УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2022 року

м. Київ

справа № 629/275/19
провадження № 51-5452 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 травня 2021 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року,
встановив:
Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 травня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.
Цим же вироком ОСОБА_5 засуджено за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та його захисника залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_5 змінено та пом?якшено призначене йому покарання до 12 років позбавлення волі. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд судових рішень щодо нього.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Наведене обґрунтування вимог засудженим викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_4 , оспорюючи свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, вказує на невідповідність висновків суду, викладених у рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій, фактичним обставинам кримінального провадження, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.
Таким чином, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі засуджений не зазначає, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій та не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування чи зміни касаційним судом вироку районного суду та ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.

При цьому у поданій скарзі засуджений не вказує, в чому незаконність ухвали апеляційного суду, які конкретно порушення закону, в силу ст. 419 КПК України, на його думку, було допущено цим судом, які доводи апеляційної скарги сторони захисту суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.

Також засуджений не зазначає, коли він отримав копію ухвали Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року, що унеможливлює Верховний Суд перевірити дотримання ним вимог ч. 2 ст. 426 КПК України щодо строків касаційного оскарження.
Крім того, у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить змінити вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині призначеного йому покарання, оспорюючи при цьому кваліфікацію його дій за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, чим допускає протиріччя.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання виправленої касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3