ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 626/1334/18 Номер провадження 11-кп/814/605/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000261 від 01 .05.2018 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Диканька Полтавської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, з вищою освітою, працюючого слюсарем в Диканьському комбінаті комунальних підприємств, не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,-

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красноградського районного суду Харківської області від 07 лютого 2022 року , -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вказано обраховувати з моменту затримання, а саме з 07 лютого 2022 року.

Зараховано у строк покарання обвинуваченого ОСОБА_7 час перебування у місцях попереднього ув`язнення із розрахунку день за день, починаючи із 01.05.2018 року по 07.11.2018 року.

На підставі ст. 100 КПК України вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду, 01.05.2018 близько 01-ї години, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, поблизу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка. В ході сварки ОСОБА_7 , маючи намір на умисне спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, завдав ОСОБА_9 множину ударів кулаками рук і ногами в обличчя та в ділянку тулуба.

Так, ОСОБА_7 умисно заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з субарахноїдальними крововиливами в лівій лобній та потиличній ділянках, в правій скронево-тім`яній ділянці, в правій лобній ділянці, з ділянкою забою тканини головного мозку в правій лобній області, з дрібно крапковими крововиливами в ділянці моста та довгастому мозку, з субдуральним крововиливом, розташованим на основі черепу в ділянці мозочка та потиличних ділянках мозку з обох боків, лінійними переломами кісток черепу правої скроневої кістки, що належать до тяжких тілесних ушкоджень; закритої тупої травми грудної клітини та шиї: перелому грудини в проекції прикріплення 3-х ребер, перелому 5 ребра справа по середньо-ключичній лінії, з крововиливом в ділянці 5 та 6 міжребір`їв справа, що належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; синців на правій руці, множинних саден на тулубі, на лівій руці, на правій руці, на лівій нозі, на правій нозі, крововиливу слизової оболонки верхньої губи, що належать до легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок заподіяння ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, ОСОБА_9 помер.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та провадження у справі закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 .

Стороною обвинувачення не доведено, що потерпілому спричинені тілесні ушкодження саме у спосіб та у місці вказаному в обвинувальному акті, не доведено спричинення таких тілесних ушкоджень саме ОСОБА_7 .

Зазначає про недопустимість доказів даних, які містяться у протоколі огляду місця події від 01.05.2020 року та допитів експертів у суді в частині роз`яснення обставин справи про які обвинувачений ОСОБА_7 повідомив при його освідуванні експерту.

Показання, надані експерту в ході проведення експертизи, є недопустимим доказом, оскільки особу не було попереджено про можливість відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання.

Посилається на затримання обвинуваченого та проведення з ним слідчих дій до реєстрації провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вислухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої адвокатом апеляційної скарги, позицію прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України ґрунтується на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, та які суд першої інстанції дослідив в повному обсязі і дав правильну та об`єктивну оцінку.

Висновку щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, районний суд дійшов на підставі аналізу досліджених в судовому засіданні доказів, а саме: показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 щодо обставин подій, а також на підставі висновку судово-медичної експертизи №12-14/95/КР/18 від 01 травня 2018 року щодо встановлення у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, висновків судово-медичних експертиз трупу ОСОБА_9 №12-17/102-КРт/18, 12-23/24-КРт/18 , висновку експерта №14/1059-Дм/ 18 про можливе походження від трупу ОСОБА_9 виявленої на кителі ОСОБА_7 , висновку експерта №14/1061-Дм/ 18 про можливе походження від трупу ОСОБА_9 виявленої на брюках ОСОБА_7 , показань експертів допитаних у судовому засіданні.

Так, в суді першої інстанцій обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованому злочині не визнав, у той же час не заперечував того, що він переносив потерпілого якому були спричинені тілесні ушкодження до залізничного вокзалу.

Однак версія сторони захисту про непричетність до спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є працівниками залізничного вокзалу, підтвердили, що спостерігали за конфліктом між обвинуваченим та ОСОБА_13 , що виник спочатку в самому приміщені вокзалу, та супроводжувався образами з боку потерпілого та приставанням до обвинуваченого, який в свою чергу злився на відповідні дії потерпілого, а потім продовжився на вулиці, в ході чого ОСОБА_7 придавив ОСОБА_9 за шию, а потім вони вдвох пішли в напрямку міста. В свою чергу працівники вокзалу намагалися їх заспокоїти, однак змушені були просити ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покинути приміщення вокзалу через їх поведінку, яка вийшла за межі допустимої.

Крім того, проаналізовано судом і показання свідка ОСОБА_10 , який вказав про обставини, за яких він приблизно о 01 годині 01 травня 2018 року йшов по вулиці Преображенській в м. Краснограді Харківської області та помітив двох чоловіків. Один лежав на тротуарі, голова була на бордюрі, а інший намагався привести його до тями. При цьому, сам ж ОСОБА_7 повідомив свідку, що по напрямку від залізничного вокзалу вони разом з ОСОБА_9 йшли по вул. Преображенській до моменту зустрічі із свідком, при цьому ОСОБА_9 перебуваючи у сильному алкогольному сп`яніння зазнав поранення обличчя через падіння.

Натомість за висновком експерта №12-23/24-КРт/18 встановлено, що виявлена черепно-мозкова травма у потерпілого не могла виникнути при падінні з висоти власного зросту.

Більше того, за висновком судово-медичного експерта № 12-14/95-КР/18 від 01 травня 2018 року у ОСОБА_7 було виявлено тілесне ушкодження у виді садна та синця на правій руці. Дані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупих твердих предметів: синець- за механізмом удар, стискання, удар-стискання, а садно-за механізмом тертя-ковзання, не виключено, що в час і за умов, на які вказує освідуваний. По ступеню тяжкості пошкодження належить до легких тілесних ушкоджень.

Окрім наведеного, у вказаному вище висновку експерта вказано про те, що ОСОБА_7 добровільно розповів про обставини, які мали місце 01 травня 2018 року та які були записані до висновку з його слів.

Експерт надала пояснення про проведення огляду обвинуваченого за відсутності будь-яких сторонніх осіб та добровільності обвинуваченого у надані таких пояснень.

Доводи апеляційної скарги захисника в частині недопустимості фактичних даних, які містяться у протоколах слідчих дій, які були проведені з Бистрицьким та допитів експертів у суді в частині роз`яснення обставин справи про які обвинувачений ОСОБА_7 повідомив при його освідуванні експерту були предметом належної та ретельної оцінки суду першої інстанції, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції про відсутність підстав визнання вказаних доказів недопустимими.

Твердження захисника про недопустимість висновку експерта через те, що ОСОБА_7 не було попереджено про можливість відмовитися відповідати на запитання в ході проведення експертизи, на переконання колегії суддів, є безпідставними, оскільки експерт фактично жодного допиту не проводила, а лише зазначила у висновку про повідомлені їй обставини ОСОБА_7 .

Так, відповідно до статті 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину у випадках, визначених в пунктах 1, 3 ч. 1 цієї статті, і таке затримання не пов`язане з внесенням відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки за своїм змістом затримання підозрюваного в порядку статті 208 КПК безпосередньо після вчинення злочину не є слідчою дією, а є одним із елементів заходів забезпечення кримінального провадження, і КПК в статті 208 не пов`язує таке затримання із виконанням дій, визначених в статті 214 КПК, а тому доводи захисника в цій частині щодо порушення прав ОСОБА_7 під час його затримання колегія суддів відхиляє.

Таким чином, твердження сторони захисту про незаконне затримання ОСОБА_7 з порушенням його права на захист є безпідставними.

Колегія також зауважує, що стаття 208 КПК не вимагає складання протоколу затримання негайно, в ході затримання. Такий протокол має бути складений, як тільки це стане практично можливим. Про це свідчить і вказівка у частині 5 статті 208 КПК про те, що в протоколі затримання, крім часу складання протоколу, має зазначатися місце, дата і точний час затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу.

Матеріали провадження не містять достатніх доказів на істотне порушення вимог процесуального закону при оформленні протоколу затримання ОСОБА_7 . Крім того, ознайомившись з підставами затримання та правами і обов`язками , жодних зауважень до протоколу від ОСОБА_7 не надходило.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо істотного порушення кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, є неспроможними, колегія суддів не встановила будь-яких порушень вимог матеріального та процесуального права, що би вказували на незаконність або необґрунтованість вироку суду першої інстанції, тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Так, не встановлено жодного доказу, який би вказував на причетність іншої особи до вчинення злочину, натомість вся сукупність доказів свідчить про вчинення злочину саме обвинуваченим..

Враховуючи наведене, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний безпосередньо досліджений в судовому засіданні доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст. 121 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи конкретні обставини скоєного злочину, тяжкість вчиненого злочину, наявності обтяжуючої обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також дані про особу обвинуваченого, який вчинив злочин вперше, за місцем проживання характеризується посередньо, працює, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 реального покарання наближеного до мінімального строку, передбаченого санкцією ч.2 ст. 121 КК України.

На думку колегії суддів, при призначенні покарання суд першої інстанції в повній мірі дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення статті 65 КК України, внаслідок чого прийшов до правильного висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства у місцях позбавлення волі.

Таким чином, вирок суду є законним і обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається, а тому подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Красноградського районного суду Харківської області від 07 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4