Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/2206/19
Провадження № 1-кп/935/48/22
У Х В А Л А
Іменем України
01 серпня 2022 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

перекладача ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростишеві у кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.27, п.12,13 ч.2 ст.115 КК України ,-

встановив:

У провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває вказане кримінальне провадження, у межах якого ухвалою суду від 07.06.2022 обвинуваченим продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, включно по 05.08.2022.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим строку дії запобіжних заходів, в обґрунтування яких зазначив про наявність ризиків ухилення обвинувачених від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, продовження вчинення кримінальних правопорушень, з огляду на особи обвинувачених. Клопотання у письмовому вигляді долучено до матеріалів справи, завчасно вручено обвинуваченим.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 заперечили проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначили, що підстави для цього відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_10 заперечила проти клопотання прокурора, вважає, що є підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки останній має постійне місце проживання, та міцні соціальні зв`язки.

Захисник ОСОБА_13 при розгляді клопотання покладається на розсуд суду.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов такого висновку.

Згідно ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжних заходів є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Згідно ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою і підставою тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, незаконно впливати на потерпілих та свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, згідно змісту вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством, дані, що в цілому характеризують особу, які можуть свідчити на користь збільшення або зменшення ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбаченіч.1ст.177КПК (абз.5 п.18 Листа ВССУ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України»).

Крім того, судом врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів, зокрема і особливо тяжкого, вчиненого проти життя та здоров`я людини, яке відповідно до ст.3 Конституції України визнається найвищою соціальною цінністю. Міра покарання за такий злочин передбачає позбавлення на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Суд зауважує, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими, не є ризиком, передбаченим у статті 177 КПК України, тому не може бути самостійною підставою для продовження запобіжного заходу.

А разом з тим у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», що відповідає і нормам національного законодавства, зокрема п.2 ч.1 ст.178 КПК України.

Отже:

- обвинувачений ОСОБА_6 не працює, постійного джерела доходу не має, неодружений, утриманців не має, на території України не має родинних та інших міцних соціальних зв`язків; є громадянином іншої держави - Азербайджану, перебуває на території України без законних підстав, а тому, разі обрання альтернативного запобіжного заходу, існує висока ймовірність переховування обвинуваченого від суду, включно із залишенням території України.

- обвинувачений ОСОБА_7 не працює, постійного джерела доходів не має, на утриманні має малолітню дитину, раніше не судимий, разом з тим, намагався втекти від поліції на мотоциклі, який використовувався під час вчинення злочину, згідно характеристики за місцем попереднього ув`язнення двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності, має одне заохочення; має зареєстроване місце проживання в АР Крим, що є територією непідконтрольній державі Україна, що також вказує на існування високої ймовірності переховування обвинуваченого від суду, включно із залишенням території України.

Попередніми ухвалами щодо продовження запобіжного заходу, обраного обвинуваченим, судом було враховано, як тяжкість інкримінованих їм злочинів, тяжкість можливого покарання, так і ризики того, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть переховуватися від суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також враховано дані, що характеризують особи обвинувачених.

На даному етапі судового розгляду судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченим запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, доцільності змінювати запобіжний захід останнім не вбачається, встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики не зменшились та продовжують існувати.

Суд переконаний, що у разі обрання обвинуваченим альтернативного запобіжного заходу, ризик переховування останніх від суду, у першу чергу, можливість залишення території України, збільшується, оскільки 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан в Україні , який продовжено до 23.08.2022.

Крім того, судове слідство триває : матеріали кримінального провадження не досліджено, свідки судом не допитані, а тому ризик впливу на них існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від учасників провадження та дослідження їх судом. (ч.5 ст.95 КПК України). При цьому, незаконний вплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинувачених як на осіб, що вчинили злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження (наприклад показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

Наведені стороною захисту аргументи не є достатніми, на думку суду, обставинами, які переважують ризики, встановлені судом при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу. Обсяг обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у сукупності з даними про особи обвинувачених, вказують на обґрунтованість застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обставин, які вказують на зменшення раніше встановлених ризиків, судом на даному етапі судового розгляду не встановлено.

Враховуючи положення ч.1 ст.194 КПК України, суд дійшов висновку, що прокурором доведено неможливість застосування до обвинувачених жодного з альтернативних запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, тому обвинуваченим необхідно продовжити обрану міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наявність достатніх стримуючих факторів, у разі застосування до обвинувачених альтернативних запобіжних заходів, а також наявність будь-яких застережень, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою, суду не надано та стороною захисту не доведено.

Керуючись ст.331 КПК України суд,-

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 29.09.2022 включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 29.09.2022 включно.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2