ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-п/803/1078/22 Справа № 216/3685/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі подання Апостолівського районного суду Дніпропетровської області про визначення підсудності матеріалів обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000116, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.07.2022 року, стосовно ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
До Дніпровського апеляційного суду надійшло подання Апостолівського районного суду Дніпропетровської області про направлення матеріалів обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000116, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.07.2022 року, стосовно ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
В обґрунтування подання, суд першої інстанції, врахувавши фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_5 , та положення ст. 32 та ч. 9 ст. 615 КПК України, зазначив що цей обвинувальний акт не підсудний Центрально-Міському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.
Питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду, як передбачено ч. 2 ст. 34 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо:
1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності;
2) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду;
3) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження;
4) ліквідовано суд або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.
Водночас, абз. 6 вищезазначеної норми процесуального закону передбачено, що до початку судового розгляду у виняткових випадках кримінальне провадження (крім кримінальних проваджень, що надійшли на розгляд Вищого антикорупційного суду) з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків, а також у разі неможливості здійснювати відповідним судом правосуддя (зокрема, надзвичайні ситуації техногенного або природного характеру, епідемії, епізоотії, режим воєнного, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях).
Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, що набрав чинності одночасно з набранням чинності Закону України Про затвердження Указу Президента Про введення воєнного стану в Україні № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб, а також запроваджено заходи правового режиму воєнного стану. Указом Президента України №573/2022 від 12 серпня 2022 року, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 15.08.2022 року № 2500-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану на 90 діб, тобто до 21 листопада 2022 року.
Згідно з ч. 9 ст. 615 КПК України в редакції Закону України від 14.04.2022 № 2201-IX, яка регулює особливий режим кримінального провадження в умовах воєнного стану, було визначено, що під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, в межах територіальної юрисдикції яких закінчено досудове розслідування, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - найбільш територіально наближеним до нього судом, що може здійснювати правосуддя, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.
Однак, 25.08.2022 набрав чинності Закон України № 2462-IX Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану від 27.07.2022, відповідно до якого, зокрема, внесено зміни до ч. 9 ст. 615 КПК України та визначено, що під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.
Згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом?якшують або скасовують відповідальність особи.
Аналогічний підхід застосовується і щодо дії процесуальної норми права.
Зокрема, ч. 1 ст. 5 КПК України передбачено, що процесуальна дія, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
При цьому, закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
Це положення процесуального закону узгоджується з підходами Європейського суду з прав людини, який вважає, що принцип унеможливлення зворотної дії закону в часі не застосовується, коли нове законодавство ставить особу в сприятливіший стан (Scoppola v. Italy, заява № 126/05, п. 102-111).
Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп).
Підсумовуючи, колегія суддів вважає, що під час дії воєнного стану при вирішенні питання належного суду, який має розглядати кримінальне провадження, в аспекті суду, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення на стадії підготовчого провадження, потрібно виходити з приписів ч. 9 ст. 615 КПК України, саме в редакції Закону України від 27.07.2022 № 2462-IX, що узгоджуються з приписами ч. 1 ст. 34 КПК України, а тому доводи викладені у подані суду першої інстанції, що при вирішенні питання про підсудність досліджуваного кримінального провадження мають бути застосовані положення ч. 9 ст. 615 КПК України в редакції закону від 14.04.2022 № 2201-ІХ - не є ґрунтовними, з огляду і на засади кримінального провадження, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, зокрема ч. 1 ст. 32 КПК України.
У свою чергу, за нормою ч. 1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.
У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної підсудності якого закінчене досудове розслідування.
Як вбачається з матеріалів провадження, до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт з додатками та угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом, діючи в умовах воєнного стану, у визначений час 01 липня 2022 року о 08 год. 00 хв. до військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалась поблизу АДРЕСА_1 , умисно без поважних причин та без дозволу командування не з`явився, а залишився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де став проводити час на власний розсуд.
Виходячи зі змісту диспозиції частина 5 статті 407 КК України, з об`єктивної сторони містить два склади злочину: 1) самовільне залишення військової частини або місця служби; 2) нез`явлення вчасно без поважних причин на службу. При цьому умисел спрямований саме на самовільне залишення або нез`явлення військовослужбовця до певного місця дислокації військової частини, а з`явлення до військової комендатури, військового комісаріату, військової прокуратури тощо не охоплюється умислом спрямованим на вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 КК України. Окрім того, злочинний результат у вигляді відсутності військовослужбовця настає саме за місцем дислокації військової частини або несення служби.
Злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України відноситься до триваючих злочинів та є закінченим у момент, коли військовослужбовець прибув до військової частини (до місця служби), або був затриманий, або з`явився з повинною до органу дізнання. Оскільки ОСОБА_5 був затриманий в приміщенні Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону за адресою АДРЕСА_3 , куди був доставлений працівниками поліції, які виїхали за його місцем мешкання на виклик у зв`язку з порушенням громадського порядку, колегія суддів зазначає, що саме приміщення Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону є місцем вчинення кримінального правопорушення. Так, Криворізька спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону знаходиться за адресою: вул. Свято-Миколаївська, буд. 64, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, що відноситься до територіальної юрисдикції Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 32 КПК України, беручи до уваги дані щодо місця вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , скеровний до належного суду, до юрисдикції якого за місцем вчинення правопорушення відноситься розгляд справи.
Доводи суду щодо необхідності застосування положень ч. 9 ст. 615 КПК України є безпідставними, оскільки дана норма є спеціальною та застосовується на період дії воєнного стану на території України, у тих випадках, коли з об`єктивних причин виникла неможливість здійснення правосуддя належним судом, або визначення територіальної юрисдикції суду щодо розгляду кримінального провадження іншим чином пов`язане із воєнними станом та/або наслідками воєнних дій.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що поданням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області не доведено об`єктивних підстав для неможливості розгляду справи, а викладені доводи не є підставою для направлення кримінального провадження з одного суду до іншого.
Керуючись ст. ст. 32, 34 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Подання Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області залишити без задоволення.
Матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000116, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.07.2022 року, стосовно ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - повернути до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для здійснення судового розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3