Справа № 352/2445/21
Провадження № 1-кп/352/117/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом внесеним в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000253 від 16.102.2021 р. по обвинуваченню :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, працюючого неофіційно на СТО автомеханіком, не одруженого, утриманця перестарілих батьків матері 1961 р. народження та батька 1959 р. народження, українця, громадянина України, не військовозобов`язаного, депутатом будь-якої ради не обирався, не судимого, якому пам`ятка про його права та обов`язки вручено, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, -

в с т а н о в и в :

підсудний ОСОБА_5 , вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в приміщення.

Вказане кримінальне правопорушення підсудний вчинив при наступних обставинах:

16.10.2021 р. о 09 год. 20 хв. ОСОБА_5 прибув до території хлібопекарні, що по АДРЕСА_2 , та в цей час у нього виник злочинний умисел на вчинення таємного викрадення грошових коштів, які знаходились у приміщенні хлібопекарні.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_5 через незачинену хвіртку зайшов на територію хлібопекарні та у подальшому діючи умисно поштовхом руки відчинив металопластикове вікно та проник до приміщення роздягальні.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне заволодіння чужим майном та бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_5 перебуваючи у приміщенні виробничого цеху таємно викрав грошові кошти в розмірі 12000 грн.

Після цього, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину втік та розпорядилився викраденими грошовими коштами на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 12000 грн.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 свою вину у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті злочину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і вибачившись перед потерпілим дав суду показання, в яких повністю підтвердив обставини скоєного ним кримінального правопорушення вищенаведеного у вироку. Дуже шкодує за наслідками скоєного. Підсудний просить суд суворо його не карати та при призначенні покарання врахувати, що заподіяні потерпілому злочином збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку.

Потерпілий ОСОБА_7 подав до суду письмову заяву в якій ствердив, що йому дійсно повністю відшкодовано спричинену обвинуваченим шкоду в добровільному порядку, жодних претензій до останього немає. Просить суд кримінальне провадження відносно обвинуваченого розглядати за його відсутності та не призначати останньому покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Під час розгляду кримінального провадження суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду свої доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Обвинувачений та учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, оцінивши та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні всі докази по даному кримінальному провадженню в їх сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд приходить до переконання, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведено повністю, а його дії вірно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в приміщення.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішеньта застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

При цьому суд обгрунтовано посилається на практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд при призначенні покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, як і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обтяжуючі відповідальність підсудного обставини судом не встановлено.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний в скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, заподіяні неправомірними діями збитки відшкодував потерпілому в повному обсязі в добровільному порядку.

Крім того, вирішуючи питання про призначення підсудному покарання, суд приймає до уваги думку потерпілого щодо несуворості міри покарання, яке слід призначити підсудному, а також враховує і те, що підсудний являється утриманцем двох перестарілих батьків, має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, на обліку в ОНД та ОПНЛ не перебуває, раніше не судимий, працюючи хоч і неофіційно проте займається суспільно-корисною працею, його поведінку до і після вчинення злочину, відношення до вчиненого злочину, тобто є особою із належним рівнем соціальної зрілості, яка має регулярний дохід та міцні соціальні зв`язки, що применшує передумови для подальшої його протиправної поведінки.

Таким чином, враховуючи всі вищеперелічені обставини, дані про особу підсудного ОСОБА_5 , що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним неправомірного діяння і впливають на пом`якшення покарання, суд вважає можливим застосувати до обвинуваченого норми ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 185 ч. 3 КК України, а саме у виді штрафу, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження скоєння нових злочинів.

Окрім того, застосовуючи до ОСОБА_5 норми ст. 69 КК України, суд приймає до уваги, що у будь-якому разі встановлені обставини, які пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним та несправедливим.

Крім того, на переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідає також принципу співрозмірності конкретного неправомірного діяння, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

Питання про речові докази та питання відшкодування судових витрат понесених на залучення експертів суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

Питання щодо обрання та заміни запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу судом не вирішується, оскільки учасниками процесу відповідних клопотань не заявлялось.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 395 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятиста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в твердій грошовій сумі складає 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався, як і підстави для його обрання останньому до вступу вироку в законну силу відсутні.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави (, розрахунковий рахунок -0002, банк отримувача ГУДКСУ в Івано-Франківській області, код банку отримувача 836014) 4118 гривень 64 коп. за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України судових трасологічних експертиз № 2322/2323/21-28 та № 2321/21-28.
Речові докази по даному кримінальному провадженню : один слід фактури матеріалу, два сліди взуття, два сліди пальців рук (а.с. 53-55), що передані до кімнати зберігання речових доказів ВП № 1 (м. Тисмениця) знишити; CD-R диск із відеозаписом від 16.10.2021 р. наданий ОСОБА_7 (а.с. 53) зберігати при матеріалах даного кримінального провадження; кепку чорного кольору, куртку сірого кольору, кросівки сірого кольору, матерчаті рукавиці сірого кольору (а.с. 54), що передані до кімнати зберігання речових доказів ВП № 1 (м. Тисмениця) повернути за приналежністю обвинуваченому ОСОБА_5 .

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_8