КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2021 року про відмову у задоволенні клопотання начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 ,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання начальника Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» Міністерства юстиції України ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 , який відбуває покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22.03.2018 року у виді позбавлення волі.
Ухвала суду мотивована тим, що суд вважав передчасним застосування до засудженого ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки процес виправлення ОСОБА_5 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах, без ізоляції від суспільства.

Засуджений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2021 року, як незаконну та необґрунтовану, винести нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.
При цьому апелянт посилається на те, що рішення суду є таким, що ухвалено на підставі висновків, які є формальними та які не мають чіткого обґрунтування.
Так, апелянт вказує про недоречність посилання суду як на підставу для відмови в умовно-достроковому звільненні на той факт, що він раніше неодноразово засуджувався та до нього вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення, оскільки ці обставини були враховані судом при призначенні покарання, а тому повторно звертати на них увагу є недоцільним, позаяк суперечить принципу недопустимості повторної відповідальності.
Окрім того, апелянт вважає, що судом не було враховано висновку адміністрації установи про те, що провину він у скоєному злочині визнав, на майбутнє висловлює добрі плани та наміри, оскільки в його особистості відбулися процеси позитивних змін, які створили готовність до самокерованої та право слухняної поведінки у суспільстві.
Також засуджений вказує на те, що судом було залишено поза увагою той факт, що в порядку ст. 101 КПК України він був переведений з ділянки ресоціалізації до соціальної реабілітації, як засуджений, який стає на шлях виправлення, працює на контрагентському об`єкті, який розташований за межами охоронюваної зони.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Висновок, викладений в ухвалі Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2021 року, про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 відповідає фактичним обставинам провадження та ґрунтується на вимогах закону.
Як убачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_5 був засуджений вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2018 року за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у виді 4 місяців арешту.
Вироком апеляційного суду Чернігівської області від 06 лютого 2019 року вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2018 року скасовано в частині призначеного покарання та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Призначене вироком суду покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 відбуває в ДУ «Білоцерківська виправна колонія ("№35")», у яку прибув 08 травня 2019 року.
Начальник ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , у якому зазначено, що станом на 11 жовтня 2021 року невідбутий строк покарання ОСОБА_5 становив 2 роки 9 місяців 1 день, тобто засуджений відбув 2/3 частини строку основного покарання, що є однією з підстав для застосування вимог ст. 81 КК України.
У клопотанні начальника виправної колонії зазначено, що засуджений ОСОБА_5 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, і не має необхідності в подальшому відбуванні ним покарання в умовах ізоляції від суспільства.
Згідно з характеристикою засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання в Державній установі Білоцерківська виправна колонія № 35 Міністерства юстиції України характеризується позитивно, стягнень не мав, має п`ять заохочень, 13 листопада 2020 року переведений на дільницю соціальної реабілітації, що при колонії, де характеризується позитивно, має три заохочення, стягнень не має. З іншими засудженими не конфліктний.
Проте, як обґрунтовано зазначив суд у своєму рішенні, вказані в характеристиці та довідці на засудженого обставини доводять позитивну динаміку змін в особистості ОСОБА_5 , однак не дають підстав вважати, що він своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Така поведінка свідчить про виконання засудженим своїх обов`язків, передбачених ст. 9 КВК України, проте добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.
Доводи апелянта про недоречність посилання суду як на підставу для відмови в умовно-достроковому звільненні на той факт, що він раніше неодноразово засуджувався та до нього вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення, є неспроможними, позаяк при вирішенні питання про можливість застосування до засудженого ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, суд проаналізував дані про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й дані, щодо його ставлення до праці та сумлінності поведінки протягом строку відбування покарання.
При цьому суд при прийнятті рішення суд врахував, що відомості, які містяться у довідці про застосовані до ОСОБА_5 заохочення не дають можливості дійти висновку про сумлінність його поведінки, як підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки відповідно до положень ст. 107 КВК України додержання умов відбування покарання є обов`язком засудженого.
Посилання засудженого на те, що судом не було враховано висновку адміністрації установи про те, що засуджений на майбутнє висловлює добрі плани та наміри, оскільки в його особистості відбулися процеси позитивних змін, які створили готовність до самокерованої та право слухняної поведінки у суспільстві, а також те, що він був переведений з ділянки ресоціалізації до соціальної реабілітації, як засуджений, який стає на шлях виправлення, працює на контрагентському об`єкті, який розташований за межами охоронюваної зони є безпідставними.
Так, обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України є те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а не став на шлях виправлення та висловив добрі плани і наміри щодо своєї поведінки в майбутньому.
Отже, районний суд, встановивши відсутність обставин, які б свідчили про те, що своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці засуджений ОСОБА_5 довів своє виправлення, правильно вказав на відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, відтак ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні клопотання начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія ("35")» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2021 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2021 року про відмову у задоволені клопотання начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія ("№35")» про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №357/12158/21

Провадження №11-кп/824/1273/2022
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Доповідач ОСОБА_1