Справа № 303/199/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/531/21 за апеляційною скаргою прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.10.2021.
Цією ухвалою обвинувальний акт, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України, у кримінальному провадженні №00000727 від 29.03.2017, повернуто прокурору внаслідок його невідповідності вимогам ст.291 КПК України.
ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 та ч.1 ст.209 КК України, а саме: у шахрайстві, тобто придбанні права на майно шляхом обману, вчиненого в особливо великих розмірах та у легалізації (відмиванні) доходів, одержаних злочинним шляхом, а саме вчинення правочину з майном одержаним внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також набуття коштів одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів.

Зазначені кримінальні правопорушення ОСОБА_8 вчинено за наступних, обставин, встановлених органом досудового розслідування.

У точно не встановлений досудовим розслідуванням час, у ОСОБА_8 виник умисел на незаконне придбання права на майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 . З метою втілення злочинного умислу, ОСОБА_8 розробив шахрайську схему, яка передбачала декілька етапів, в тому числі залучення підставної особи для реалізації свого злочинного умислу та відведення від себе підозри.

На реалізацію першого етапу злочинного умислу 01.07.2016 ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб подав до Мукачівського міськрайонного суду позовну заяву про визнання права власності на спадкове майно квартиру АДРЕСА_2 , від імені ОСОБА_9 та без відома останнього, достовірно знаючи про те, що жодних підстав для набуття права власності на вказану квартиру ОСОБА_9 не має. Підпис ОСОБА_9 у позовній заяві ОСОБА_8 підробив власноручно.

-2-

Однак, 08.08.2016 ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду позовну заяву ОСОБА_9 до Мукачівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно у цивільній справі №303/4660/16ц залишено без руху у зв`язку із не зазначенням у позовній заяві ціни позову та несплатою судового збору з урахуванням ціни позову. Продовжуючи свої умисні дії, 13.09.2016 ОСОБА_8 подав у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб до Мукачівського міськрайонного суду власноруч написану заяву про визначення ціни позову, яку особисто підписав від імені ОСОБА_9 , до якої додав квитанцію про сплату судового збору, у якій платником вказано ОСОБА_9 .

З урахування вказаної заяви, 15.09.2016 ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду відкрито провадження у цивільній справі №303/4660/16ц за позовом ОСОБА_10 до Мукачівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

З метою введення в оману суддю Мукачівського міськрайонного суду у цивільній справі №303/4660/16ц, який здійснював розгляд вказаної позовної заяви про дійсне волевиявлення зазначеного у позовній заяві позивача та самого факту звернення до суду від імені ОСОБА_9 , 28.09.2016 ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, подав до Мукачівського міськрайонного суду власноручно виготовлену заяву від імені ОСОБА_9 про розгляд позовної заяви без участі позивача, підпис у якій від імені ОСОБА_9 , підробив ОСОБА_8

29.09.2016 без участі сторін цивільного провадження, суддею Мукачівського міськрайонного судуЗакарпатської області винесено заочне рішення про визнання за ОСОБА_9 права власності на спадкове майно, а саме на квартиру АДРЕСА_3 , яке набуло законної сили 11.10.2017 та яке ОСОБА_8 , отримав у невстановлений досудовим слідством спосіб.

На реалізацію другого етапу злочинного умислу 24.01.2017 ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, подав до державного реєстратора Ракошинської сільської ради Закарпатської області ОСОБА_11 , документи щодо квартири АДРЕСА_2 , а саме: копію технічного паспорта, копію технічної характеристики квартири, нотаріально посвідчену копію заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29.09.2016 у цивільній справі №303/4660/16ц, квитанцію про сплату адміністративного збору, у якій платником зазначено ОСОБА_9 , копію паспорта громадянина України та копію картки фізичної особи платника податків ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_8 власноручно підписався від імені ОСОБА_9 , у сформованих державним реєстратором заявах про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) в графах «підпис заявника» та здійснив власноручний напис «отримав всі оригінали документів в повному обсязі 24.01.2017» та поставив особистий підпис від імені ОСОБА_9 . У подальшому, державним реєстратором Ракошинської сільської ради Закарпатської області ОСОБА_11 , здійснено державну реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_9 .

На реалізацію третього етапу злочинного умислу 28.02.2017 ОСОБА_8 , перебуваючи у приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_12 , застосовуючи обман до ОСОБА_9 , під приводом підписання довіреності з метою позитивного вирішення питання щодо реєстрації права власності на будинок по місцю проживання ОСОБА_9 , за адресою АДРЕСА_4 , спонукав останнього не читаючи змісту підписати довіреність, якою ОСОБА_9 уповноважив ОСОБА_8 розпоряджатися (вчиняти від його імені правочини, в тому числі договори купівлі продажу, міни, ренти, оренди, поділу тощо), щодо належної йому на праві власності квартири, котра знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , про наявність права власності на яку ОСОБА_9 було невідомо, оскільки останній,

-3-

із позовною заявою до суду не звертався, участі у судових засіданнях не приймав та участі в реєстрації права власності на квартиру не приймав. Таким чином, ОСОБА_8 закінчив злочинний умисел та придбав у незаконний спосіб право на розпорядження квартирою АДРЕСА_2 .

