Справа №583/867/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/543/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Заява про виправлення помилки у судовому рішенні
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 та на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року, та на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року, про виправлення описки у вироку Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 23.03.2021 року вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в яких:

- прокурор просив ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року, про виправлення описки у вироку Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року та сам вирок Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року, скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і ухвалити новий вирок, яким просив ОСОБА_8 визнати винним і засудити за вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 23.03.2021 року та покарання, призначеного за цим вироком, з урахуванням ст. 72 КК України, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років 4 місяців позбавлення волі. В іншій частині вирок суду просив залишити без зміни;

- захисник просив ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року, про виправлення описки у вироку Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року та сам вирок Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року, скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і ухвалити новий вирок, яким просив призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складань покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 23.03.2021 року та покарання, призначеного за цим вироком, з урахуванням ст. 72 КК України, ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу, визначено не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з часу його затримання, з 14.01.2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 980,70 грн процесуальних витрат.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.11.2020 року, скасовано, а долю речового доказу вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

Також, 07.09.2021 року ухвалою Лебединського районного суду Сумської області в резолютивній частині вказаного вироку виправлено описку та другий абзац цієї частини викладено в редакції: «На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складань покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 23.03.2021 та покарання, призначеного за цим вироком, з урахуванням ст. 72 КК України, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі».

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначав про невідповідність друкованого тесту вироку суду тому, який був проголошений судом в судовому засіданні, а саме в частині остаточно призначеного обвинуваченому покарання - в друкованому тексті вказано про 4 роки 3 місяці позбавлення волі, а в засіданні оголошено 4 роки і 6 місяців позбавлення волі. Далі в порушення процесуального закону, суд усунув дане порушення, шляхом винесення ухвали про виправлення описки в резолютивній частині вироку, та замість 4 років 3 місяців позбавлення волі, призначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, що суперечить ч.1 ст. 379 КПК України.

Захисник стверджував, що 28.02.2020 року суд після виходу з нарадчої кімнати проголосив вирок, однак за результатами прослуховування звукозапису вказаного судового засідання, вбачається, що мотивувальна частина оголошеного тексту вироку не відповідає текстові вироку, долученого до матеріалів кримінального провадження. Зокрема, відповідно до технічного запису судового засідання під час проголошення вироку головуючий, серед іншого, оголосив речові докази, які покладаються на підтвердження встановлених судом обставин винуватості у вчиненні інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення. Разом з тим, із тексту наявного в матеріалах справи вироку вбачається, що обсяг цих речових доказів, викладених у вироку, є значно більшим, ніж той, який проголосив суд у судовому засіданні. Крім цього, в судових дебатах прокурор, який підтримував обвинувачення, прохав призначити ОСОБА_8 остаточне покарання в розмірі 4 роки 2 місяці позбавлення волі, з чим сторона захисту погоджувалась, однак вироком суд призначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі, а далі ухвалою від 07.09.2021 року, до резолютивної частини цього вироку, суд вніс виправлення, та змінив покарання на 4 роки і 6 місяців позбавлення волі, що є не припустимим.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема обвинувачений та потерпілий апеляційні скарги ні на вирок суду ні на ухвалу про виправлення в ньому описки не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, 26.10.2020 близько 14 год. 00 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , з метою власного збагачення, вирішив вчинити крадіжку металобрухту із території сусіднього домоволодіння АДРЕСА_1 . З цією метою ОСОБА_8 переліз через паркан, яким огороджено домогосподарство АДРЕСА_1 , тобто незаконно проник у сховище. Перебуваючи на території даного домоволодіння, ОСОБА_8 , керуючись корисливим умислом, спрямованим на таємне заволодіння чужим майном, умисно, таємно, повторно, скориставшись тим, що його дії не помічені власником та сторонніми особами, переніс через паркан до території свого домоволодіння різноманітний металобрухт чорних металів загальною вагою 136 кг, що належить потерпілому ОСОБА_10 , а згодом продав, тобто розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав шкоди потерпілому на суму 612,00 грн.

