Справа № 308/7590/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ( в режимі відео конференції) ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Ужгород, кримінальне провадження № 308/7590/22, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000232 від 05.03.2022 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого,
15.07.2022 року вироком Борщівського районного суду Тернопільської області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 (одного) року і 3 (трьох) місяців обмеження волі,
у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України,-
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , маючи умисел на підроблення посвідчення учасника бойових дій з метою використання пільг та звільнення від призову на військову службу, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій та керуючи ними, діючи умисно, на початку лютого місяця 2022 року у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, знаходячись в м. Вінниця, познайомився з невідомою особою у якої за грошову винагороду в сумі 250 доларів США придбав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 14.06.2021 року, видане на гр. ОСОБА_5 , в якому у подальшому здійснив заміну фотографії на свою.

Згідно відповіді від 27.05.2022 року за вх. № 952/9/1678 із ІНФОРМАЦІЯ_2 , дублікат посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 14.06.2021 року, було дійсно видане гр. ОСОБА_5 .

Згідно з висновком експерта №СЕ-19/107-22/4034-ДД від 26.05.2022 року, встановлено, що у бланку посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 14.06.2021 року видане на ОСОБА_5 , проводилась заміна фотокартки.

Крім того встановлено, що 04.04. 2022 року, о 09 год. 30 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи на залізничному вокзалі м. Ужгород, що за адресою Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Станційна 7, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій та керуючи ними, діючи умисно, на вимогу працівника поліції згідно ст.31 ЗУ Про Національну Поліцію України» пред`явив та надав для перевірки завідомо підроблений документ, а саме: посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 14.06.2021 року, видане гр. ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що таке є підробленим, у якому попередньо він замінив фотокартку та представлявся під анкетними даними гр. ОСОБА_5 , чим здійснив використання завідомо підроблених документів.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення передбачені: ч.1 ст.358 КК України - підроблення документа який видається установою яка має право видавати такі документи, з метою його використання та ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа.

ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому та підтвердив обставини вчиненого злочину, що викладені в обвинувальному акті, при цьому вказавши суду час, місце і спосіб вчиненого злочину. На даний час шкодує у вчиненому та просить суд суворо його не карати.

Заслухавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, які правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності і істинності їх позицій не має, розуміючи при цьому, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії від 06.12.1998 (пункт 253), Козинець проти України від 06.12.2007 (пункт 54), Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 (пункт 150), Зякун проти України від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, заслухавши сторін судового провадження, суд приходить, поза розумним сумнівом, до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень і кваліфікує його дії за:

ч.1 ст.358 КК України - підроблення документа який видається установою яка має право видавати такі документи, з метою його використання та

ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст.12 КК України є кримінальними проступками та те, що ОСОБА_4 раніше притягався до кримінальної відповідальності.

Поряд з вказаними обставинами, при призначенні покарання суд враховує дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває, має постійне місце проживання.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є те, що останній щиро покаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину даючи визнавальні показання.

Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 те, що останній свою вину визнав повністю.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а тому приходить до висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді штрафу, в межах санкцій ч.1 ст. 358 та ч.4 ст.358 КК України.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України - основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 15.07.2022 року та даний вирок, слід виконувати самостійно.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався. Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати по справі складають 1372,96 грн. за проведену по справі експертизу, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 .

Долю речових доказів по справі, суд вирішує у порядку визначеному ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.7-29, 368-371,373,374,376,392,394,395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст.358 КК України - у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500, 00 грн.

за ч.4 ст.358 КК України - у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850, 00 грн.;

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500, 00 грн.

Вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 15.07.2022 року, яким ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді 1 (одного) року і 3 (трьох) місяців обмеження волі та даний вирок - виконувати самостійно.
Речові докази по справі: посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 14.06.2021 року, видане на гр. ОСОБА_5 , яке упаковано до спец пакета НПУ СУ №ВУМ 1001538 - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь НДЕКЦ в Закарпатській області судові витрати за проведену по справі експертизу в сумі 1372,96 грн. (одержувач: УК у м. Ужгород 24060300, код одержувача: 38015610, р/рахунок: 7002 в ГУДКСУ в Закарпатській області, МФО: 899998, призначення: за експертизу).

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1