Провадження №1-кп/760/785/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 року Солом`янський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м.Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005389 від 29.05.2019 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одружений, утриманців не має, офіційно не працює, раніше судимий 22.12.2018 рокуСвятошинським районним судом м.Києва за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим 22.12.2018 рокуСвятошинським районним судом м.Києва за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, судимість у встановленому законом порядку не знята і не погашена, знову вчинив умисний злочин проти власності за наступних обставин.
Так, 29.05.2019 року, приблизно о 15 год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в маршрутному таксі № 401, помітив раніше невідому йому потерпілого ОСОБА_6 з сумкою. Маючи скрутне матеріальне становище, у ОСОБА_4 виник умисел на набуття чужого майна у свою власність, у зв`язку з чим останній, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, та скориставшись тим, що він знаходиться поруч з потерпілим ОСОБА_6 , вирішив повторно, таємно вчинити крадіжку, а тому правою рукою взяв з сумки потерпілої її мобільний телефон марки «LG», білого кольору в кольоровому силіконовому чохлі, вартістю 1000 гривень. Після чого ОСОБА_4 поклав вказаний мобільний телефон до кишені штанів, в які був одягнений, завдавши своїми злочинними діями ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 1000 гривень (без ПДВ).
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

До суду було надано письмову заяву потерпілого ОСОБА_6 , в якій остання просила проводити судовий розгляд даного кримінального провадження у її відсутність, не заперечувала проти призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Відповідно до положень ст.325 КПК України суд, заслухавши думку учасників судового провадження, встановив можливість за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини під час судового розгляду та вирішив проводити судовий розгляд без потерпілого.

Також у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки під час судового розгляду судом було встановлено, що встановлені у даному кримінальному провадженні обставини ніким не оспорюються та проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнано недоцільним дослідження доказів щодо таких обставин.

При цьому, судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищевказаних обставин, сумніви у добровільності їх позиції відсутні, а також було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі вищенаведеного суд вирішив обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що 29.05.2019 року, вдень, перебував у маршрутному таксі № 401, помітив раніше невідому йому жінку з сумкою, через скрутний матеріальний стан викрав її мобільний телефон.
Також ОСОБА_4 зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, визнає повністю та щиро розкаюється у вчиненому.

На підставі вищенаведеного суд доходить висновку про визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Відповідно до чч.1-3 ст.50 КПК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є нетяжким злочином, розмір фактичної завданої злочином майнової шкоди потерпілому, особу винного, який раніше судимий, офіційно не працює, під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

На підставі п.1 ч.1 ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання, судом визнано щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обставин, які відповідно до вимог ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Як передбачено ч.2. ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У зв`язку з цим суд також враховує, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, протягом іспитового строку, встановленого попереднім вироком Святошинського районного суду міста Києва від 22.12.2018 року, яким його було засуджено за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

Крім того, суд враховує приписи ч.3 ст.78 КК України, відповідно до яких у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу, а також ч.4 ст.71 КК України, згідно з якими остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Суд також враховує, що згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Також згідно з абз.7 п.26 вищевказаної Постанови Пленуму в разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що лише фактичне відбування ОСОБА_4 покарання в умовах ізоляції здатне досягти мети покарання як кари, виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі вищевикладеного суд доходить висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 за сукупністю вироків покарання у виді позбавлення волі, визначений вироком вид покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд також доходить висновку про залишення в силі обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Питання щодо речових доказів вирішити у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

На підставі вищенаведеного та керуючись стст.2, 50, 60, 63, 65-67, 185 КК України, стст.2, 4, 5, 100, 325, 349, 368 - 370, 373, 374, 395, 532 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 22.12.2018 року, призначивши ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки та 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання рахувати з дня затримання, тобто з 15.06.2022 року.

Зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк покарання строк попереднього ув`язнення за період з 29.05.2019 по 31.05.2019 року включно, а також строк попереднього ув`язнення з 15.06.2022 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обраний відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «LG», IMEI: НОМЕР_1 ; IMEI: НОМЕР_2 , залишити в розпорядженні потерпілого ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Солом`янський районний суд міста Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1