Крім того, 29.10.2020 приблизно о 17 год. 30 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , з метою власного збагачення, вирішив вчинити крадіжку металобрухту із території сусіднього домоволодіння АДРЕСА_1 . З цією метою ОСОБА_8 переліз через паркан, яким огороджено домогосподарство АДРЕСА_1 , тобто незаконно проник у сховище. Перебуваючи на території даного домоволодіння, ОСОБА_8 , керуючись корисливим умислом, спрямованим на таємне заволодіння чужим майном, умисно, таємно, повторно, скориставшись тим, що його дії не помічені власником та сторонніми особами, переніс через паркан до території свого домоволодіння різноманітний металобрухт чорних металів загальною вагою 100 кг, що належить потерпілому ОСОБА_10 , а згодом продав, тобто розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав шкоди потерпілому на суму 420,00 грн.

Крім того, 31.10.2020 приблизно о 17 год. 00 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , з метою власного збагачення, вирішив вчинити крадіжку металобрухту із території сусіднього домоволодіння АДРЕСА_1 . З цією метою ОСОБА_8 переліз через паркан, яким огороджено домогосподарство АДРЕСА_1 , тобто незаконно проник у сховище. Перебуваючи на території даного домоволодіння, ОСОБА_8 , керуючись корисливим умислом, спрямованим на таємне заволодіння чужим майном, умисно, таємно, повторно, скориставшись тим що, його дії не помічені власником та сторонніми особами, переніс черес паркан до території свого домоволодіння різноманітний металобрухт чорних металів загальною вагою 260 кг, що належить потерпілому ОСОБА_10 , а згодом продав, тобто розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав шкоди потерпілому на суму 1092,00 грн.

Крім того, 02.11.2020 у вечірній час доби, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , з метою власного збагачення, вирішив вчинити крадіжку металобрухту із території сусіднього домоволодіння АДРЕСА_1 . З цією метою ОСОБА_8 переліз через паркан, яким огороджено домогосподарство АДРЕСА_1 , тобто незаконно проник у сховище. Перебуваючи на території даного домоволодіння, ОСОБА_8 , керуючись корисливим умислом, спрямованим на таємне заволодіння чужим майном, умисно, таємно, повторно, скориставшись тим, що його дії не помічені власником та сторонніми особами, переніс через паркан до території свого домоволодіння різноманітний металобрухт чорних металів загальною вагою 230 кг, що належить потерпілому ОСОБА_10 , а згодом продав, тобто розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав шкоди потерпілому на суму 966,00 грн.

Крім цього, 06.11.2020 у вечірній час доби, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , з метою власного збагачення, вирішив вчинити крадіжку металобрухту із території сусіднього домоволодіння АДРЕСА_1 . З цією метою ОСОБА_8 переліз через паркан, яким огороджено домогосподарство АДРЕСА_1 , тобто незаконно проник у сховище. Перебуваючи на території домоволодіння, ОСОБА_8 , керуючись корисливим умислом, спрямованим на таємне заволодіння чужим майном, умисно, таємно, повторно, скориставшись тим, що його дії не помічені власником та сторонніми особами, переніс через паркан до території свого домоволодіння різноманітний металобрухт чорних металів загальною вагою 130 кг, що належить потерпілому ОСОБА_10 , а згодом продав, тобто розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав шкоди потерпілому на суму 546,00 грн.

Крім того, 07.11.2020 у денний час доби, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , з метою власного збагачення, вирішив вчинити крадіжку металобрухту із території сусіднього домоволодіння АДРЕСА_1 . З цією метою ОСОБА_8 переліз через паркан, яким огороджено домогосподарство АДРЕСА_1 , тобто незаконно проник у сховище. Перебуваючи на території даного домоволодіння, ОСОБА_8 , керуючись корисливим умислом спрямованим на таємне заволодіння чужим майном, умисно, таємно, повторно, скориставшись тим, що його дії не помічені власником та сторонніми особами, переніс через паркан до території свого домоволодіння різноманітний металобрухт чорних металів загальною вагою 120 кг, що належить потерпілому ОСОБА_10 , а згодом продав, тобто розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав шкоди потерпілому на суму 540,00 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , який апеляційну скаргу прокурора підтримав, просив вирок суду та ухвалу про виправлення в ньому описки скасувати і ухвалити новий вирок з призначенням обвинуваченому остаточного покарання у виді 4 років 4 місяців позбавлення волі, та який частково підтримав апеляційну скаргу захисника, думки обвинуваченого ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, теж просили вирок суду та ухвалу про виправлення в ньому описки скасувати і ухвалити новий вирок з призначенням обвинуваченому остаточного покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі та які частково підтримали апеляційну скаргу прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла такого висновку.

У відповідності до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи до Сумського апеляційного суду зі скаргами звернулись двоє учасників кримінального провадження прокурор і захисник, які в доводах своїх скарг фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого, а також правильності правової кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України не оскаржували, як не оскаржували і покарання, призначеного судом першої інстанції за цей злочин 3 роки позбавлення волі.

Водночас, обоє апелянти вважали вирок суду незаконним в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 остаточного покарання, яке йому було призначено судом з урахуванням положень ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України, тобто за сукупністю злочинів, шляхом часткового складань покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 23.03.2021 року та покарання, призначеного за вироком Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року, яке для ОСОБА_8 склало 4 роки та 3 місяці позбавлення волі та яке суд першої інстанції, своєю ухвалою від 07.07.2021 року, виправив на 4 роки і 6 місяців позбавлення волі.

В цій частині з рішенням суду ні захисник, ні прокурор були не згодні, оскільки захисник вважає, що остаточне покарання має бути призначено ОСОБА_8 у виді 4 років і 2 місяців позбавлення волі, а прокурор вважав, що достатнім для ОСОБА_8 буде покарання у виді 4 років і 4 місяців позбавлення волі, при цьому, обоє апелянти вважали не припустимим внесення виправлень у вирок ухвалою суду в частині призначеного покарання.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі і вивчивши звукозаписи судових засідань, колегія суддів встановила наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вироком Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складань покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 23.03.2021 року та покарання, призначеного за цим вироком, з урахуванням ст. 72 КК України, ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Під час підготовки до судового розгляду, з метою перевірки апеляційних доводів прокурора та захисника, колегією суддів був перевірений звукозапис судового засідання від 31.08.2021 року, та встановлено, що прокурор ОСОБА_9 , з урахуванням всіх обставин справи, а також характеризуючих особу обвинуваченого даних, в судових дебатах просив обвинуваченого ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, а з урахуванням ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складань покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 23.03.2021 року та покарання, призначеного за цим вироком, з урахуванням ст. 72 КК України, просив ОСОБА_8 остаточно призначити покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі. Потерпілий ОСОБА_10 щодо міри покарання для обвинуваченого поклався на розсуд суду, обвинувачений ОСОБА_8 просив суд суворо не карати його, а сторона захисту для ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України просила мінімальну міру покарання. При цьому, ніхто з учасників справи не заперечив проти запропонованої прокурором для обвинуваченого остаточної міри покарання у виді 4 років і 2 місяців позбавлення волі.

Не зважаючи на позиції учасників справи, зокрема позицію сторони обвинувачення, суд самостійно, без належних на те обґрунтувань, призначає обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 років і 3 місяців позбавлення волі, тобто суворіше покарання ніж на тому наполягав прокурор.

Разом з тим, вважаючи вирок суду незаконним, в частині призначеного обвинуваченому остаточного покарання, прокурор в апеляційній скарзі, вирок суду просив скасувати і призначити ОСОБА_8 остаточне покарання вже у виді 4 років і 4 місяців позбавлення волі, при цьому, не мотивувавши того, чому викладена ним в апеляційній скарзі позиція відрізняється від позиції в судових дебатах, де він просив для обвинуваченого остаточне покарання у виді 4 років і 2 місяців позбавлення волі, як і не мотивує необхідність призначення обвинуваченому покарання більше лише на 2 місяці.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника в частині безпідставного призначення обвинуваченому остаточного покарання у виді 4 років і 3 місяців та, керуючись п.4 ч.1 ст. 408 КПК України, вважає за необхідне вирок Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року, в цій частині змінити, вважаючи, що остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 на підставі ч.4 ст.70 КК України необхідно призначити у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Щодо доводів захисника про невідповідність мотивувальної частини оголошеного тексту вироку текстові вироку, долученого до матеріалів кримінального провадження де сторона захисту стверджувала, що головуючий, серед іншого, оголосив речові докази, які покладаються на підтвердження встановлених судом обставин винуватості у вчиненні інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення тоді як із тексту наявного в матеріалах справи вироку вбачається, що обсяг цих речових доказів, викладених у вироку, є значно більшим, ніж той, який проголосив суд у судовому засіданні, то їх колегія суддів вважає безпідставними.

Так, з метою перевірки вказаних доводів захисника колегією суддів вивчався звукозапис судового засідання від 07.09.2021 року де головуючий суддя оголошує вирок, та з нього було встановлено, що дійсно мотивувальна частина оголошеного тексту вироку не повністю співпадає з друкованою його частиною, зокрема оголошуючи третю сторінку вироку суддя:

- в абзаці № 4 не зачитує номер і дату внесення в ЄРДР кримінального провадження та аркуші справи на які посилається у вироку;

- в абзаці № 5 теж не зачитує аркуші справи на які посилається у вироку;

- в абзаці № 6 не повністю зачитаний номер висновку експерта від 06.01.2021 року та не зачитано аркуші справи на які посилається у вироку;

- в абзаці № 7 також не зачитано аркуші справи на які посилається суд у вироку.

Натомість, як правильно звертав в апеляційній скарзі захисник та на що звертає увагу колегія суддів, Верховний Суд в свої постанові від 03.03.2021 року (справа № 660/1122/18, провадження № 51-5088км20) не виключає можливості виникнення ситуації, коли текст проголошеного судом вироку може дещо не відповідати тексту вироку, наявного в матеріалах справи, зокрема у зв`язку зі скороченням певних найменувань чи інформації, яка не впливає на суть прийнятого рішення. При цьому, такі невідповідності повинні бути не суттєвими та не мають стосуватися обсягу судового рішення, яким обґрунтовуються або спростовуються певні встановлені судом факти, а також викривляти сам зміст судового рішення через зменшення чи доповнення його обсягу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, встановлені вище невідповідності друкованого тексту мотивувальної частини вироку з її оголошеним судом текстом не значним, оскільки вони мають характер скорочень і на суть прийнятого рішення не впливають.

Щодо інших доводів апеляційних скарг захисника та прокурора про невідповідність резолютивної частини друкованого тексту вироку його оголошеній судом резолютивній частині, де суд зачитує про те, що обвинуваченому ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у вид 4 років і 6 місяців позбавлення волі, а в друкованому тесті резолютивної частини вказано, що ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді 4 років і 3 місяців позбавлення волі, то їх колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки дійсно такі невідповідності мають місце і це в розумінні ст. 412 КПК України є істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону.

Разом з тим, як зазначалося вище , колегією суддів прийнято рішення про зміну вироку Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року, в частині призначеного обвинуваченому остаточного покарання з 4 років 3 місяців позбавлення волі на 4 роки 2 місяці позбавлення волі, чим фактично пом`якшено обвинуваченому покарання з обґрунтованих на те підстав про які йшлося вище.

Відповідно до ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;

2) необхідності застосування більш суворого покарання;

3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Вимоги ж апелянтів зводяться до скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, а з урахуванням вимог прокурора, ще і фактично до призначення обвинуваченому суворішого покарання, що колегія суддів не може визнати обґрунтованим, а тому з урахуванням відсутності визначених ст. 420 КПК України підстав для скасування вироку суду і ухвалення нового, вважає за необхідне відмовити апелянтам в задоволенні їх апеляційних скарг в цій частині.

Тобто, в даному випадку колегія суддів вважає за можливе виправити допущені судом першої інстанції порушення закону шляхом зміни вироку суду в частині призначеного покарання.

Щодо ухвали Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року, про виправлення описки у вироку Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року, відносно ОСОБА_8 , яку апелянти просили скасувати у зв`язку з тим, що суд безпідставно, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, фактично виправив вирок суду в частині призначеного обвинуваченому остаточного покарання, то колегія суддів вважає їх слушними, оскільки відповідно до ст. 374 КПК України покарання обвинуваченому призначається судом виключно обвинувальним вироком суду, та змінювати його ухвалою про виправлення описки, в порядку ст. 379 КПК України, є неприпустимим.

З огляду на викладене, ухвала Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року, підлягає скасування як незаконна.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 412, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року, відносно ОСОБА_8 , змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції, у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складань покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 23.03.2021 року та покарання, призначеного за вироком Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року, з урахуванням ст. 72 КК України, вважати призначеним ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року, про виправлення описки у вироку Лебединського районного суду Сумської області від 07.09.2021 року, відносно ОСОБА_8 , скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4