Внаслідок втрати права власності на квартиру АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_13 матеріальних збитків на суму 1069192 грн., що в шістсот разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину та складає особливо великі розміри.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 28.02.2017 внаслідок реалізації заздалегідь розроблених декількох етапів злочинної діяльності ОСОБА_8 , шахрайським шляхом, використовуючи підставну особу громадянина ОСОБА_9 , у незаконний спосіб придбав право на розпорядження квартирою АДРЕСА_2 та спричинив потерпілій ОСОБА_13 матеріальних збитків на суму 1069192 грн., що в шістсот разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину та складає особливо великі розміри.

Вказані дії, є кримінальним правопорушенням передбаченим ч.4 ст.190 КК України, про підозру у вчиненні якого ОСОБА_8 повідомлено 16.11.2017.

З метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, ОСОБА_8 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, достовірно знаючи, що право на розпорядження квартирою АДРЕСА_2 , набуте ним у наслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, з метою легалізації 01.03.2017, перебуваючи у приміщені приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_12 , за адресою АДРЕСА_6 , уклав із ОСОБА_14 договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 , реальна ринкова вартість якої відповідно до висновку будівельно-оціночної експертизи становить 1069192 грн., від свого імені, діючи по довіреності від ОСОБА_9 .

Разом з тим, при оформленні та підписанні договору купівлі продажу квартири, приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_12 були внесені відомості до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна із визначення власника квартири ОСОБА_14 по договору купівлі продажу квартири від 01.03.2017.

Відповідно, ОСОБА_8 , реалізував набуте ним у наслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння право розпоряджатись квартирою АДРЕСА_2 та відчужив її за оплатним договором купівлі продажу ОСОБА_14 , за що отримав від нього грошові кошти в розмірі 74800 грн., згідно договору купівлі продажу квартири.

В ухвалі зазначено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки в ньому слідчий обмежився тим, що виклав формулювання обвинувачення мотивуючи тим, що досудовим розслідуванням встановлено, не врахувавши вимоги ст.91 КПК України щодо чіткого викладення фактичних обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, також у формулюванні обвинувачення відсутні чітко розмежовані дії щодо кожного з інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень з визначенням правової кваліфікації. Також судом констатовано, що слідчий, підсумовуючи обвинувачення, цитує норми особливої частини кримінального кодексу із зазначенням відповідної статті : ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України, що позбавляє можливості обвинувачену особу чітко бачити розмежування його протиправних дій, тобто де

-4-

закінчуються одні протиправні дії та починаються інші з іншим складом кримінального правопорушення, що вказує на формальний підхід слідчого до викладення обвинувального акта в частині індивідуалізації обвинувачення. На думку суду, наведені недоліки обвинувального акту щодо ОСОБА_8 є перешкодою для призначення справи до судового розгляду, а тому, з метою дотримання прав та гарантій обвинуваченого, зазначених у Конвенції, суд, дійшов до висновку, що даний обвинувальний акт слід повернути прокурору для усунення недоліків.
В апеляційній скарзі, прокурор Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_6 просить ухвалу суду від 06.10.2021 скасувати та призначити новий розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що ухвала Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.10.2021 є незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На його думку, повернення обвинувального акту прокурору повинно передбачати не формальну його невідповідність вимогам КПК України, а містити такі недоліки, які перешкоджають суду провести судовий розгляд. Вважає, що під час підготовчого судового засідання не було встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню цього кримінального провадження до судового розгляду. Складений щодо ОСОБА_8 обвинувальний акт, усупереч наведеним в оскаржуваній ухвалі твердженням, відповідає вимогам ст.291 КПК України, в ньому здійснено виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважав встановленими, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, з посилання на положення закону статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, тому наведені в ухвалі суду підстави для повернення прокурору обвинуваченого акту є формальними. Суд під час підготовчого засідання неправомірно та всупереч ст.314 КПК України вдався до оцінки доказів, аналізу правильності викладення правової кваліфікації та суті обвинувачення.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_15 , потерпілої ОСОБА_16 та її представника адвоката ОСОБА_17 , неявка яких, з огляду на приписи ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. При цьому береться до уваги те, що про день, час та місце розгляду кримінального провадження сторони повідомлені належним чином.
Приймаючи рішення про розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника - адвоката ОСОБА_15 , колегія суддів бере до уваги і те, що апеляційний розгляд призначався на 11.01.2022, 24.02.2022, 21.04.2022, 17.05.2022, 21.06.2022, 04.08.2022, 07.09.2022, 29.09.2022, і у вказані дні розгляд апеляційної скарги не відбувся у зв`язку з тим, що захисник адвокат ОСОБА_15 щоразу подавав письмові заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін, посилаючись на не можливість з`явитися до апеляційного суду у зв`язку з зайнятістю в інших судових процесах, введенням в Україні воєнного стану, перебуванням ОСОБА_8 на лікуванні, за кордоном з метою вивезення дітей тощо, та без жодного документального підтвердження поважності причин свого неприбуття в судові засідання суду апеляційної інстанції. Разом з тим, захисником-адвокатом ОСОБА_15 , поряд із зазначенням про неможливість участі ОСОБА_8 в судовому засіданні, не вказано, зокрема, чому саме він визнав за необхідне в черговий раз не приймати участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що чергове клопотання захисника-адвоката ОСОБА_15 про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, оскільки ним не доведено наявність поважних причин, які свідчать про неможливість приймати участь у розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 . При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що обвинувачений ОСОБА_8

