Справа № 304/192/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
його захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000381 про обвинувачення: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , пенсіонера, інваліда 2 групи, одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 09 вересня 2018 року, близько 12 години 36 хвилин, керуючи належним йому технічно-справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21013» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Центральна, в населеному пункті с. Дубриничі, Перечинського району, Закарпатської області, зі сторони населеного пункту смт. Великий Березний у напрямку міста Перечин.
Проїжджаючи ділянку вказаної дороги, що навпроти магазину «Фаворит» за адресою с. Дубриничі, вул. Центральна 44, Перечинського району, призупинився, та маючи намір виконати поворот ліворуч через зустрічну смугу руху, діючи в супереч вимог п.п. 1.3.; 2.3. «б» та 10.1. Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, перед початком зміни напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав перевагу у русі зустрічному транспортному засобу, та почав виконувати маневр повороту ліворуч, внаслідок допустив зіткнення із двоколісним мотоциклом марки «М-72» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який у той час рухався по своїй правій смузі руху у зустрічному напрямку.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій двоколісного мотоциклу марки «М-72» реєстраційний номер НОМЕР_2 , гр. ОСОБА_7 згідно висновку судово-медичної експертизи №391 від 11.10.18 отримав тілесні ушкодження, які згідно п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р., кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням його смерті.
Отже, водій ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 1.3; 2.3.б); 10.1 Правил дорожнього руху, якими визначено:
п. 1.3 - Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
п. 2.3. б) - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 10.1 - Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли смерть потерпілому.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 вказала, що вона не була очевидцем ДТП, оскільки безпосередньо не перебувала на місці автопригоди та не надала свідчень, які стосуються будь-яких обставин вчинення даного кримінального правопорушення. Просила дати обвинуваченому реальну міру покарання та підтримала цивільний позов.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що обставини, які описані в обвинувальному акті, дійсно мали місце. Зазначив, що вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнає повністю та щиро розкаюється. Вказав, що дуже шкодує, що так трапилось та зауважив, що не бачив мотоцикліста, тому і відбулось зіткнення. Наголосив, що викликав швидку і поліцію та залишився на місці пригоди. Повідомив, що він відшкодував потерпілим витрати на поховання та моральну шкоду. Просив суворо його не карати та пояснив, що готовий надати додаткову матеріальну компенсацію у необхідному розмірі по мірі можливостей, оскільки є інвалідом 2-ї групи та пенсіонером.

Під час розгляду кримінального провадження, суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачених ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Керуючись законом, безпосередньо дослідивши докази, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, незважаючи на повне визнання вини ОСОБА_5 , суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в повному обсязі доведена зібраними та дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, які отримані в порядку, встановленому Кримінально-процесуальним Кодексом України, а саме:

Даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.09.2018 року, схемою та фото таблицею до нього з яких вбачається, що оглядом встановлено місце дорожньо-транспортної пригоди с. Дубриничі, вул. Центральна, 61, Перечинського району Закарпатської області, де відбулось зіткнення автомобіля ВАЗ 21013, номерний знак НОМЕР_1 , з мотоциклом марки «М-72» реєстраційний номер НОМЕР_2 , зафіксовано загальну обстановку на місці події, ширину проїзної частини, вид дорожнього покриття та його стан.

Даними протоколу огляду місця події/речей від 15.11.2018 року та фото таблицею до нього з якого встановлено, що слідчим СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 , у присутності понятих у період часу з 11:10 год. до 12:00 год. було здійснено огляд легкового автомобіля ВАЗ 2101, номерний знак НОМЕР_1 , та мотоциклу марки «М-72» реєстраційний номер НОМЕР_2 , які на момент огляду були пошкоджені в ДТП. Слідчим були зафіксовані встановлені зовнішні пошкодження транспортних засобів, які могли виникнути в результаті ДТП.

Даними протоколу огляду місця події від 10.09.2018, згідно якого об`єктом огляду являвся труп гр. ОСОБА_7 у палаті інтенсивної терапії хірургічного відділення Перечинської ЦРЛ. В ході огляду зафіксовано видимі ушкодження останнього та зроблено їх опис.

Висновком судово-медичної експертизи №391 від 11.10.2018 року, згідно якого при судово-медичному дослідженні гр. ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді розриву сечового міхура із переломом кісток тазу та розривом симфізу; розриву брижі тонкої кишки; відкритих переломів кісток обох гомілок; закритих переломів лівого плеча, правого передпліччя, лівого стегна; шокових змін у внутрішніх органах; множинних саден на передній поверхні грудної клітки та черева; рваних ран на передній поверхні середньої третини обох гомілок в проекції переломів; синця на правій паховій ділянці. Вказано, що дані тілесні ушкодження стосовно живих осіб згідно п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р. кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті гр. ОСОБА_7 .

Даними протоколу слідчого експерименту від 03.01.2019 року, проведеного за участю водія ОСОБА_5 , згідно якого останній повідомив про обставини ДТП, відтворив послідовність своїх дій та самої події дорожньо-транспортної пригоди з метою встановлення загальної та конкретної видимості мотоцикліста.

Висновком інженерно-транспортної експертизи №10/309 від 15.11.2018 року, відповідно до якого робоча гальмівна система та система рульового керування автомобіля ВАЗ 21013, номерний знак НОМЕР_1 , знаходилась у працездатному стані та могла виконувати передбачені конструкцією функції.

Даними висновку інженерно-транспортної експертизи №10/310 від 15.11.2018 року, відповідно до якого вказані та описані всі несправності, які виявлені в ходовій та гальмівній системі мотоцикла марки «М-72», номерний знак НОМЕР_2 , виникли внаслідок ДТП, яке мало місце 09.09.2018.

Даними висновку інженерно-транспортної експертизи №10/308 від 20.11.2018 року, у якому описані наявні механічні пошкодження автомобіля ВАЗ 21013, номерний знак НОМЕР_1 , та мотоцикла марки «М-72», номерний знак НОМЕР_2 , що виникли внаслідок ДТП, яке мало місце 09.09.2018.

Висновком інженерно-транспортної експертизи №10/320 від 27.11.2018 року з якого вбачається, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля марки BA3-21013, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 9.2.6, 9.4, 10.1 Правил дорожнього руху, а водій мотоцикла марки М-72, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху. З технічної точки зору передумовою виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія автомобіля BA3-21013, номерний знак НОМЕР_1 гр. ОСОБА_5 , який здійснюючи маневр повороту ліворуч, не переконався у безпечності даного маневру, і виїхав на зустрічну смугу руху, по якій в той час рухався мотоцикл М-72, номерний знак НОМЕР_2 .

Таким чином, вказані висновки експерта у сукупності з іншими належними та допустимими доказами в справі, доводять порушення обвинуваченим ОСОБА_5 вимог п.п. 1.3; 2.3.б); 10.1 Правил дорожнього руху, що в свою чергу призвело до зіткнення з мотоциклістом та наявну у нього можливість запобігти цьому, шляхом дотримання ним зазначених вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306.
Суд визнає здобуті по даному кримінальному провадженню докази належними, допустимими,достатніми і достовірними, оскільки вони отримані в порядку, встановленому КПК України. Доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено.

Судом було вжито передбачені законом заходи для допиту усіх осіб, зазначених стороною обвинувачення та захисту, а також досліджені всі докази, надані учасниками кримінального провадження.
Згідно ст. 94 КПК Українисуд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.

Оцінюючи кожний досліджений в судовому засіданні доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч. 1 ст. 19 КК України, вчинив необережний злочин, наслідком якого стала смерть людини, особу винного, який є інвалідом ІІ групи, має сім`ю та постійне місце проживання, не веде аморальний спосіб життя, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Крім цього, суду не надано відомостей про його перебування на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра. Судом також враховано обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Згідно досудової доповіді, ОСОБА_5 має низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, проживає у приватному будинку разом із сім`єю, з сусідами у хороших відносинах та неконфліктний. Також орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі можливе та не становить небезпеки для суспільства.

Враховуючи вищезазначене та положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», та враховуючи положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
З урахуванням обставин і наслідків злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та можливість його виправлення без відбування призначеного покарання, суд вважає за необхідне застосувати до нього положення ст. 75 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує грубе порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого та приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.
Згідно ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Положеннями ч. 1 ст. 56 КПК України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Основними умовами пред`явлення цивільного позову в кримінальному процесі є подання позовної заяви; процесуальна правоздатність позивача; відсутність винесеного судом рішення за тією ж підставою та предметом позову.
Як встановлено судом, цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 мотивований тим, що обвинуваченим ОСОБА_5 внаслідок вчинення кримінального правопорушення завдано моральну шкоду, яка виразилася у стражданнях після смерті її сина, погіршенням її здоров`я та сильними душевними стражданнями.
До спірних правовідносин слід застосувати норми ЦК України.
Позивач вказала, що неправомірними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та смертю сина, у перенесених нею хвилюваннях та душевних стражданнях, викликаних внаслідок втрати близької людини, яку вона оцінює у розмірі 2 000 000 гривень.
Згідно наявного у матеріалах справи полісу АК/8459102 судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» за шкоду, заподіяну майно на суму 100 000 грн., а за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю на суму 200 000 грн.
Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача ПрАТ «СК «Провідна» слід стягнути на користь позивача ОСОБА_4 суму застрахованої відповідальності ОСОБА_5 , заподіяну життю і здоров`ю, яка згідно полісу складає 200 000 грн.
Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з п. 9 Постанови ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
З наведеного суд вбачає підстави для застосування до спірних правовідносин загальних норм цивільного законодавства України щодо підстав для відшкодування моральної шкоди, що найбільш відповідатиме вимогам розумності та справедливості.
При цьому судом враховано глибину понесених позивачем моральних страждань, викликаних втратою близької людини, а також добровільне відшкодування ОСОБА_5 витрат на поховання сина позивача, та вважає за необхідне стягнути із відповідача ОСОБА_5 на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді на майно, вилучене під час проведення досудового слідства підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 174 КПК України.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Розподіл витрат на залучення експерта вирішити відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_4 ) суму завданої моральної шкоди в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.
Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» () на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_4 ) суму страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати по справі за проведення судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження технічного стану транспортного засобу №10/309 від 15.11.2018 у розмірі 715,00 (сімсот п`ятнадцять) гривень; судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження технічного стану транспортного засобу №10/310 від 15.11.2018 у розмірі 715,00 (сімсот п`ятнадцять) гривень; судової інженерно-транспортної експертизи з транспортно-трасологічного дослідження №10/308 від 20.11.2018 у розмірі 1144,00 (одну тисячу сто сорок чотири) гривні; судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди №10/320 від 27.11.2018 у розмірі 715,00 (сімсот п`ятнадцять) гривень.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 12.09.2018 на пошкоджений мотоцикл марки «М-72», номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіль марки «ВАЗ 21013», номерний знак НОМЕР_1 скасувати.

Пошкоджений мотоцикл марки «М-72», номерний знак НОМЕР_2 повернути належному власнику.
Автомобіль марки «ВАЗ 21013», номерний знак НОМЕР_1 повернути ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вручити сторонам кримінального провадження копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1