише вмотивованою постановою, як і призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування.

Отже, системне тлумачення зазначених норм свідчить про те, що законодавець у своїй термінографічній практиці застосовує словосполучення «визначати слідчого» та «призначати слідчого» як синонімічного змісту терміни, що мають тотожне семантичне значення стосовно визначення обсягу, форми та змісту дій, які вони характеризують.

Статтею 110 КПК України встановлено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Така специфічна процесуальна форма рішення про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть відповідні повноваження у конкретному кримінальному провадженні, як постанова вбачається із тлумачення положень ч. 2 ст. 39, ч. 1 ст. 214 КПК України у взаємозв`язку з положеннями ст. 110 цього Кодексу.

Об`єднана палата в контексті застосування приписів ст. 110 КПК України виходить з того, що зміст і значення процесуального рішення у формі постанови визначає не виключно його назва, а зміст, структура і обсяг викладеної у процесуальному рішенні інформації про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні з огляду на приписи зазначеної статті кримінального процесуального закону.

Отже, процесуальне рішення керівника відповідного органу досудового розслідування про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України. При цьому, враховуючи вимоги ч. 6 вказаної статті, таке рішення повинно бути виготовлене на офіційному бланку та підписане службовою особою, яка його прийняла.

Водночас витяг з ЄРДР та доручення не можуть замінити процесуального рішення про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні, оскільки вони не є процесуальними рішеннями, а отже, не породжують правових наслідків щодо визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування.

На підставі викладеного вище Об`єднана палата дійшла висновку, що процесуальне рішення про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має прийматися у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови.

При цьому таке процесуальне рішення необхідно долучати до матеріалів досудового розслідування для підтвердження наявності повноважень слідчих, які здійснюють досудове розслідування.

В аспекті застосування приписів ч. 2 ст. 39, ч. 1 ст. 214 КПК у взаємозв`язку з положеннями ст. 110 цього Кодексу недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачиться на її користь.

За змістом статей 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, невід`ємною складовою якого є здійснення процесуальних дій уповноваженою на те особою в конкретному кримінальному провадженні. Збирання доказів неуповноваженою особою є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті застосування приписів статей 412, 438 КПК України.

Прокурор на обґрунтування своєї позиції щодо законності здійснення досудового розслідування слідчими ОСОБА_30 та ОСОБА_37 на підставі доручення керівника посилався на постанови Третьої палати ККС Верховного Суду №663/267/19 від 25.08.2021 та Об`єднаної палати ККС Верховного Суду №724/86/20 від 04.10.2021.
Суд зазначає, що у постанові Третьої палати Кримінального суду Верховного Суду №663/267/19 від 25.08.2021дійсно зазначено, що повноваження керівника органу досудового розслідування визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, у формі письмового «доручення», яке містить ті самі реквізити, що й постанова, зокрема: посада особи керівника органу досудового розслідування, час і місце складання доручення, підстави для його винесення (статті 39, 214 КПК), номер кримінального провадження, внесеного до ЄРДР, попередню правову кваліфікацію та вказівки щодо проведення якісного, ефективного і оперативного досудового розслідування (як у цій справі), не суперечить вимогам ст. 39 КПК і є достатнім документом для наділення такого слідчого повноваженнями здійснювати досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні.
У той же час, у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду №724/86/20 від 04.10.2021 чітко зазначено, що рішення про призначення слідчого, групи слідчих та старшого групи слідчих приймається лише у формі постанови.
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 28.10.2021 у справі №477/426/17 на підставі ч. 2 ст. 434-1 КПК України кримінальне провадження було передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Таке рішення колегія суддів прийняла у зв`язку із тим, що вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 04.10.2021 у справі №724/86/20 (провадження №51-1353кмо21), відповідно до якого за приписами статей 39, 110, ч. 1 ст. 214 КПК України рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою.
Але Об`єднана палата, прийнявши відповідну постанову 14.02.2022, не знайшла підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові від 04.10.2021 у провадженні №51-1353кмо21 (справа №724/86/20), в якій наведені обґрунтовані доводи щодо обов`язковості прийняття рішення про призначення (визначення) слідчих, групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 13.02.2019 у справі №300/101/17 вказав що, виходячи з телеологічного (цільового), логічного й системного тлумачення положень статей 434-1 434-2 КПК України і статей 13, 36 Закону України «Про судострій і статус суддів», можна зробити висновок, що кримінальним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного кримінального суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного кримінального суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного кримінального суду.
Отже, у цьому випадку підлягає застосуванню не висновок, що міститься в постанові Третьої палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25.08.2021 у справі №663/267/19, а висновки, викладені у постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.10.2021 (справа №724/86/20) та від 14.02.2022 (справа №477/426/17).
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що прокурором у судовому засіданні не надано процесульних рішень у формі постанови про призначення слідчого ОСОБА_30 та слідчого ОСОБА_4 для здійснення досудового розслідування, тому суд зазначає про недопустимість доказів, зібраних цими слідчими.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 прокуророр надав копії наказів №415-к від 19.09.2013, №416-к від 19.09.2013, №401-к від 02.06.2014, з яких вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_6 від 19.09.2013 останній був прийнятий на роботу з 19.09.2013 заступником директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор», цього ж числа його призначено виконуючим обов`язки директора філії у зв`язку з хворобою ОСОБА_23 і 02.06.2014 його звільнено з посади заступника директора на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (том 4 а. п. 24, 25, 26, 237-240).

Також прокурором надані Посадова інструкція директора філії №5 від 21.01.2011, з якою ОСОБА_6 ознайомлений 19.09.2013, та контракт №74 від 17.12.2015 про призначення на посаду директора філії «Буринський елеватор» ОСОБА_23 (том 4 а. п. 299-311).

Що стосується контракту №74 від 17.12.2015 про призначення на посаду директора філії «Буринський елеватор» ОСОБА_23 , то прокурор взагалі не довів того, що цей документ має будь-яке значення для кримінального провадження, бо вказаний контракт укладений не з ОСОБА_6 , а з ОСОБА_23 у той час, коли ОСОБА_6 у філії «Буринський елеватор» вже не працював.

Інші документи також не підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Вони лише констатують те, що ОСОБА_6 дійсно працював заступником директора та в.о. директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» у період часу з 19.09.2013 по 02.06.2014. Під час виконання обов`язків директора ніс відповідальність за спричинення матеріального збитку державному підприємству як в цілому, так і за дії (або бездіяльність), що призвели до такого матеріального збитку; правопорушення, вчинені в процесі своєї трудової діяльності в межах, визначених чинним адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством України.

Стороною обвинувачення не доведено не тільки того, що недостача майна і спричинення товариству матеріального збитку виникло з вини ОСОБА_6 у період з 13 по 30.01.2014, а й того, що виникла недостача саме під час його роботи, оскільки він звільнився з філії 02.06.2014, а недостача майна виявлена у червні 2015 року, тобто через рік після його звільнення. При цьому, відповідно до останньої інвентариазції у філії, яка проводилася у листопаді 2014 року, про що 01.12.2014 складений протокол інвентаризаційної комісії, коли вже ОСОБА_6 не працював, недостача зерна некласної кукурурдзи вагою 163,753 т відсутня, про що більш детальніше буде зазначено нижче під час аналізу документів про інвентарицію.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 суду надані копія сторінки журналу ПАТ «ДПЗКУ» для розгляду та відповідного реагування вих. №773/2 від 08.04.2014; лист директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» ОСОБА_23 №8 від 02.04.2014; заява інспектора з контролю за виконанням доручень управління регіональної безпеки та контролю департаменту економічної безпеки та фінансових ризиків ПАТ «ДПЗКУ» ОСОБА_5 від 29.01.2016 про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України (том 3 а. п. 13, 14, 20-21).

Суд зазначає, що надана прокурором копія сторінки журналу ПАТ «ДПЗКУ» для розгляду та відповідного реагування вих. №773/2 від 08.04.2014 нічого не підтверджує і прокурор не довів, що вона взагалі має значення будь-яке значення у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 .

Що стосується листа директора філії ОСОБА_23 від 02.04.2014, у якому зазначено, що кукурудза за вказівкою ОСОБА_6 була вивезена з 15 по 30.01.2014, то як доказ винуватості ОСОБА_6 суд не може взяти його до уваги, оскільки у ньому викладена суб`єктивна думка директора філії ОСОБА_23 , яка спростовується протоколом засідання інвентаризаційної комісії філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» від 01.12.2014 та розпискою майстра ОСОБА_13 про те, що станом на 01.12.2014 недостач у філії не виявлено, усі цінності, у тому числі і некласна кукурудза, яка є предметом цього кримінального провадження, є в наявності (том 4 а. п. 178-183).

Прокурор зазначив, що вказаний лист ОСОБА_23 підтверджує факт виявлення зникнення кукурудзи у січні 2014 року, про що в корпорацію було повідомлено 02.04.2014. Отримання цього листа ПАТ «ДПЗКУ» підтверджується копіями сторінок з журналу (чи книги) щодо невиконання договірних зобов`язань ТОВ «Кріптон Агро» та документом вхідної кореспонденції №773/2 від 08.04.2014 (том 3 а. п. 9-11).
Але суд зазначає, що копії сторінок з журналу (чи книги) щодо невиконання договірних зобов`язань ТОВ «Кріптон-Агро» та документ вхідної кореспонденції №773/2 від 08.04.2014 визнані недопустимими доказами, бо отримані неуповноваженою особою, а саме слідчим ОСОБА_4 , тому як докази їх не приймає.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що налисті ОСОБА_23 відсутні дані про його реєстрацію в ПАТ «ДПЗКУ». А із сторінок журналу (чи книги), що, на думку прокурора, підтверджують отримання корпорацією саме цього листа, вбачається, що надійшов лист з приводу невиконання договірних зобов`язань ТОВ «Кріптон-Агро», а не з приводу зникнення кукурудзи.
Отже, у суда є обґрунтовані сумніви, які тлумачаться на користь обвинуваченого, у тому, що до ПАТ «ДПЗКУ» надійшов вказаний лист, а не будь-який інший, бо прокурор відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 17 КПК України поза розмуним сумнівом не довів того, що лист від 02.04.2014 за підписом ОСОБА_23 до ПАТ «ДПЗКУ» дійсно надходив саме такого змісту.
Також суд зазначає, що 21.03.2014 ОСОБА_23 у складі інвентаризаційної комісії як її голова підписав протокол про наявність усього майна у філії та відсутність недостач, а 02.04.2014 направляє лист до ПАТ «ДПЗКУ» про незаконне відвантаження кукурудзи у січні 2014 року за вказівкою ОСОБА_6 . Потім у грудні 2014 року ОСОБА_23 під час проведеної інвентаризації знову підтверджує відсутність недостач у філії, що підтверджується протоколом інвентаризаційної комісії від 01.12.2014.

Така позиція ОСОБА_23 як посадової особи викликає обґрунтовані сумніви у правдивості його показань і дає суду підстави вважати, що лист про виявлення недостачі кукурудзи міг бути написаний не 02.04.2014, а пізніше. Прокурор цього не спростував і протилежного не довів.

Заява інспектора з контролю за виконанням доручень управління регіональної безпеки та контролю департаменту економічної безпеки та фінансових ризиків ПАТ «ДПЗКУ» ОСОБА_5 від 29.01.2016 про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України, також не є належним доказом винуватості ОСОБА_6 , вона лише стала підставою для внесення відомостей у ЄРДР та початку досудового розслідування.

Суд зертає увагу на те, що заяву в поліцію про вчинення злочину представник ПАТ «ДПЗКУ» подає лише 29.01.2016, хоча за версію обвинувачення про цей факт було вже відомо в січні 2014 року. У цьому листі зазначено, що кукурудза вивезена у січні 2014 року, але це спростовується матеріалами кримінального провадження, про що детальніше буде зазначено при аналізі інших письмових доказів.

Представник потерпілого ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що в ПАТ «ДПЗКУ» він працює лише з 05.05.2015. Інформацію про зникненння кукурудзи отримав від директора ОСОБА_23 . Також останній зазначив, що майже рік зникнення кукурудзи приховувалося. Очевидцем подій у філії у січні 2014 року не був. Про зникнення кукурудзи знали і в головному офісі в м. Києві. Чому приховувалася недостача зерна йому не відомо.

Суд зазначає, що філія ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» є державної установою. За версією обвинувачення на підприємстві у січні 2014 року зникає державне майно вартістю 258102,12 грн, а воно цей факт приховує. При цьому, ОСОБА_6 , який є організатором незаконного вивезення кукурудзи, вже з 03.06.2014 у філії не працював, так як 02.06.2014 звільнився з роботи за угодою сторін, тобто ніяким чином вже не міг перешкоджати встановленню факту зникнення кукурудзи. Її наявність ще рік після звільнення ОСОБА_6 обліковується у філії як така, що є в наявності, і зникнення кукурудзи встановлються у травні 2015 року. А заява про скоєння злочину до правоохоронних органів подається лише 29.01.2016.

Вказане викликає у суда обґрунтовані сумніви, які трактуються на користь обвинуваченого, щодо дати вчинення злочину і зникнення кукурудзи, яка є предметом цього кримінального провадження, саме у період часу з 13 по 30.01.2014.

Прокурором надані довідка №07-06/ від 10.04.2013 про проведення ревізії фінансово-господарської діяльності ПАТ «ДПЗКУ» в частині діяльності філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» за період з 01.08.2010 по 28.02.2013; довідка від 12.05.2014 про проведення перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ПАТ «ДПЗКУ» в частині діяльності філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» за період з 01.01.2013 по 31.03.2014; довідка від 20.07.2015 про проведення перевірки фінансово-господарської діяльності ПАТ «ДПЗКУ» за період з 01.04.2014 по 31.05.2015 у частині діяльності філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор», які отримані під час досудового розслідування відповідно до вимог ст. 93 КПК України по запиту прокурора ОСОБА_34 (том 3 а. п. 23, 25-85).

Щодо законності отримання вказаних доказів сумнівів у суду немає, щодо належності цих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 , то суд зазначає, що вони не тільки не доводять його винуватості, а, навпаки, її спростовують.

Як вбачається із вказаних вище документів, то Державною фінансовою інспекцією України в Сумській області проводилися ревізії у філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» за період з 01.08.2010 по 31.05.2015.

Що стосується довідки від 10.04.2013, то вона взагалі ніякого значення як для доведення винуватості ОСОБА_6 , так і для її спростування немає значення, бо інспекцією перевірявся період з 01.08.2010 по 28.02.2013, а ОСОБА_6 інкримінується те, що він дав незаконну вказівку на вивіз кукурудзи у січні 2014 року.

Відповідно до довідки від 12.05.2014, то перевірка фінансовою інспекцією на елеваторі проводилася за період з 01.01.2013 по 31.03.2014, якою встановлено, що станом на 28.04.2014 та на день завершення перевірки, тобто на 12.05.2014, у філії обліковується власне зерно кукурудзи некласної в кількості 163,753 тони.

Отже, станом на 12.05.2014 кукурудза, що є предметом цього кримінального провадження, малася в наявності.

Надавши вказаний документ як доказ винуватості ОСОБА_6 , прокурор у той же час зазначив, що фінансовою інспекцією проводилася документальна перевірка, фактична наявність зерна у філії не перевірялася, а тому недостача і не була виявлена.

Але як вбачається з довідки від 12.05.2014, станом на 05.05.2014 згідно з даними складського обліку філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» обліковувалася на зберіганні кукурудза некласна врожаю 2012 року в кількості 163,753 т. Акт підтвердження наявності цієї кукурудзи у філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» знаходиться у додатку 4 до довідки перевірки. У ході перевірки державним інспектором Державної інспекції сільського господарства в Сумській області ОСОБА_11 перевірено стан кількісно-якісного обліку зерна та продуктів його переробки, порушень не встановлено (том 3 а. п. 51, з.б.).

Отже, як вбачається з довідки від 12.05.2014, то стан кількісно-якісного обліку зерна перевірявся.

Але вказаний у довідці акт перевірки суду не наданий, про допит осіб, які проводили перевірку фінансово-господарської діяльності філії та стану кулькісно-якісного обліку зерна у травні 2014 року, з метою з`ясування чи дійсно не перевірялася фактична наявність кукурудзи прокурор не заявляв і, таким чином, свою версію про те, що фактична наявність зерна не перевірялася, а лише проводилася документальна перевірка, не підтвердив.

Як вбачається з довідки від 20.07.2015, за результатами проведеної інвентарізації встановлена нестача зерна кукурудзи. Також зазначено, що на початок перевірки станом на 02.06.2015 по бухгалтерському обліку нестача не відображена. За результатами останньої планової інвентаризації, проведеної філією станом на 01.11.2014, нестачі не встановлено. З приводу нестачі кукурудзи ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили її тим, що в зв`язку з поганими показниками по якості кукурудзи некласної урожаю 2012 року, яка обліковувалася як власне зерно філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор», на той час в.о. директора філії ОСОБА_6 , посилаючись на вказівку корпорації, вивіз в 2013 році партію зерна кукурудзи для відновлення в кількості 163753 кг.

Отже, суд зазначає, що недостача кукурудзи виявлена лише 02.06.2015.

Також суд звертає увагу на те, що фактично обвинувачення у цьому провадженні будується на показаннях свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які суду зазначили, що кукурудза за вказівкою ОСОБА_6 була вивезена у січні 2014 року.

У поясненнях від 01.04.2014 ОСОБА_13 вказав, що кукурудза була вивезена у період часу з 15 по 30.01.2014. Але представнику фінансової інспекції у червні 2015 року він та ОСОБА_14 пояснили, що кукурудза була вивезена у 2013 році.

Суд вважає, що винуватість обвинуваченого повинна бути доведена поза розумним сумнівом, а не будуватися на сумнівних показаннях свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Прокурор надав суду статут ПАТ «ДПЗКУ», затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 17.11.2011 №634; зміни до статуту ПАТ «ДПЗКУ» (ідентифікаційний код 37243279), які є невід`ємною частиною (додатком) до статуту ПАТ «ДПЗКУ», зареєстрованого державним реєстратором Печерської районної в місті Києві державної адміністрації 18.11.2011 за №1 045105; положення про філію ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор»; копію наказу в. о. голови правління ПАТ «ДПЗКУ» ОСОБА_38 №252 від 24.11.2014 про проведення щорічної інвентаризації в 2014 році; наказ №69 від 11.08.1994, зареєстрований в Міністерстві юстиції України за №202/412 26.08.1994, «Про Інструкцію по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків»; наказ №879 від 02.09.2014, зареєстрований в Міністерстві юстиції України за №1365/26142 від 30.10.2014 про затвердження Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань; Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань; постанову КМУ №764 від 11.08.2010 «Про заходи з утворення ДП «ДПЗКУ» та додатки до неї; наказ ДП «ДПЗКУ» №3 від 21.12.2010 «Про утворення філії ДП «ДПЗКУ» та додатки до нього; наказ ДП «ДПЗКУ» №8 від 18.01.2011 «Про присвоєння номеру філіям для виписки податкових накладних»; постанову КМУ №593 від 06.06.2011 «Про внесення змін до постанови КМУ від 11.08.2010 №764»; наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07.07.2011 №325 «Про реорганізацію шляхом перетворення ДП «ДПЗКУ» та додатки до нього; наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 17.07.2011 №634 «Про деякі питання діяльності ПАТ «ДПЗКУ» та додатки до нього; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (том 3 а. п. 88-174, том 4 а. п. 259-298).

Суд зазначає, що вказані документи ніяким чином не доводять винуватості ОСОБА_6 у інкримінованому йому злочині. Вони лише констатують той факт, що на той період, коли за версією обвинувачення ОСОБА_6 незаконно розпорядився кукурудзою, вона була власністю ПАТ «ДПЗКУ», яке було юридичною особою державної форми власності. Цим товариством була створена філія ПАТ «ДПЗКУ» «Бринський елеватор», де і зберігалася вказана кукурудза. З приводу наявності матеріальних цінностей у філіях проводилася інвентаризація відповідно до Положення про інвентаризацію та Інструкції по інвентаризації основних засобів.

Наказ про проведення щорічної інвентарізації у всьому товаристві, у тому числі і у філіях, наказ про затвердження Інструкції по інвентаризації і сама Інструкція, наказ про затвердження Положення про інвентаризацію і саме Положення про інвентаризацію взагалі ніякої доказового значення для цього провадження не мають.

Окрім того, статут ПАТ «ДПЗКУ», затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 17.11.2011 №634; зміни до статуту ПАТ «ДПЗКУ»; положення про філію ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор»; копія наказу в. о. голови правління ПАТ «ДПЗКУ» ОСОБА_38 №252 від 24.11.2014 про проведення щорічної інвентаризації в 2014 році; наказ №69 від 11.08.1994 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України за №202/412 від 26.08.1994 про Інструкцію по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків; наказ №879 від 02.09.2014, зареєстрований в Міністерстві юстиції України за №1365/26142 від 30.10.2014 про затвердження Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань; Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань отримані відповідно до вимог ст. 93 КПК України по запиту слідчого ОСОБА_30 , яка не мала законних повноважень на здійснення досудового розслідування, а тому відповідно до вимог ст. 87, ст. 89 КПК України ці документи суд визнає недопустимими доказами.

Також прокурором надані копії складської квитанції на зерно №594 від 16.05.2013; копія картки аналізу зерна №33 від 16.05.2013; наказ директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» №152-к від 16.05.2013; копія наказу №94 від 04.07.2012 про внесення змін у додаток №1 до наказу від 25.06.2012 №81 «Про внесення змін до наказу від 05.06.2012 №78» щодо керування керівниками відокремлених підрозділів ПАТ «ДПЗКУ» у процесі ведення господарської діяльності виключно затвердженими типовими формами договорів; договір складського зберігання зерна №1 від 11.01.2013; додаток до договору; перелік та вартість послуг зернового складу на 2012-2013 маркетинговий рік; рахунки №16 від 31.01.2013 та №57/02/13 від 28.02.2013 на оплату послуг за користування зерновим складом за період з 01 січня по 28.02.2013; лист директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» ОСОБА_23 №86 від 13.03.2012, адресований голові правління ПАТ «ДПЗКУ»; акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №16 від 31.01.2013 та №57/02/13 від 28.02.2013; лист №41/1 від 11.02.2013 директора філії ОСОБА_23 , адресований директору ТОВ «Кріптон-Агро», з приводу заборгованості за зберігання кукурудзи; претензія №41 від 11.02.2013 директора філії ОСОБА_23 , яка адресована ТОВ «Кріптон-Агро» з приводу погашення заборгованості за зберігання кукурудзи (том 3 а. п. 211-215, том 4 а. п. 27-36, 44-45, 151-154, 214-218).

Сторона захисту просила визнати вказані докази недопустимими, бо зерно некласної кукурудзи, що є предметом цього кримінального провадження, незаконно перейшло у власніть філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор».

Суд зазначає, що відповідно до вказаних документів 11.01.2013 між ПАТ «ДПЗКУ» в особі директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» ОСОБА_23 та ТОВ «Кріптон-Агро» в особі директора ОСОБА_24 укладено договір №1 складського зберігання зерна, відповідно до якого останнє передало на зберігання до філії кукурудзу некласну врожаю 2012 року.

Філія ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» свої зобов`язання по договору виконала, зерно на зберігання прийняла, провела йому сушку, очистку та помістила на зберігання до складського приміщення. ТОВ «Кріптон-Агро» за це не розрахувалося, у зв`язку з чим йому направлялися відповідні документи з приводу погашення боргу.

Незважаючи на проведену претензійну роботу, ТОВ «Кріптон-Агро» за надані філією ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» послуги так і не розрахувалося, тому відповідно до п. 4.2.5 договору складського зберігання №1 наказом директора філії від 16.05.2013 в односторонньому порядку змінено порядок оплати послуг за зберігання та зараховано всю кількість зерна в рахунок погашення виниклої заборгованості з надання послуг зберігання.

Отже, вказаними документами підтверджується той факт, що з 16.05.2013 кукурудза некласна врожаю 2012 року загальною вагою 163,753 т та вартістю 258102,12 грн відповідно до умов вказаного договору перейшла у власність ПАТ «ДПЗКУ» в особі філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор».

Суд зазначає, що будь-яких доказів на підтвердження того, що зерно кукурудзи незаконно перейшло у власність ПАТ «ДПЗКУ» в особі філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» суду не надано. Вирішувати у кримінальному провадженні питання щодо законності переходу права власності на зерно суд не наділений повноваженнями, так розгляд проваджень суд здійснює лише в межах висунутого особі обвинувачення.

ОСОБА_6 обвинувачення щодо незаконного заволодіння кукурудзою врожаю 2012 року у травні 2013 року, що належало ТОВ «Кріптон-Агро», не пред`явлено.

Окрім того, сторонами вказаного договору були філія ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» та ТОВ «Кріптон-Агро». Ніхто з них питання про визнання договору недійсним, його розірвання чи незаконне заволодіння кукурудзою не ставив. Тому аргументи сторони захисту щодо недопустимості цих документів суд не приймає, але зазначає, що винуватість ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 364 КК України вони не підтверджують.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 прокурор надав копії сторінок з книги кількісно-якісного обліку по складах №1-15, з книги кількісно-якісного обліку хлібопродуктів; звіти про рух хлібопродуктів і тари на елеваторах і складах №208 від 31.12.2013, №220 за грудень 2014 року, №212 за квітень 2014 року, №211 за березень 2014 року, №209 за січень 2014 року, №210 за лютий 2014 року, №214/11 за червень 2014 року, №215 за липень 2014 року, №216 за серпень 2014 року, №217 за вересень 2014 року, №218 за жовтень 2014 року, №221 за січень 2015 року, №222 за лютий 2015 року; реєстр руху та залишків зерна за власниками за період з 19.09.2013 по 02.06.2014 (том 3 а. п. 180-212, том 4 а. п. 194-205, 219).

Суд зазначає, що із вказаних докуметів вбачається, що у січні 2013 року ТОВ «Кріптон-Агро» завезло до філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» кукурудзу, де вона з грудня 2014 року і по лютий включно 2015 року зберігалася у складі №1-15, про що постійно звітували майстри ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Окрім того, прокурор надав пояснювальні записки технічного лаборанта філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» ОСОБА_39 від 01.04.2014, 15.06.2015, майстра ОСОБА_13 від 01.04.2014, 15.06.2015 та майстра ОСОБА_14 від 15.06.2015, у яких зазначено, що кукурудза некласна із складу №4 в кількості 163 т була відвантажена в період з 15.01.2014 по 30.01.2014 за вказівкою в.о. директора ОСОБА_6 (том. 3 а. п. 15, 16, 218-220).

Також прокурором надані протокол засідання інвентаризаційної комісії філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» від 01.12.2014; розписка майстра ОСОБА_13 , як матеріально відповідальної особи, про те, що до початку проведення інвентаризації всі видатки та прибуткові документи та цінності здані в бухгалтерію та всі цінності, що надійшли на його відповідальність, оприбутковані, а ті що вибули, списані у видаток; наказ в.о. директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» ОСОБА_6 №355 від 31.10.2013 про проведення щорічної інвентаризації в 2013 році; протокол засідання інвентаризаційної комісії філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» від 31.10.2013; розписка майстра ОСОБА_13 від 31.10.2013; зведена відомість інвентаризаційних описів товарів філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор»; наказ директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» ОСОБА_23 №87 від 19.03.2014 про проведення інвентаризації; протокол засідання інвентаризаційної комісії філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» від 21.03.2014; наказ директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» ОСОБА_23 №302 від 01.12.2014 про проведення щорічної інвентаризації в 2014 році (том 4 а. п. 38-43, 155-183).

Із вказаних документів вбачається, що 31.10.2013 наказом №355 в.о.директора ОСОБА_6 , 19.03.2014 наказом №87 та 01.12.2014 наказом №302 директора ОСОБА_23 у філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» призначалися повні перевірки, за наслідками яких складені протоколи засідання інвентаризаційної комісії від 31.10.2013, 21.03.2014, 01.12.2014. З усіх трьох протоколів вбачається, що кукурудза вагою 163,753 т, вартістю 258102,12 грн є в наявності, інвентаризаційною комісією недостач та лишків не виявлено. Майстер ОСОБА_13 своїми розписками від 20.11.2013, 21.03.2014, 15.12.2014 підтвердив, що усі цінності, зазначені в інвентаризаційних описах, комісієї перевірені в натурі у його присутності і внесені до опису, в зв`язку з чим претензій до комісісії не має. Цінності, перераховані в опису, знаходяться на його відповідальному збереженні.

Що стосується ксерокопій пояснювальних записок майстра ОСОБА_13 та технічного лаборанта ОСОБА_39 від 01.04.2014, то суд як докази прийняти їх не може, оскільки копії цих документів належним чином не завірені та такої якості, що не весь текст можна прочитати.

Суд звертає увагу і на те, що першу пояснювальну записку ОСОБА_13 про відсутність кукурудзи написав ще 01.04.2014, але у той же час він особисто та ОСОБА_14 складали та подавали до бухгалтерії звіти про наявність кукурудзи, що зазначені вище, до лютого 2015 року включно.

Також суд зазначає, що під час допиту у судовому засіданні 15.04.2021 ОСОБА_13 зазначив, що кукурудзу можливо вивезли за один день. Отже, через сім років після подій він пам`ятає, що можливо і за один день вивезли кукурудзу. Але у квітні 2014 року, тобто через два місяці після вивезення кукурудзи, він не пам`ятав коли її вивезли і вказав лише період часу з 15 по 30.01.2014. А фінансовому інспектору після виявлення недостачі у травні 2015 року, тобто через 1 рік 4 місяці, він взагалі вказав, що кукурудза вивезена у 2013 році.

Окрім того, надаючи письмові пояснення ОСОБА_39 , прокурор навіть не заявив клопотання про допит цієї особи як свідка з роз`ясненням їй відповідальності за надання завідомо неправдивих показань та приведенням до присяги. Тому суд не міг пересвідчитися, чи писала пояснення саме ця особа, чи відповідає дійсності викладена в них інформація про відвантаження кукурудзи саме у січні 2014 року, чому були написані дві пояснювальні з різницею у часі 1 рік 2 місяці.

Суд зазначає, що пояснювальні ОСОБА_39 та ОСОБА_13 від 01.04.2014 суду надані лише у копіях, про що вже зазначено вище. Вони не зареєстровані у філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор», а тому у суда є обґрунтовані сумніви щодо часу їх написання.

ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснили, що кукурудза була вивезено у січні 2014 року.

У той же час, будучи матеріально-відповідальними особами за це майно, самі ж звітували про його наявність у філії до травня 2015 року. Логічних та правдоподібних пояснень з приводу того, чому звітували про наявність цієї кукурудзи, якщо її вже з лютого 2014 року не було у філії, вони не надали. Хоча зазначили, що ОСОБА_6 їх не просив і не примушував цього робити. Окрім того, як вже зазначалося вище, у квітні 2014 року на роботу з лікарняного вийшов ОСОБА_23 і ОСОБА_6 з цього часу вже не виконував обов`язки директора, 02.06.2014 він звільнився з філії і чинити будь-якого тиску на ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не міг і загрози для них теж не представляв.

Доказів на підтвердження того, що звіти про рух хлібопродуктів і тари на елеваторах і складах №208 від 31.12.2013, №220 за грудень 2014 року, №212 за квітень 2014 року, №211 за березень 2014 року, №209 за січень 2014 року, №210 за лютий 2014 року, №214/11 за червень 2014 року, №215 за липень 2014 року, №216 за серпень 2014 року, №217 за вересень 2014 року, №218 за жовтень 2014 року, №221 за січень 2015 року, №222 за лютий 2015 року; реєстр руху та залишків зерна за власниками за період з 19.09.2013 по 02.06.2014; протокол засідання інвентаризаційної комісії філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» від 01.12.2014; розписка майстра ОСОБА_13 , як матеріально відповідальної особи, про те, що до початку проведення інвентаризації всі видатки та прибуткові документи та цінності здані в бухгалтерію та всі цінності, що надійшли на його відповідальність, оприбутковані, а ті що вибули, списані у видаток; наказ в.о. директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» ОСОБА_6 №355 від 31.10.2013 про проведення щорічної інвентаризації в 2013 році; протокол засідання інвентаризаційної комісії філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» від 31.10.2013; розписка майстра ОСОБА_13 , як матеріально відповідальної особи №355 від 31.10.2013; зведена відомість інвентаризаційних описів товарів філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор»; наказ директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» ОСОБА_23 №87 від 19.03.2014 про проведення інвентаризації; протокол засідання інвентаризаційної комісії філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» від 21.03.2014; наказ директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» ОСОБА_23 №302 від 01.12.2014 про проведення щорічної інвентаризації в 2014 році містять недостовірну інформацію та були підроблені прокурор суду не надав.

ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили, що їм ніхто претензій з приводу підробки цих документів не пред`являв, до кримінальної відповідальності не притягував.

Суд зазначає, що вказані документи не тільки не підтверджують винуватість ОСОБА_6 , а, навпаки, спростовують її, бо у філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» кукурудза, що є предметом цього кримінального провадження, була в наявності як у січні 2014 року, так і у листопаді 2014 року, а недостача виявлена лише у травні 2015 року.

Надаючи вказані документи, прокурор не довів суду, чому ж, на його думку, ці докази не спростовують, а пітверджують винуватість ОСОБА_6 .

Окрім того, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є свідками саме сторони обвинувачення. Вони надали показання, які спростовуються вказаними документами, що ними ж і складені.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що до вказаних документів необхідно віднестися критично, а до уваги взяти показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , але ніяких логічних пояснень з приводу того, чому документи, а саме: протокол засідання інвентаризаційної комісії філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» від 01.12.2014; розписку майстра ОСОБА_13 , як матеріально відповідальної особи, про те, що до початку проведення інвентаризації всі видатки та прибуткові документи та цінності здані в бухгалтерію та всі цінності, що надійшли на його відповідальність, оприбутковані, а ті що вибули, списані у видаток; наказ в.о. директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» ОСОБА_6 №355 від 31.10.2013 про проведення щорічної інвентаризації в 2013 році; протокол засідання інвентаризаційної комісії філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» від 31.10.2013; розписку майстра ОСОБА_13 , як матеріально відповідальної особи №355 від 31.10.2013; зведену відомість інвентаризаційних описів товарів філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор»; наказ директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» ОСОБА_23 №87 від 19.03.2014 про проведення інвентаризації; протокол засідання інвентаризаційної комісії філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» від 21.03.2014; наказ директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» ОСОБА_23 №302 від 01.12.2014 про проведення щорічної інвентаризації в 2014 році; звіти №208 від 31.12.2013, №220 за грудень 2014 року, №212 за квітень 2014 року, №211 за березень 2014 року, №209 за січень 2014 року, №210 за лютий 2014 року, №214/11 за червень 2014 року, №215 за липень 2014 року, №216 за серпень 2014 року, №217 за вересень 2014 року, №218 за жовтень 2014 року, №221 за січень 2015 року, №222 за лютий 2015 року; реєстр руху та залишків зерна за власниками за період з 19.09.2013 по 02.06.2014, що мають статус офіційних, складалися та підписувалися комісією з посадових осіб філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор», до якої входили директор ОСОБА_23 , начальник ПСО ОСОБА_17 , майстри ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (саме останні були матеріально-відповідальними особами за збереження цієї кукурудзи), і містять інформацію про наявність зерна кукурудзи у філії включно до лютого 2015 року суд не повинен брати до уваги, а повинен надати перевагу письмовим поясненням від 15.06.2015 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , їхнім та свідків ОСОБА_23 .. ОСОБА_17 суперечливим показанням у судовому засіданні.

Суд звертає увагу на те, що інвентаризації у березні та грудні 2014 року ініціювалися та проводилися з участю ОСОБА_23 , який також підтверджував наявність кукурудзи. У березні 2014 року у складі комісії був і ОСОБА_6 . Якщо допустити, що він якимось чином міг вплинути на членів комісії та ОСОБА_13 та приховати зникнення кукурудзи, то у листопаді 2014 року ОСОБА_6 у філії вже не працював і інвентаризація проводилася без нього. Але комісія на чолі з ОСОБА_23 знову підтвердила наявність кукурудзи, хоча за версію обвинувачення її вже з лютого 2014 року у філії не було.

Також суд зазначає, слідуючи логіці сторони обвинувачення, на державному підприємстві у січні 2014 року зникло державне майно, що потягло тяжкі наслідки. Ціле коло посадових та матеріально-відповідальних осіб, усупереч інтересам підприємства, звітує про наявність цього майна, більше року підробляючи для цього офіційні документи, у тому числі і директор філії ОСОБА_23 , але ніхто з причетних до цього осіб не притягнутий ні до дисциплінарної відповідальності, ні до кримінальної відповідальності, хоча у їх діях вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, як мінімум, передбачених ст. 366 КК України.

Тому і виникає питання, чому сторона обвинувачення, яку представляє прокурор, усупуреч таким засадам кримінального провадження як верховенство права, законність та рівність перед законом (п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 7 КПК України) та всупереч таким засадам діяльності прокуратури як верховенство права, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність (п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про прокуратуру») застосовує вибірковість і не приймає необхідних заходів для об`єктивного та неупередженого встановлення усіх обставин вчинення кримінального правопорушення з метою притягнення до кримінальної відповідальності усіх винних.

Також суд зазначає, що ОСОБА_28 інкримінується незаконне відчуження 163753 кг кукурудзи, що становить великий розмір і для вивезення такої кількості потрібні відповідний транспорт, засоби для завантаження або велика кількість людей, якщо завантаження здійснювалося вручну.

Але сторона обвинувачення не встановила яким способом завантажувалася кукурудза, не встановила та не допитала осіб, які були до цього причетні.

Слушними є аргументи сторони захисту про те, що майстри ОСОБА_13 та ОСОБА_14 працювали позмінно і одночасно на роботі не перебували.

У той же час, у судовому засіданні вони вказали, що їх обох викликав ОСОБА_6 і надав вказівку завантажити кукурудзу. Але ніхто з них не зміг пояснити як саме завантажувалася кукурудза, чия з них була зміна і чому вони удвох перебували на роботі.

Прокурор не спростував аргументи захисту щодо неможливості одночасного перебування на роботі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Також ОСОБА_17 у судовому засіданні зазначав, що у березні 2014 року писав доповідну записку ОСОБА_23 з приводу вивезення кукурудзи, копію якої у судовому засіданні надав прокурор (том 7 а. п. 195).

Але у вказаній доповідній не зазначена дата вивезення кукурудзи.

Вказане свідчить про те, що відвантаження кукурудзи, що є предметом цього кримінального провадження, відбулося не у період часу з 13 по 30.01.2014, у інший період.

Прокурором надані дві оборотно-сальдові відомості філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» за червень 2015 року, травень 2013 червень 2015 року; дві картки рахунку 072 за червень липень 2015 року та жовтень 2016 року; службова записка бухгалтера філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» ОСОБА_10 від 12.05.2015 (том 3 а. п. 176-179, 209, 210).

Як вбачається з цих документів, 12.05.2015 майстри ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відмовилися звітувати в бухгалтерію про наявність кукурудзи вагою 191281 кг, про що бухгалтер ОСОБА_40 написала службову записку головному бухгалтеру філії.

З оборотно-сальдової відомості за червень 2015 року, карток рахунку за червень-липень 2015 року, жовтень 2016 року, вбачається, що по філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» значиться недостача майна на суму 258102,12 грн.

Але вказані документи не підтверджують того, що недостача виникла саме у січні 2014 року.

У оборотно-сальдовій відомості за травень 2013 червень 2015 також зазначено, що мається недостача майна на суму 258102,12 грн. Але при цьому у ній не зазначено про час виникнення недостачі, а зазначений лише проміжок часу.

Суд зазначає, що свідок ОСОБА_10 , яка у філії на час подій і на теперішній час працює бухгалтером і саме в її повноваження входить ведення кількісно-якісного обліку зерна, у тому числі і тієї кукурудзи, яка є предметом цього провадження, під час допиту вказала, що по філії недостача кукурудзи не значиться, бо у подальшому була списана на збитки, коли саме свідок не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_22 , яка є головним економістом ПАТ «ДПЗКУ», зазначила, що про недостачу кукурудзи їй нічого невідомо і по документах вона по філії «Буринський елеватор» на теперішній час не значиться.

Отже, за версію сторони обвинувачення за вказівкою ОСОБА_6 незаконно була вивезена кукурудза масою 163753 кг, назад її не повернули, кошти за її відчуження як до філії, так і безпосередньо до ПАТ «ДПЗКУ» не надійшли.

Але у той же час, недостача цієї кукурудзи по філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» спростовується показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_22 , які зазначили, що недостача у філії не значиться.

Свідок ОСОБА_23 вказав, що про недостачу усі знали, у тому числі і в.о. голови правління ПАТ «ДПЗКУ» ОСОБА_41 .

Прокурор у дебатах також заявив про існування недостачі і до теперішнього часу.

Але під час досудового розслідування ніхто з представників ПАТ «ДПЗКУ» не допитаний, у тому числі і ОСОБА_41 , і питання щодо обізнаності представників корпорації у квітні місяці 2014 року про вивезення кукурудзи та приховування цього факту більше року не з`ясовано.

Будь-яких доказів на спростування показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_22 прокурор не надав і не з`ясував, чому приховувався факт зникнення зерна кукурудзи такий тривалий час, чи дійсно мало місце списання недостачі по філії і які для цього були законні підстави, чи на цей час рахується недостача кукурудзи та збитки від її незаконного відчуження.

Прокурором надані наказ директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» ОСОБА_23 №131 від 29.05.2015 про проведення позапланової інвентаризації; протокол засідання інвентаризаційної комісії філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» від 01.06.2015; розписка майстра ОСОБА_13 від 10.06.2015; протокол інвентаризаційної комісії філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» від 15.06.2015; розписка майстра ОСОБА_13 від 15.06.2015 (том 4 а. п. 184-193, 206, 207).

Із вказаних документів вбачається, що недостача кукурудзи некласної урожаю 2012 року в кількості 163 тони 753 кг на суму 258102,12 грн комісією виявлена у травні 2015 року. Розписками від 10 та 15.06.2015 майстер ОСОБА_13 визнав цю недостачу.

Зазначені вище документи у своїй сукупності свідчать про те, що з січня 2014 року по грудень 2014 року кукурудза некласна в кількості 163,753 т вартістю 258102,12 грн зберігалася у філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор». Документів з приводу наявності чи відсутності цієї кукурудзи у період часу з грудня 2014 року по червень 2015 року суду не надано. Недостача виявлена у травні 2015 року.

Отже, прокурор обвинувачує ОСОБА_6 у тому, що він незаконно у період часу з 13 по 30.01.2014 розпорядився вказаною кукурудзою. У той же час, відповідно до наданих ним у судовому засіданні документів, що зазначені вище, підтверджується наявність цієї кукурудзи включно до 01.12.2014.

Прокурором надані посадові інструкції першого заступника директора, з якою ознайомлений ОСОБА_42 ; заступника директора, з якої ознайомлені ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_15 ; головного бухгалтера, з якою ознайомлені ОСОБА_45 , ОСОБА_9 ; начальника ВТЛ, з якою ознайомлені ОСОБА_46 , ОСОБА_11 ; начальника ВТЛ, з якою ознайомлена ОСОБА_11 ; майстра, з якою ознайомлені ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 ; головного інженера ОСОБА_20 ; наказ №115-к від 24.03.2014 про прийняття ОСОБА_15 на посаду першого заступника директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор»; наказ №138-н від 25.01.2011 про призначення ОСОБА_57 на посаду заступника директора філії, ОСОБА_45 - на посаду головного бухгалтера філії, ОСОБА_20 - на посаду головного інженера філії; наказ №90-к від 19.03.2014 про прийняття на роботу ОСОБА_9 на посаду головного бухгалтера філії; наказ №607-к від 30.07.2014 про прийняття на роботу ОСОБА_44 на посаду заступника директора філії; наказ №704-к від 02.10.2014 про переведення пробовідбірника ОСОБА_11 на посаду заступника начальника виробничо-технологічної лабораторії філії (том. 4 а. п. 220-234).

Але прокурор не довів того, що вказані документи підтверджують винуватість ОСОБА_6 , а тому є неналежними доказами.

Прокурор надав висновок судово-економічної експертизи №19/119/9-5/19е від 30.11.2016, що проведена експертою установою на підставі постанови заступника начальника СВ Буринського ВП Конотопського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_30 , яка діяла саме як слідчий не маючи на це законних повноважень, а тому відповідно до вимог ст. 87, ст. 89 КПК України вказаний висновок експертизи суд визнає недопустимим доказом.

Також суд зазначає, що цей висновок є не тільки недопустимим, а й неналежним доказом, бо він не підтверджує розмір збитків, а лише зазначає, що документально підтверджується виявлена під час проведення інвентаризації 15.06.2015 нестача кукурудзи некласної врожаю 2012 року в кількості 163753 кг на суму 258102,12 грн.

За клопотанням сторони захисту 11.02.2019 судом була призначена комплексна економічно-товарознавча експертиза, висновок якої до суду надійшов 05.06.2019 (том 5 а. п. 73, 105-132).

Як вбачається з висновку комісійної судової економічної експертизи №3660/3864 від 29.05.2019, в обсязі наданих на дослідження документів, наявність на зберіганні в складах філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» кукурудзи некласної урожаю 2012 року в кількості 163,753 тони станом на 2013 рік, 2014 рік та з січня 2015 року по червень 2015 року документально підтверджується.

Отже, вказаним висновком експертизи також спростовується той факт, що кукурудза в кількості 163,753 тони з філії зникла саме у період часу з 13 по 30.01.2014.

Прокурор, не погодившись із вказаним висновком, у свою чергу, заявив клопотання про призначення комплексної економічно-товарознавчої експертизи і ухвалою суду від 16.08.2019 ця експертиза була призначена (том 5 а. п. 197).

Згідно з висновком комісійної судової економічної експертиз №18501/488/489 від 23.01.2020 матеріали кримінального провадження не містять документів, в яких відображено господарську операцію відчуження філією ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» кукурудзи некласної в кількості 163753 кг на загальну суму 258102,12 грн. Питання щодо визначення повноти документального забезпечення господарської операції з переоформлення у власність філії кукурудзи, встановлення класу зерна, розрахунку збитків від нестачі товарно-матеріальних цінностей, визначення дати й розміру виникнення збитків у результаті нестачі кукурудзи не належать до завдань економічної експертизи (том 6 а. п. 2-24).

Отже, вказаний висновок експертизи взагалі нічого не доводить і не спростовує, а тому є неналежним доказом винуватості ОСОБА_6 .

Окрім того, обидва висновки комісійної судової економічної експертизи, що призначалися судом, розмір збитків у сумі 258102,12 грн не підтверджують.

Суд зазначає, що службове зловживання є злочином із матеріальним складом, об`єктивна сторона якого включає істотну шкоду або тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб.

Отже, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК, за якою обвинувачується ОСОБА_6 , є спричинення тяжких наслідків охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Термін «тяжкі наслідки» законодавець розглядає, насамперед, як конкретні матеріальні (майнові) збитки, у тому числі втрату власності на грошові кошти, яких особа позбавляється поза її волею. У пункті 4 примітки до ст. 364 КК України передбачено, що тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Відповідно ж до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відносяться до тих обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. А обов`язок доказування цих обставин покладається на слідчого, прокурора (ч. 1 ст. 92 КПК України).

Отже, з огляду на конструкцію диспозиції ст. 364 КК України стороною обвинувачення має бути чітко встановлено і в судовому засіданні беззаперечно доведено, що саме вчинення злочину (зловживання службовим становищем чи владою) стало причиною відповідних наслідків. Обчислення їх розміру також має бути належно підтверджено та не викликати сумніву.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України в редакції Закону №1261-VII від 13.05.2014, яка діяла на час проведення досудового розслідування, слідчий або прокурор зобов`язані звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків.

Висновок щодо обов`язкового проведення експертизи для визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням, викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.11.2019 (провадження №51-10433кмо18).

Згідно з цим висновком обов`язкове залучення експерта для проведення експертизи необхідне за наявності двох підстав: по-перше, коли характер об`єктивних обставин, які мають значення для кримінального провадження, неможливо достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями (що є загальною підставою проведення експертизи в кримінальному провадженні, передбаченою ч. 1 ст. 242 КПК у редакції Закону №1261-VII); по-друге, коли мають місце обставини, передбачені ч. 2 цієї норми.

Імперативність п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК у редакції Закону №1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.

У решті випадків сторона обвинувачення на стадії досудового розслідування зобов`язана незалежно від наявності інших доказів, за допомогою яких можливо встановити розмір матеріальних збитків, звернутися до експерта для призначення експертизи (в редакції Закону №1261- VII).

Отже, враховуючи викладену правову позицію Верховного Суду, розмір матеріальної шкоди у цьому кримінальному провадженні сторона обвинувачення повинна доводити лише висновком експертизи.

Суд також зазначає, що для визначення матеріальних збитків, тобто вартості кукурудзи, у цьому провадженні, перш за все, необхідно було встановити кількість кукурудзи, яка зникла з філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор».

Орган досудового розслідування у обвинувальному висновку вказав, що кількість незаконно реалізованої кукурудзи становить 163,753 т.

Але суд звертає увагу на те, що відповідно до звітів про рух хлібопродуктів, що заповнювалися ОСОБА_13 з метою підтвердження наявності кукурудзи, ним вказувалася кількість без усушки в розмірі 190281 кг (том 4 а. п. 194-205).

Як вбачається з книги кількісно-якісного обліку, акту здачі-прийняття робіт №16 від 31.01.2013 ТОВ «Кріптон-Агро» 12, 13 та 17.01.2013 до філії «Буринський елеватор» була завезено кукурудза у кількості 256900 кг (том 3 а. п. 187-188, том 4 а. п. 153, 208-210)

У акті №57/02/13 від 28.02.2013 вказана кількість кукурудзи у розмірі 163942 кг (том 4 а. п. 154).

У своїх листах від 13.03.2012 та 11.02.2013 філія повідомляє ПАТ «ДПЗКУ» та ТОВ «Кріптон-Агро», що кукурудзи некласної врожаю 2012 року ТОВ «Кріптон-Агро» завезено 256900 кг (том 4 а. п. 44, 214).

За клопотанням сторони захисту судом були витребувані складські квитанції на кукурудзу, з яких вбачається, що у ТОВ «Кріптон-Агро» прийнята на зберігання кукурудза у загальній кількості 256900 кг (том 3 а. п. 66-67).

Допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 суду зазначили, що зерно кукурудзу було неякісним, дуже засміченим та вологим. Його очистили, просушили та помістили зберігатися на склад.

Як зазначили свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , то кукурудза після сушки та очистки до складу була поміщено без зважування і у січні 2014 року без зважування була вивезена.

Враховуючи, що зерно сушили та очистили, то, логічно, що його кількість не могла залишитися незмінною, а повинна зменшитися.

Як вказала фінансова інспекція у своїй довідці від 20.07.2015, останній запис в книзі кількісно-якісного обліку хлібопродуктів здійснена 12.08.2013, залишок кукурудзи некласної врожаю 2012 року, в зв`язку з незачищенням партії, за мінусом усушки складає 190281 кг. Різниця між даними бухгалтерського обліку та фактичною наявністю 26528 кг (190281 163753) повинна бути списана при зачистці партії, але списана не була (том 3 а. п. 83).

Отже, кукурудза при поміщенні до складу на зберігання після сушки не була зважена і не зважили її при вивезенні, тому точна кількість незаконно вивезеної кукурудзи під час досудового розслідування не встановлена.

До подання прокурором письмових доказів у цьому провадженні за клопотанням сторони захисту судом в іншому складі були витребувані такі документи: журнали вагаря філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» за періоди з 10.11.2012 по 04.12.2013, з 17.10.2012 по 03.11.2013; перелік виданих наказів на відвантаження зернопродуктів в 2014 та 2015 році по філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор»; реєстри накладних на прийняте зерно з визначенням якості за середньодобовою пробою №1155 від 12.01.2013, №1156 від 13.01.2013; розписка ОСОБА_13 про наявність кукурудзи станом на 01.12.2014; протокол засідання інвентаризаційної комісії філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» від 01.12.2014; розписка ОСОБА_13 про наявність кукурудзи станом на 21.03.2014; протокол засідання інвентаризаційної комісії філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» від 21.03.2014; розписка ОСОБА_13 про відсутність кукурудзи станом на 10.06.2015; протокол засідання інвентаризаційної комісії філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» від 01.06.2015; реєстри виданих та отриманих податкових накладних по філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» за період з січня по травень 2013 року; претензія №41 від 11.02.2013 про стягнення заборгованості за договором складського зберігання №1 від 11.01.2013; лист №41/1 директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» від 11.02.2013; наказ №152-к від 15.05.2013 про оприбуткування зерна кукурудзи некласної в кількості 163753 кг та за якістю згідно карточки аналізу зерна №33 від 16.05.2013, по ціні 1313 грн 47 коп. без ПДВ на загальну суму 258102 грн 12 коп., з подальшим оформленням складської квитанції та внесенням до державного реєстру; акт від 21.03.2013 про зміну оплати послуг шляхом зарахування відповідної кількості зерна; договір складського зберігання зерна №1 від 11.01.2013; перелік та вартість послуг зернового складу на 2012-2013 маркетинговий рік; рахунки на оплату №16 від 31.01.2013, №57/02/13 від 28.02.2013; складські квитанції на зерно №1500 від 14.01.2013, №1501 від 14.01.2013, №1505 від 18.01.2013, №1594 від 16.05.2013; аналіз зерна №33; вимога прокурора від 08.05.2013 у порядку ст. ст. 8, 20 Закону України «Про прокуратуру» до директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» ОСОБА_23 про витребування документів; рахунок на оплату №57/02/13 від 28.02.2013, рахунок на оплату №16 від 31.01.2013; акт №57/02/13 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.2013, акт №16 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.01.2013; рекомендоване повідомлення про відправлення ТОВ «Кріптон-Агро» від 19.02.2013; акт про зміну оплати послуг шляхом зарахування відповідної кількості зерна від 21.03.2013; накази директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Буринський елеватор» №103 від 20.03.2013 та №152-к від 15.05.2013; реєстр №1156 накладних на прийняте зерно з визначенням якості за середньодобовою пробою за 13.01.2013 року, реєстр №1155 накладних на прийняте зерно з визначенням якості за середньодобовою пробою за 12.01.2013; ТТН БЗС №004828 від 12.01.2013; ТТН БЗС №004831 від 12.01.2013; ТТН БЗС №00482 від 11.01.2012; ТТН БЗС №004829 від 11.01.2013; ТТН БЗМ №004826 від 11.01.2013; карточка рахунку 361 за січень-травень 2013 року; оборотно-сальдова відомість по рахунку 361 за січень-травень 2013 року (том 1 а. п. 153-209, 279, том 2 а. п. 47-48, 50-72, 230-250).

Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Отже, обов`язок довести винуватість ОСОБА_6 покладена саме на прокурора, а не сторона захисту повинна доводити його невинуватість.

Усі докази у провадженні, окрім показань свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , не підтверджують винуватості ОСОБА_6 . На думку прокурора, саме їх показання повинні бути покладені в основу вироку.

Але суд зазначає, що саме ці особи були відповідальні за належне збереження кукурудзи, чого не виконали. Лише вони зазначили, що вивезена кукурудза у січні 2014 року за вказівкою ОСОБА_6 . Також вказали, що їм ОСОБА_6 не погрожував і вони його не боялися, але чому звітували про наявність кукурудзи більше року шляхом підробки документів пояснити не змогли.

Також суд звертає увагу на те, що журнали з записами про автомобілі, які нібито вивезли кукурудзу у січні 2014 року, за які відповідальний той же ОСОБА_17 та його підлеглі охоронці, зникли, на підтвердження чого прокурор надав доповідну записку ОСОБА_17 від 16.04.2015 (том 7 а. п. 194). Але при цьому у філії навіть не було проведено службового розслідування по факту втрати документів.

Свідок ОСОБА_19 також зазначив, що мав місце факт відвантаження кукурудзи без документів. Але дату такого відвантаження він не зазначив, просто вказав, що це було можливо навесні 2014 року, а про вказівку ОСОБА_6 знає лише зі слів ОСОБА_17 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Отже, суд до показань вказаних свідків відноситься критично і їх не приймає, в основу вироку кладе показання інших свідків та письмові докази, що дослідені у судовому засіданні.

Оскільки винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, що передбачений ч. 2 ст. 364 КК України, прокурором поза розумним сумнівом не доведена, тому давати аналіз вказаним документам на предмет доведення винуватості обвинуваченого підстав немає, оскільки вони надані суду не стороною обвинувачення.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що 14.04.2017 заступником начальника СВ Буринського ВП Конотопського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_30 повідомлено про підозру ОСОБА_6 12.06.2017 йому вручена змінена підозра слідчим ОСОБА_4 і ним же складено обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , який затверджений прокурором прокуратури Сумської області ОСОБА_58 .
Але жодна із вказаних осіб не була належною особою, яка у цьому кримінальному провадженні була повноважна здійснювати такі процесуальні дії як вручення повідомлення про підозру, складати та затверджувати обвинувальний акт.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом 2 та підпунктом «c» пункту 3 статті 6 Конценції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має, щонайменше, право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У п. 150 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява №42310), у п. 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (заява №16437/04) зазначено, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має

випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів складу злочину, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі об`єктивних та суб`єктивних ознак, які визначають вчинене суспільно небезпечне діяння, як злочин. Елементами складу злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. При цьому у діянні особи мають бути наявні всі елементи складу кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Суд зазначає, що ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а саме у зловживанні владою або службовим становищем, тобто в умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди іншою фізичною або юридичною особою використання службовою особою влади і службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки інтересам юридичної особи.

Але в такій редакції диспозиція статті 364 КК Укрїни набула чинності лише 28.02.2014. На момент інкримінованого ОСОБА_6 злочину, тобто у період часу з 13 по 30.01.2014, диспозиція цієї статті була в такій редакції - зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної чи тяжкої шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, тобто на час інкримінованого ОСОБА_6 злочину законодавець не передбачав такої мети його вчинення як одержання будь-якої неправомірної вигоди іншою фізичною або юридичною особою.

У обвинувальному акті сторона обвинувачення взагалі не посилається, за якою редакцією ч. 2 статті 364 КК України кваліфікує дії ОСОБА_6 , тобто безпідставно не конкретизувана редакція цієї статті.

Отже, посилання на диспозицію статті 364 КК України в редакції, яка не діяла на час вчинення злочину, а також кваліфікація органом досудового розслідування дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 364 КК України без вказівки на конкретну редакцію закону про кримінальну відповідальність фактично зобов`язує суд визначити кваліфікацію дій обвинуваченого, що є неприпустимим з огляду на загальні засади кримінального провадження, оскільки в цьому випадку суд, здійснюючи судовий розгляд, перебирає на себе функцію обвинувачення з визначення редакції закону України про кримінальну відповідальність, за яким мають бути кваліфіковані дії обвинуваченої особи.

Також суд зазначає, що диспозиція статті 364 КК України має альтернативу щодо кваліфікації дій службової особи - шляхом зловживання владою чи шляхом зловживання службовим становищем. Про альтернативу свідчить використання законодавцем сполучника або.

Вказане означає про необхідність вибору одного з двох вказаних діянь, бо вони є взаємовиключними, тобто одночасно два таких діяння не можуть інкримінуватися службовій особі.

Усупереч вимогам закону органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфікують як вчинення злочину службовою особою шляхом зловживання владою і службовим становищем.

З огляду на засаду диспозитивності сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, які передбачено КПК України, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише питання, винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (частини 1, 3 ст. 26 КПК України).

Окрім того, у обвинувальному акті не розкрита суб`єктивна сторона інкримінованого злочину, оскільки не зазначено з якою метою діяв ОСОБА_6 , тобто не розкрито чи діяв він з корисливих мотивів, чи в інших особистих інтересах, чи в інтересах третіх осіб.

Також суд зазначає, що на час вчинення інкримінованого злочину диспозиція статті вказувала, що особа повинна діяти з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб, а прокурором зазначено, що ОСОБА_6 діяв в інтересах іншої фізичної або юридичної особи з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди, тобто в редакції закону, який почав діяти лише з 28.02.2014.

Мета вчинення злочину також передбачає альтернативу особа повинна діяти з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах, чи в інтересах третіх осіб.

Суд вважає, що вказаними недоліками органом досудового розслідування істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону при формулюванні обвинувачення ОСОБА_6 .

У судовому засіданні суд з`ясовував у прокурора чи не бажає він змінити, уточнити обвинувачення, але таким правом він не скористався.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що належних і допустимих доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, стороною обвинувачення не надано.

Як зазначив Верховний Суд у своїх постановах від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі №195/1563/16, від 03.02.2021 у справі №761/7897/18 від 03.02.2021, від 02.03.2021 у справі №750/5469/18 для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версією захисту.

Прокурор з достовірністю не довів суду ні об`єктивної сторони кримінального правопорушення, бо дата його вчинення, розмір збитків не встановлені, ні його суб`єктивної сторони, бо наявність прямого умислу та корисливого мотиву чи іншого особистого інтересу або інтересу третіх осіб у діях ОСОБА_6 не встановлено.

За таких обставин, ОСОБА_6 слід виправдати у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

ПАТ «ДПЗКУ» до ОСОБА_6 заявлений цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в сумі 258102,12 грн (том 1 а. п. 44-47).

Згідно з ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч. 1 ст. 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Оскільки ОСОБА_6 виправдовується судом за недоведеністю його винуватості у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 364 КК України, тому зазначений позов необхідно залишити без розгляду.

У зв`язку з виправданням обвинуваченого, відповідно до вимог ст. 124 КПК України, процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 45901,76 грн стягненню з обвинуваченого не підлягають і їх необхідно віднести на рахунок держави (том 4 а. п. 9, том 5 а. п. 104, том 6 а. п. 1).

Запобіжний захід обвинуваченому під час досудового розслідування не застосовувався.

Доказів, що у провадженні речі, предмети чи документи визнавалися речовими доказами суду не надано, тому питання про долю речових доказів суд не вирішує.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 364 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Цивільний позов ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про стягнення з ОСОБА_6 258102 грн 12 коп. залишити без розгляду.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 45901 грн 76 коп. віднести на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя