У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за під № 0000179 від 20.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, погодженого прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_7 , про застосування щодо підозрюваного
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, Волинської області, проживаючого у АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, військовослужбовця Державної прикордонної служби України, старшого солдата, який перебуває у розпорядженні начальника НОМЕР_1 прикордонного загону, до відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б), у зв`язку з службовою необхідністю, з 17 серпня по 15 вересня 2022 року,
запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб,-
ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за під № 0000179 від 20.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, погодженого прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_7 , про застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Клопотання мотивовано тим, що Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, за процесуального керівництва Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000179 від 20.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України.
Як вказано у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу Начальника НОМЕР_1 прикордонного загону № 621-ОС від 09.12.2021 на виконання наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 1231-ОС від 02.12.2021, ОСОБА_4 зарахувати до списків особового складу підрозділу та на всі види забезпечення, як військовослужбовця строкової служби, який прибув з Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України.
Слідчий зазначає, що на підставі наказу Начальника НОМЕР_1 прикордонного загону № 227-ВВ від 17.08.2022, солдата ОСОБА_4 , який перебуває у розпорядженні начальника НОМЕР_1 прикордонного загону, до відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б), у зв`язку з службовою необхідністю, з 17 серпня по 15 вересня 2022 року, закріпити за військовослужбовцем стрілецьку зброю під час перебування у відрядженні.
Таким чином, з моменту зарахування 09.12.2021 ОСОБА_4 до списків особового складу НОМЕР_1 прикордонного загону, останній набув статус військовослужбовця Державної прикордонної служби України.
Вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
У зв`язку із збройною агресією російської федерації та вторгнення її збройних сил на територію України, у відповідності до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102 ІХ від 24.02.2022, в Україні із 05.30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб введено воєнний стан.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2021 № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05.30 год. 26.03.2022 строком на 30 діб.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України № 259/2022 від18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21.04.2021 № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05.30 год. 25.04.2022 строком на 30 діб.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05.30 год. 25.05.2022 строком на 90 діб.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 № 2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05.30 год. 23.08.2022 строком на 90 діб.
Згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
У такий спосіб, з моменту затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 на території України почав діяти правовий режим воєнного стану.
У клопотанні вказано на те, що солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби, повинен у своїй повсякденній діяльності дотримуватись вимог: ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, згідно з яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню; кожна людина має право на особисту недоторканість; кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей; ст.ст. 11, 49, 50 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до яких військовослужбовці постійно повинні бути хоробрими, дисциплінованими, зразком високої культури, скромності і витримки, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому; відносини між військовослужбовцями повинні ґрунтуватися на взаємній повазі; ст.ст. 1, 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, згідно з якими Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України, вона ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Також військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця дотримуватися Конституції та Законів України, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливим і додержуватися військового етикету.
Поряд з цим, як зазначає слідчий, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби, перебуваючи у розпорядженні начальника НОМЕР_1 прикордонного загону, до відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б), у зв`язку з службовою необхідністю, з 17 серпня по 15 вересня 2022 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи підлеглим підполковнику ОСОБА_8 , вчинив злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.
Згідно клопотання, 11.09.2022 близько 00.10 год., керівник оперативної групи ІІ-го операційного району проведення спеціальних оперативно профілактичних заходів «Рубіж-2022» на ділянці відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_4 січі підполковник ОСОБА_8 , на виконання наказу заступника начальника 27 загону з прикордонної служби підполковника ОСОБА_9 вибув у складі групи реагування на ділянку державного кордону у АДРЕСА_2 на місце дислокації зведеного загону в район наметового табору на напрямку 299 прикордонного знаку, у зв`язку із надходженням від старшого офіцера відділу організаційно мобілізаційної роботи та повсякденної діяльності штабу підполковника ІНФОРМАЦІЯ_5 доповіді про перебування ряду військовослужбовців строкової служби, у т.ч. солдата ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння.
По прибуттю до місця проходження служби групою реагування було виявлено ряд військовослужбовців, серед яких був солдат ОСОБА_4 із явними ознаками алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим групою реагування, вказаним військовослужбовцям, у т.ч. солдату ОСОБА_4 запропоновано вибути до медичного закладу для проведення медичного освідування на предмет виявлення факту перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння.
Повернувшись із медичного закладу, де вказані військовослужбовці, у т.ч. солдат ОСОБА_4 проходили медичного освідування на предмет перебування в стані алкогольного сп`яніння, солдат ОСОБА_4 знаходячись біля кімнати тримання затриманих на території ВІСП «Солотвино» продовжував поводити себе агресивно, провокував конфлікт, виражався нецензурно на всіх членів групи реагування в т.ч. підполковника ОСОБА_8 , на жодні зауваження не реагував. В подальшому не припиняючи свої протиправні дії під час конфлікту ОСОБА_4 почав погрожувати підполковнику ОСОБА_8 , після чого наніс йому один удар правою рукою затиснутою об кулак в область обличчя, від якого підполковник ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження та фізичний біль.
Після локалізації виниклого конфлікту силами групи реагування солдата ОСОБА_4 було залишено в місці дислокації ВІСП «Солотвино»
У клопотанні вказано на те, що в результаті протиправних злочинних дій, солдат ОСОБА_4 вчинив фізичне насильство по відношенню до начальника підполковника ОСОБА_8 а також здійснив погрозу розправою відносно начальника полковника ОСОБА_8 , які виразились у нанесенні одного удару останньому по обличчю, що в результаті призвело спричинення побоїв ОСОБА_8 , та морального приниження.
Таким чином, як вказано у клопотанні солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби, який перебуває у розпорядженні начальника НОМЕР_1 прикордонного загону, до відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б), у зв`язку з службовою необхідністю, з 17 серпня по 15 вересня 2022 року, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив насильницькі дії відносно начальника та виразив погрози розправою щодо начальника у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, в умовах воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 405 КК України.
У клопотанні вказано на те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення ґрунтується на зібраних у ході досудового розслідування доказах, а саме: Повідомленням про вчинення кримінального правопорушення; Допитами свідків та потерпілого; Медичними документами з медичного закладу; іншими матеріалами даного кримінального провадження.
Слідчий зазначає, що вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).
У клопотанні вказано на те, що сторона обвинувачення вважає, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки, з врахуванням обставин вчинення злочину, ОСОБА_4 як підозрюваного у кримінальному провадженні, з метою запобігання можливого ухилення від досудового слідства, виникла необхідність в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому слідчий зазначає, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.
При цьому у клопотанні вказано, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Як зазначає слідчий, метою застосування підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
При цьому слідчий зазначає, що злочин, який інкримінується ОСОБА_4 є тяжким і передбачає можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування чи суду. Вищевказані обставини, а також той факт, що Закарпатська область межує з Республікою Польща, Угорщиною, Румунією, Словаччиною, а також те, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Державної прикордонної служби добре обізнаний з особливостями несення служби прикордонних нарядів, дають підстави вважати, що останній, усвідомлюючи тяжкість злочину та невідворотність покарання за його вчинення, може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пунктів пропуску через державний кордон України, а також переховуватись на території України.
На переконання слідчого, також, наявний та обґрунтований ризик незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні. При цьому у клопотанні вказано на те, що у сторони обвинувачення є підстави вважати, що підозрюваний буде здійснювати тиск та вплив на свідків з метою дачі ними завідомо неправдивих показів чи відмови від дачі показів.
Також, як вказано у клопотанні, ОСОБА_4 може впливати на ще невстановлених та недопитаних про обставини кримінального правопорушення свідків, а також на понятих, експертів та спеціалістів які будуть залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз.
Слідчий при цьому вказує і на ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
При мотивуванні клопотання слідчий посилається окрім іншого на положення 176, п. п. 1, 2, 4, 5, 6, 8, 10, 11 ст. 178, ч. 3 ст. 183, ч. 4 ст. 182 КПК України, ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» , практику Європейський суду з прав людини
При цьому слідчий зазначає, що підозрюваний працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до підозрюваного вказаного запобіжного заходу, не встановлено.
Ураховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 дані про особу підозрюваного, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання наведеним у клопотанні ризикам, до нього необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Окрім іншого, слідчий просить суд звернути увагу на те, що ОСОБА_4 являється спеціальним суб`єктом кримінального правопорушення військовослужбовцем, а відтак обрання йому судом запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, домашнього арешту та застави створить передумови до вчинення ОСОБА_4 нового кримінального правопорушення, проти встановленого порядку несення військової служби, а також врахувати реакцію суспільства та соціальні наслідки правопорушення.
Слідчий у клопотанні вказує на те, що з огляду на викладене, у сторони обвинувачення є всі підстави вважати, що особисте зобов`язання, домашній арешт та застава будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання вказаним ризикам порівняно із триманням під вартою, і не забезпечать виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, що в подальшому може призвести до не виконання завдань кримінального судочинства, керуючись вимогами ст.ст. 36, 40, 131, 132, 176 178, 183, 184, 194, 199 КПК України, слідчий просить: застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, Волинської області, проживаючого у АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, військовослужбовця Державної прикордонної служби України, старшого солдата, який перебуває у розпорядженні начальника НОМЕР_1 прикордонного загону, до відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б), у зв`язку з службовою необхідністю, з 17 серпня по 15 вересня 2022 року, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Від захисника підозрюваного надійшли заперечення на клопотання про обрання запобіжного заходу.
Адвокат вважає, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо Підозрюваного в даному кримінальному провадженні відсутні, так підозрюваний не планує переховуватися від слідства та суду. Слідчий та прокурор не довів жодними доказами, що Підозрюваний планує переховуватися від слідства та суду, а посиланням в клопотанні є тільки безпідставними припущеннями.
При цьому адвокат зазначає, що натомість ОСОБА_4 з 11.09.2022 р. по сьогодні нікуди не втік. З`явився до слідчого ДБР та на дане судове засідання, при цьому отримавши завчасно клопотання про обрання відносно нього найсуворішого запобіжного заходу.
Адвокат також вказує на те, що підозрюваний не може та не планує незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, а слідчий не вказав у своєму клопотанні прізвище жодного свідка, експерта та спеціаліста, і не зазначив яким чином підозрювана може впливати на цих осіб здебільшого які є працівниками органів національної поліції, що свідчить про загальні та нічим не підкріплені фрази із законодавства України.
При цьому за твердженням захисника, підозрюваний не може та не планує перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а слідчий жодних конкретних аргументів не навів у своєму клопотанні.
У запереченнях вказано і на те, що слідчий також зазначає, що є вагомі докази ніби вчинення Підозрюваним інкримінованого їй злочину. Однак, ст.177 КПК України не відносить це посилання слідчого до ризиків, які дають підставу для застосування запобіжного заходу. Це посилання стосується обґрунтованості підозри, що як мною зазначено вище, такою не є.
У запереченнях вказано на те, що підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягався. У клопотанні слідчого є факт порушення презумпції невинуватості. Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Щодо частини даних мотивів, адвокат зазначає, що ці ризики не є конкретними та не підтвердженні певними доказами (тобто є припущеннями), що є порушенням ст.5 Конвенції
Як вказано у запереченнях Підозрюваний має постійне місце проживання. Раніше не судимий. До клопотання не додано жодного доказу, які підтверджують хоч один із ризиків.
Як вказує адвокат, підозрюваний є строковиком та несе військову службу з іншими військовослужбовцями, тобто за ним є кому наглядати. З моменту вчинення дій, які ставляться у провину підозрюваному, останній не вчинив жодної спроби тиску на свідків, жодним чином не перешкоджає суду чи слідству.
На переконання адвоката, зазначене слідчим у клопотанні те, що до Підозрюваного законом заборонено застосовувати ніякий запобіжний захід, крім як тримання під вартою. Але це порушує ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, адвокат просить на підставі вищевикладеного, у відповідності до ст. 181,183 КПК України, керуючись ст. 199 КПК України, Врахувати висновки у Рішенні КСУ у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини п`ятої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України від 25 червня 2019 року № 7-р/2019; Справа № 3- 68/2018(3846/17, 2452/18, 3657/18, 347/19), яким визнано неконституційним, тобто таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини п`ятої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, яким передбачено, що запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109- 114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України, що може бути застосовано і у даному випадку. Врахувати висновки у Рішенні ЄСПЛ у справі «Грубник проти України» від 17 вересня 2020 року (Заява № 58444/15). Відмовити у задоволенні клопотанні слідчого щодо обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відмовити у такому або обрати інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив таке задовольнити. При цьому просив слідчого суддю звернути увагу на те, що підозрюваний перебував у стані алкогольного сп`яніння, вживав алкогольні напої будучи військовослужбовцем, під час виконання військових обов`язків в умовах воєнного стану.
Захисник підозрюваного просив слідчого суддю звернути увагу на те, що підозрюваний раніше до кримінального відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, є військовослужбовцем строкової служби. Клопотав про обрання щодо підозрюваного запобіжний заходу не пов`язаний із триманням під вартою. Разом із тим, зазначив, що в разі якщо слідчий суддя прийде до висновку про необхідність обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначити також розмір застави.
Підозрюваний, підтримав позицію захисника. Проти задоволення клопотання не заперечував, вважає що повинен нести відповідальність за свої дії. Окрім того, вказав на те, що батька не має, мати виховує ще п`ятеро дітей, працює та утримує сім`ю лише його матір. Він як військовослужбовець отримує заробітню плату в середньому біля тридцяти тисяч на місяць.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків:
Слідчим суддею встановлено, що шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, за процесуального керівництва Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000179 від 20.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України.
Як встановлено зі змісту постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 19.09.2022, ОСОБА_4 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. Зокрема суд дійшов висновку, про те, що в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-20 ч.3 КУпАП, а саме розпивання алкогольних напоїв військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, що стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №140886 від 11.09.2022 року, протоколом огляду особи на стан сп`яніння від 11.09.2022 року, письмовими поясненнями ОСОБА_4 та його особистими поясненнями під час розгляду справи. Станом на час розгляду клопотання в суді вказана постанова не набрала законної сили.
26.09.2022 року, ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а саме у заподіянні тілесних ушкоджень начальникові у зв`язку виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинені в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 405 КК України.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказам, а саме: Допитами свідків та потерпілого; іншими матеріалами даного кримінального провадження.
Окрім того, як вбачається зі змісту пояснень потерпілого ОСОБА_8 , підозрюваний наніс йому удар правою рукою в область обличчя. Після зауваження свої дії припинив одразу. Окрім того, з наданої копії журналу амбулаторних звернень до КМП «Тячівська районна лікарня» ТМР Закарпатської області, потерпілий звертався до лікарні 11.09.2022 о 15.30 год. де йому було встановлено діагноз гіпертонічний криз після побиття.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно санкції ч.4 ст. 405 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років та згідно ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів.
При розгляді клопотання, слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 405 КК України, за наведених вище обставин.
Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
При розгляді клопотання слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором доведено наявність ризику того, що перебуваючи на волі, з метою переховування від органів досудового розслідування та суду може ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.
Слідчий суддя вважає, що з огляду на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 405 КК України, останній, з огляду на тяжкість покарання що йому загрожує, може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду.
Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
При цьому тяжкість покарання слідчий суддя оцінює в сукупності з іншими факторами, які можуть підтвердити ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, зокрема, що той факт, що Закарпатська область межує з Республікою Польща, Угорщиною, Румунією, Словаччиною, а також те, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Державної прикордонної служби добре обізнаний з особливостями несення служби прикордонних нарядів, дають підстави вважати, що останній, усвідомлюючи тяжкість злочину та невідворотність покарання за його вчинення, може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пунктів пропуску через державний кордон України, а також переховуватись на території України.
Вказане дає підстави вважати, що підозрюваний з метою уникнення покарання за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування та суду як на території України, так і на території інших країн. Відтак слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду є досить вірогідним та доведеним стороною обвинувачення.
Окрім того, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, адже підозрюваний несе службу разом із вказаними особами, має можливість спілкування із ними.
А тому слідчий суддя вважає, що доводи викладені в клопотанні, щодо наявності підстави вважати, що підозрюваний може здійснювати тиск та вплив на свідків з метою дачі ними завідомо неправдивих показів чи відмови від дачі показів, заслуговують а увагу, та є обґрунтованими.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Разом із тим, слідчий суддя вважає недоведеним наявність ризиків вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а також щодо можливості підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Так, підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем колишнього навчання (Підгайцівський ліцей Підгайцівськоїсіьської ради Луцького району Волинської області). Вказані ризики, жодним чином слідчим не обґрунтовано, наявність таких в судовому засідання прокурором також не доведено.
Таким чином, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному, слідчий суддя поряд з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, враховує також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 ,у разі визнання його винуватим, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 405 КК України, обставини вчинення кримінального правопорушення.
Разом із тим, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.
Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Слідчий суддя вважає, що матеріалами клопотання доведено, та прокурором у судовому засіданні підтверджено те, що , застосування більш м`яких запобіжних заходів, як то особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із триманням під варту. Прокурором доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Окрім того, при розгляді клопотання суддя, бере до уваги те, що , у рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно п. 3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень. Відповідно до мотивувальної частини Рішення КонституційногоСуду України від 8липня 2003року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Окрім наявності вказаних ризиків, слідчий суддя також враховує особу підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_4 , раніше не судимий, не одружений, також те, що з його слів має мати, батько з ними не проживає, та має п`ятеро сестер та братів, разом із тим, він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст. 405 КК України, під час дії воєнного стану.
Також слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_4 являється спеціальним суб`єктом кримінального правопорушення військовослужбовцем. При цьому слід зазначити, що статтю 176 КПК України доповнено частиною сьомою, відповідно до якої під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.
Зазначене спростовує доводи захисника підозрюваного щодо можливості обрання відносно ОСОБА_4 , іншого виду запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.
Слідчий суддя звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_4 наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Тому, враховуючи наведене і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя, вважає обґрунтованим висновок про необхідність застосування до підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.
Слідчий суддя вважає за необхідне вказати і на те, на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про обрання запобіжного заходу підозрюваній особі.
Слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у даному випадку не забезпечить потреби досудового розслідування на даному етапі, та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, передбачає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Підозрюваний є військовослужбовцем строкової служби, що підтверджується матеріалами клопотання та не заперечується учасниками провадження.
Оскільки ОСОБА_4 , є військовослужбовцем, у разі обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він повинен утримуватися на гауптвахті (згідно наказу Міністерства оборони України №394 від 03.11.2020 р.).
Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених названим Кодексом. Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків; розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного слідчий суддя з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
При постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою, слідчий суддя, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.
У п.2 ч.5 статті 182 КПК України визначено, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При визначені розміру застави, слідчий суддя враховує всі обставини,що встановлені в ході досудового розслідування та під час розгляду вказаного клопотання.
Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється, а також розміром завданої матеріальної шкоди потерпілому, вказаним кримінальним правопорушенням. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
При визначенні розміру застави слідчий суддя враховує положення ч.4 ст.182 КПК України, а також відповідні висновки ЄСПЛ, надані при розгляді справи «Істоміна проти України».
Так, у рішенні від 13.01.2022 у справі «Істоміна проти України» ЄСПЛ зауважив, що відповідно до ч.4 ст.182 КПК слідчий суддя визначає розмір застави «з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цьогокодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього».Далі Суд зазначив, що застава має на меті не гарантування відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи в судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватися залежно від особи, про яку йдеться, з урахуванням її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. В ЄСПЛ наголосили, що суд повинен так само обережно й ретельно розглядати питання про застосування застави, як і вирішувати, чи є необхідним продовження тримання особи під вартою. Сума шкоди може бути одним з факторів, що виправдовує вищий розмір застави, але лише в поєднанні з іншими критеріями серйозністю злочину, ризику втечі та ін.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
З урахуванням наведеного вище, слідчий суддя визначаючи підозрюваному розмір застави вважає, що така має бути співмірною із матеріальним становищем особи та вчиненим ним діянням, а також наслідками, які воно спричинило чи могло спричинити, а тому суд враховуючи обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 (вчинення військового кримінального правопорушення, яке спрямоване на грубе порушення суспільних відносин у сфері встановленого порядку несення військової служби), його майновий та сімейний стан, стан здоров`я, інші дані про його особу та ризики, передбачені ст.177КПК України, які суд вважає обґрунтованими та доведеними, а тому вважає за доцільне визначити підозрюваному розмір застави, достатньої для забезпечення підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України слідчий суддя вважає за необхідним визначити її у розмірі, двадцяти п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 62 025 грн. (шістдесят дві тисячі двадцять п`ять грн.).
Відповідно до ч.7 ст.182 КПК України підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі внесення застави на підозрюваного відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, слід покласти обов`язки.
Крім цього, слідчий суддя зауважує, що згідно з ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за під № 0000179 від 20.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, погодженого прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_7 , про застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, Волинської області, проживаючого у АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, військовослужбовця Державної прикордонної служби України, старшого солдата, який перебуває у розпорядженні начальника НОМЕР_1 прикордонного загону, до відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б), у зв`язку з службовою необхідністю, з 17 серпня по 15 вересня 2022 року, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті строком на 60 діб, а саме до 31.10.2022 року включно.
Визначити заставу, достатню для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , покладених на нього обов`язків передбачених КПК України, в розмірі двадцяти п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; що становить 62 025 грн. (шістдесят дві тисячі двадцять п`ять грн.).
Роз`яснити, що підозрюваний ОСОБА_4 , або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: - прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; - повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця проходження служби; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим та іншими особами, які мають причетність до даного кримінального провадження; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
Роз`яснити, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1