-5-

жодного разу не з`явився на розгляд кримінального провадження, причини неявки у судові засідання апеляційний суд особисто не повідомляв, доказів про поважність причин неявок на розгляд кримінального провадження не подавав, у тому числі доказів про його перебування на лікуванні, а також те, що кримінальне провадження повинно бути розглянуто з дотриманням приписів щодо розумних строків його розгляду.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Відповідно до положень ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
До обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.
Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.
З аналізу змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_8 вбачається, що такий містить анкетні відомості обвинуваченого та потерпілого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями та інші, передбачені законом відомості.
-6-

Апеляційний суд вважає, що в обвинувальному акті, зокрема у формулюванні обвинувачення, викладено фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважав встановленими, встановлені всі елементи складу кримінальних правопорушень, а саме визначені суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона кримінальних правопорушень, також визначено час, місце, мотиви, мету та інші обставини вчинення кримінальних правопорушень.
Відповідно до п.13 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.
При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 24.11.2016 (справа №5-328кс16).
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27.02.1980).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
Суд першої інстанції, мотивуючи підстави для повернення обвинувального акту посилався на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки не містить конкретне формулювання обвинувачення, що порушує гарантоване право обвинуваченого ОСОБА_8 бути проінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту.
Разом з тим, з обвинувального акту вбачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до ч.1 ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір завданої шкоди та процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

-7-

Що стосується обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному кримінальному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_8 не викликає сумнівів.
Зважаючи на наведене, підстав стверджувати, що зміст обвинувачення ОСОБА_8 є неконкретним немає, а тому належить визнати необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що формальне недотримання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України вплинуло на право на захист ОСОБА_8 та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке обумовлює повернення обвинувального акту прокурору.
Формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладаються в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне прокурор.
Питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті, власне, фактичних обставин справи, а також узгодженість викладених фактичних обставин справи з правовою кваліфікацію кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації кримінального правопорушення не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин.
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі, передбачені ст.314 КПК України в частині питань, які відносять до компетенції суду під час проведення підготовчого судового засідання, розпочавши вирішувати питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, що можливо тільки при судовому розгляді, під час якого відповідно до ст.337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта підлягатиме доведенню під час судового розгляду і у випадку, передбаченому ст.338 КПК України може бути змінений. Натомість, повертаючи обвинувальний акт прокурору співставляючи формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України на стадії підготовчого засідання. Тобто, суд фактично надав оцінку доведеності обвинувачення, сформульованого в обвинувальному акті прокурором, що має досліджуватись і встановлюватись судом під час безпосередньо здійснення судового провадження, а не на стадії підготовчого засідання.
При цьому, колегія суддів констатує, що повертаючи обвинувальний акт з вищезазначених підстав, суд першої інстанції допустив надмірний формалізм, що суперечить засадам кримінального судочинства.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, а тому суд першої інстанції прийняв рішення про повернення обвинувального акту прокурору в зазначеному кримінальному провадженні помилково, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, без повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, що, як наслідок, призвело до безпідставного затягування розгляду кримінального провадження та потягло порушення принципу дотримання розумних строків.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді 1-ої інстанції.

-8-

Пункт 3 ч.1 ст.409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду обвинувального акту після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про його повернення прокурору, апеляційний суд вважає, що необхідно застосувати дію ст.ст.7,9 КПК України
Частина 6 статті 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.
Відповідно до положень ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.
Отже, колегія суддів вважає, що обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні відповідає вимогам КПК України, а тому апеляційна скарги прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про його повернення прокурору скасуванню із направленням кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.
Керуючись ст.ст.404,405,407,409,412,419,422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.10.2021 про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні за №00000727, внесеному 29.03.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України скасувати і призначити новий розгляд обвинувального акту щодо ОСОБА_8 в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: