Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/219/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2022 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 січня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000505 від 08 вересня 2019 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомиргород Кіровоградської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, працюючого в ТОВ «ДНІПРО ЕСТЕЙТ СІКЮРІТІ», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
На підставі ст..75 КК України, ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Відповідно до ст..76 КК України ОСОБА_7 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов начальника Новомиргородського відділу Знам`янської місцевої прокуратури ОСОБА_9 в інтересах КНП «Новомиргородська районна лікарня» Новомиргородської районної ради до ОСОБА_7 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КНП «Новомиргородська районна лікарня» Новомиргородської районної ради - 2441 грн. 44 коп. витрат понесених закладом охорони здоров`я.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_7 задоволено, з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 стягнуто - 3779 грн.88 коп. завданої майнової та 10000 грн. моральної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок районного суду, а кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України закрити, у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи достатніх належних та допустимих доказів для доведеності його винуватості.

ОСОБА_7 вважає, що висновки суду про умисне заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середньої тяжкості не відповідають дійсності, оскільки він лише відштовхнув потерпілого, який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, в той час як останній намагався проникнути у приміщення, що підтверджується показаннями очевидців цієї пригоди та поясненнями судово-медичного експерта про те, що потерпілий не міг отримати такі тілесні ушкодження при падінні з висоти власного зросту.

Обвинувачений стверджує, що показання потерпілого ОСОБА_10 , які покладені в основу вироку є неправдивими і суперечать його показанням та показання свідків, а висновок експерта № 56 про можливість виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 при обставинах, зазначених ним у протоколі слідчого експерименту є неналежним доказом, оскільки висновок ґрунтуються на припущеннях, а результати слідчого експерименту не відображають дійсну картину обставин цієї події.

Крім того ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі вказує, що версія слідства та висновки суду грунтуються на припущеннях, оскільки механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 експертним шляхом не встановлений, факт нанесення удару потерпілому в область грудної клітини при наявності суперечності у деталях не підтверджений, наявність умислу у його діях та причинного зв`язку між діями у формі удару та наслідками у виді заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень не доведений, належні та допустимі докази, з урахуванням презумпції невинуватості, на думку обвинуваченого ОСОБА_7 у справі відсутні.

ОСОБА_7 вважає, що суд під час розгляду даного кримінального провадження допустив неповноту та необ`єктивність при оцінки доказів, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого вироку.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я при слідуючих обставинах.

Так, 07.09.2019 року близько 20:30 год., ОСОБА_7 перебуваючи разом з родиною біля приміщення гаража, розташованого біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 ., під час сварки з ОСОБА_10 , яка виникла з неприязні, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно, правою рукою наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар в область грудної клітки зліва, в результаті чого останньому були спричиненні тілесні ушкодження у виді тупої травми грудної клітки: переломів 7,8 ребер зліва по пахвовим лініям, міжтканьової емфіземи грудної клітки зліва, часткового лівостороннього пневмотораксу, які згідно висновку експерта № 56 від 24.10.2019 року відносяться до категорії середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я більше 21 дня.
Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При цьому, як вимагає п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою.
Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, зазначив про те, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст. 122 КК України, який в процесі сварки, умисно, з неприязні, наніс потерпілому ОСОБА_10 удар рукою в область грудної клітки зліва, в результаті якого останньому були спричиненні середньої тяжкості тілесні ушкодження є правильною, а винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом проведеного з потерпілим ОСОБА_10 слідчого експерименту від 26.09.2019 року та фото таблицями до нього, згідно з яким потерпілий на місці події розказав і присутності понятих показав слідчому, як і при яких обставинах ОСОБА_7 наніс йому один удар кулаком руки в ліву частину грудної клітки, від якого він відчув сильний біль та впав на землю; через деякий у зв`язку з погіршенням стану здоров`я він звернувся за медичною допомогою до лікарні і переніс операцію (т.1 а.п.52-57);
- протоколом слідчого експерименту від 11.03.2020 року, згідно з яким свідок ОСОБА_11 розповів про події, що відбулися ввечері 07.09.2019 року і вказав, що ОСОБА_7 відштовхнув від себе ОСОБА_10 , який впав на землю на сидниці (т.1 а.п.64-65);
- протоколом слідчого експерименту від 11.03.2020 року, під час проведення якого свідок ОСОБА_12 розказала про те, що її сина ОСОБА_7 відштовхнув від себе ОСОБА_10 і останній впав на землю (т.1 а.п.66-67);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.05.2020 року, згідно якого обвинувачений ОСОБА_7 розповів та показав слідчому у присутності понятих про події, що відбулися близько 20 години 30 хвилин 07.09.2019 року на території поруч з гаражем, який йому належить, за адресою: АДРЕСА_2 , про те, що він долонею правої руки штовхнув ОСОБА_10 і останній впав на сидниці (т.1 а.п.92-106);
- висновком експерта № 56 від 24.10.2019 року про наявність у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень у вигляді тупої травми грудної клітки: переломів 7,8 ребер зліва по пахвовим лініям з задовільним положенням відломків, міжтканьової емфіземи грудної клітки зліва, часткового лівостороннього пневмотораксу. Вказані ушкодження можуть відповідати вказаному строку та виникли від не менше однієї травматичної дії тупого предмета, даних за індивідуальні характеристики предмета, яким вони заподіяні відсутні. Дані тілесні ушкодження ОСОБА_10 відносяться до категорії середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я більше 21 дня. Вони не могли виникнути при падінні з висоти власного зросту на площину чи виступаючу поверхню, не виключається можливість виникнення даних ушкоджень від удару кулаком. В момент отримання тілесних ушкоджень потерпілий перебував лівою бічною поверхнею тулубу по відношенню до травмуючого предмету, положення особи, що наносила ушкодження могло бути самим різноманітним. Можливість виникнення тілесних ушкоджень, що були наявні у ОСОБА_10 при обставинах вказаних потерпілим у копії протоколу слідчого експерименту від 26.09.2019 року за його участі, не виключається (т.1 а.п.43-46);
- висновком експерта № 03 від 08.01.2020 року про те, що тілесні ушкодження, у ОСОБА_10 могли вникнути близько 21 години 07.09.2019 року (з урахуванням висновку експерта № 56 від 24.10.2019 року). Потерпілий ОСОБА_10 міг пересуватися самостійно після отримання тілесних ушкоджень до часу звернення ним за медичною допомогою 07.09.2019 року (з урахуванням висновку експерта № 56 від 24.10.2019 року) (т.1 а.п.62-63);
- висновком експерта № 62 від 20.05.2020 року, згідно якого тілесні ушкодження наявні у ОСОБА_10 , а саме: у вигляді тупої травми грудної клітки: переломів 7,8 ребер зліва по пахвовим лініям з задовільним положенням відломків, міжтканьової емфіземи грудної клітки зліва, часткового лівостороннього пневмотораксу не могли виникнути при обставинах вказаних у протоколі слідчого експерименту від 06.05.2020 року проведеного з підозрюваним ОСОБА_7 . Судово-медичних даних, що дозволяли б вирішити питання слідчого «з якою силою прикладання було нанесено удар потерпілому ОСОБА_10 підозрюваним ОСОБА_7 за обставин вказаних при проведенні слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 » немає. Тілесні ушкодження наявні у ОСОБА_10 , а саме у вигляді тупої травми грудної клітки: переломів 7,8 ребер зліва по пахвовим лініям з задовільним положенням відломків, міжтканьової емфіземи грудної клітки зліва, часткового лівостороннього пневмотораксу не могли виникнути при падінні на сідниці від удару в область правого плеча за обставин вказаних при проведенні слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 . Потерпілий ОСОБА_10 після отримання тілесних ушкоджень міг здійснювати самостійні дії (бігати, ходити, повзати).
Крім того, суд на обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заподіянні потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, послався на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , а також показання експерта ОСОБА_15 , які за висновком суду узгоджуються з вищевказаними письмовими доказами, і по суті спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про його непричетність до нанесення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Отже, колегія суддів апеляційного суду з об`єктивністю констатує, що районний суд ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у даному кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, дійшов правильного висновку про те, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було, вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до встановлених фактичних обставин цієї справи, дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст..121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення, а позиція ОСОБА_7 щодо непричетності до злочину, на думку колегії суддів, свідчить про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене.

На спростування доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності у нього мотиву (неприязні) та доведеного умислу на спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, а також те, що покази потерпілого ОСОБА_10 є не логічними та непослідовними, а висновки експерта не ґрунтуються на достовірних даних щодо події злочину, колегія суддів апеляційного суду відмічає.

У даному кримінальному провадженні показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 отримано в порядку, визначеному законом, вони не суперечать іншим зібраним доказам.

Тому суд не мав підстав не довіряти потерпілому та свідкам, а їх показання, як і дані, що містяться в протоколі слідчих дій та експертних висновках, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, якими обґрунтовано вирок.

По суті, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 були очевидцями подій, які відбувались 07.09.2019 року приблизно 20.30 год. та безпосередньо бачили як ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 .

Отже, кожна особа з урахуванням часу, який пройшов від певної події, ступеню свого розвитку, внутрішнього світогляду, залежно від свого психічного стану, не може давати абсолютно ідентичні показання, а розбіжності у деталях або неточності у показаннях, під час досудового розслідування та розгляду справи в суді, не є безумовною підставою для скасування вироку місцевого суду, оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що тілесні ушкодження, які були виявлені у потерпілого ОСОБА_10 при експертному дослідженні, не співпадають з періодом вчинення злочину і могли утвориться при інших обставинах, на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки як правильно зазначив районний суд у мотивувальній частині вироку, правдивість показань потерпілого ОСОБА_10 підтверджується висновком експерта № 56 від 24.10.2019 року, згідно якого наявні у потерпілого тілесні ушкодження не могли виникнути при падінні з висоти власного зросту на площину чи виступаючу поверхню; не виключається можливість виникнення даних ушкоджень від удару кулаком та висновком експерта № 03 від 08.01.2020 року, згідно якого тілесні ушкодження, що були наявні у ОСОБА_10 могли виникнути близько 21 години 07.09.2019 року, а також те, що він міг самостійно пересуватися після отримання тілесних ушкоджень до часу звернення ним за медичною допомогою 07.09.2019 року.

Думка обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про те, що слідством не перевірена версія про причетність інших осіб до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 є хибною, оскільки досудове розслідування проводилося в повному обсязі, на підставі заяви про злочин, з допитами усіх можливих свідків та проведенням експертиз, які вказали на причетність саме ОСОБА_7 до нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

При цьому показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 є логічними, послідовними щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченим ОСОБА_7 протягом усього провадження, у тому числі і в судовому засіданні, вони узгоджуються і взаємодоповнюють один одного, будь-яких підстав сумніватися у правдивості таких показань немає, а тому вони абсолютно обґрунтовано покладені районним судом в основу вироку та по суті спростовують версію ОСОБА_7 щодо його непричетності до злочину.

Також необхідно зазначити про те, що згідно висновку експерта № 56 від 24.10.2019 року у ОСОБА_10 маються тілесні ушкодження локалізація яких відповідає механізму їх утворення, вказаним потерпілим ОСОБА_10 у протоколі слідчого експерименту від 26 вересня 2019 року.

При таких беззаперечних доказах, колегія суддів апеляційного суду вважає неприйнятними доводи ОСОБА_7 про те, що він не наносив ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, оскільки ці доводи спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 та висновками експерта № 56 від 24.10.2019 р., № 03 від 08.01.2020 р. та № 62 від 20.05.2020 року.

При таких фактичних обставинах цієї справи, колегія суддів апеляційного суду з об`єктивністю констатує, що саме ОСОБА_7 , а не інша особа, 07.09.2019 року приблизно о 20.30 год. по АДРЕСА_2 , умисно, з неприязні спричинив потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 про відсутність у матеріалах справи достатніх, належних та допустимих доказів, які з об`єктивністю свідчили про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів апеляційного суду вважає неприйнятними і такими, що спростовується вищевказаними письмовими доказами, показаннями потерпілого та свідків, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, про що змістовно зазначив в оскаржуваному вироку.

Крім того, розцінює позицію ОСОБА_7 як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнення кримінальної відповідальності та справедливого покарання, при тому, що його вина підтверджується дослідженими безпосередньо судом доказами, які не викликають сумнівів у їх достовірності.
Отже, підстав для скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 , колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 січня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000505 від 08 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 122 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4