1Справа № 335/3648/22 1-кс/335/1693/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2022 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка, Донецької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 7 ст. 111-1 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000328 від 21.04.2022 ,-

встановив:

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000328 від 21.04.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН увійшли Союз Радянських Соціалістичних Республік (правонаступником якого з 1991 року є російська федерація), Українська Радянська Соціалістична Республіка (правонаступницею якої з 1991 року є Україна) та ще 49 держав-засновниць, а згодом до вказаної міжнародної організації прийняті інші держави світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування проти територіальної недоторканості або політичної незалежності будь-якої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1965 «Про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про убезпечення їх незалежності і суверенітету» закріплено, що держави не мають права втручатися прямо чи опосередковано з якої б то не було причини у внутрішні та зовнішні справи іншої держави.

Кожна держава має невід`ємне право обирати свою політичну, економічну, соціальну та культурну систему без втручання в будь-якій формі з боку будь-якої іншої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 «Про неприпустимість інтервенції і втручання у внутрішні справи держав» закріплено, що держави не мають права здійснювати інтервенцію або втручання в будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні чи зовнішні справи інших держав.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 24.10.1970 «Про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН» закріплено принцип, згідно з яким держави утримуються в своїх міжнародних відносинах від силових погроз або застосування сили, як проти територіальної цілісності або політичної незалежності будь-якої держави так і будь-яким іншим чином несумісним з цілями ООН. Така загроза силою або її застосування є порушенням міжнародного права і Статут ООН.

Кожна держава зобов`язана утримуватися від загрози силою або її застосування з метою порушення існуючих міжнародних кордонів іншої держави або у якості засобу вирішення міжнародних суперечок, в тому числі територіальних суперечок, і питань, що стосуються державних кордонів.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України.

Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканою.

Незалежність України визнано значною кількістю держав світу, у тому числі 05.12.1991 російською федерацією.

31.05.1997 відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі укладено Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 02.03.1999 № 42-ФЗ).

Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного Договору російська федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих кордонів між Україною та російською федерацією та розбудову відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, незастосування сили або загрози силою, невтручання у внутрішні справи.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканою.

При цьому, ст. 69 Конституції України визначено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії. Відповідно до ст. 71 Конституції України вибори до органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Виборцям гарантується вільне волевиявлення.

Водночас, ст. 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

В порушення вищевказаних умов міжнародних договорів та ігноруючи положення Конституції України, 24.02.2022 вище політичне та військове командування російської федерації розпочало агресію та вторгнення до суверенних кордонів України. Зокрема, за результатами воєнних дій, 27.02.2022 збройними силами російської федерації незаконно окуповано м. Бердянськ Запорізької області.

З метою встановлення контролю та політичної влади на території тимчасово окупованого м. Бердянськ Запорізької області, невстановлені особи з числа військової адміністрації російської федерації створили незаконні правоохоронні органи у м. Бердянськ Запорізької області та почали підшукувати осіб з числа місцевого населення, які б співпрацювали з ними, в тому числі підшукувати осіб для призначення на посади в незаконно створених правоохоронних органах.

Досудовим розслідуванням встановлено, що не пізніше 06.04.2022, більш точна дата та час невідомо, невстановлені особи військової адміністрації російської федерації запропонували громадянину України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти на себе функції начальника так званої місцевої «народної міліції» м. Бердянськ Запорізької області.

У подальшому, не пізніше 06.04.2022 ОСОБА_6 знаходячись на території м. Бердянськ Запорізької області, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтримуючи агресію російської федерації на території України, добровільно погодились на пропозицію невстановлених осіб військової адміністрації російської федерації у м. Бердянськ Запорізької області зайняти керівні посади у незаконно створеному правоохоронному органі - так званій «народній міліції».

Надавши добровільну згоду на участь у незаконно створеному правоохоронному органі - так званій «народній міліції», починаючи з 06.04.2022, ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , перебуваючи на території відділу поліції за адресою: м. Бердянськ, вул. Лютеранська, 26, почав проводити так звані примусові співбесіди з діючими працівниками Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області, з погрозами застосування насильства щодо працівників поліції та членів їх родини, з метою схилити останніх до здійснення колабораційної діяльності та переходу на бік окупаційної влади країни агресора для виконання своїх обов`язків під керівництвом військової адміністрації російської федерації, а також добровільної здачі табельної вогнепальної зброї.
Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме: у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
21.04.2022 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000328 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.
26.04.2022 у встановленому законом порядку, на підставі ч. 1 ст. 278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 7 ст. 111-1 КК України, ОСОБА_6 яке направлено за місцем його мешкання та за адресою розташування Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області.
03.05.2022 року визначено підслідність кримінального провадження № 0000328 за слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Запорізькій області.
14.05.2022 року підозрюваний ОСОБА_6 оголошений у розшук та досудоверозслідування в цей же день було зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України, до встановлення місцезнаходження останнього.
10.06.2022 року досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000328 відновлено на підставі ст. 282 КПК України, для проведення необхідних процесуальних та слідчих (розшукових) дій.
15.06.2022 року визначено підслідність кримінального провадження № 0000328 за СУ ГУНП в Запорізькій області.

27.06.2022 року підозрюваний ОСОБА_6 оголошений у міжнародний розшук.
У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_6 підозра якого у інкримінованих злочинах повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_9 ; протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_9 , в ході якого останній впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка представлялась начальником «народної міліції» Бердянська та 06.04.2022 із погрозою застосування насильства примусив віддати табельну вогнепальну зброю ОСОБА_9 ; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_11 ; протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_11 , в ході якого останній впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка представлялась начальником «народної міліції» Бердянська та 09.04.2022 із погрозою застосування насильства примусив віддати табельну вогнепальну зброю ОСОБА_11 ; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_12 ; протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_12 , в ході якого останній впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка представлялась начальником «народної міліції» Бердянська та 07.04.2022 із погрозою застосування насильства примусив віддати табельну вогнепальну зброю ОСОБА_12 ; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_13 ; протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_13 , в ході якого останній впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка представлялась начальником «народної міліції» Бердянська та 07.04.2022 із погрозою застосування насильства примусив віддати табельну вогнепальну зброю ОСОБА_13 ; протоколом огляду відеопублікації на інтернет каналі Rutube, де розміщено випуск новин від 18.04.2022 телеканалу НТВ, що належить країні агрессору рф, в якому на 15 хвилині 54 секунді починається інтерв`ю за устю ОСОБА_14 на російській мові, який доповідає про роботу Бердянської поліції в умовах воєнного стану. При цьому, на відеозаписі у нижній частині розміщено напис « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Таким чином, під час досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 вчинив злочин, який згідно ч. 4 ст.12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років.
Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, з наступних підстав.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину та усвідомлення ОСОБА_6 невідворотності покарання за його скоєння, відсутність постійного місця проживання на підконтрольній території України, підозрюваний буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

З метою уникнення покарання, ОСОБА_6 буде незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, а також членів їх сімей, у тому числі й шляхом погроз застосування насильства, а також безпосереднього його застосування, що вплине на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню. На необхідність обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказує сам характер злочинної діяльності, пов`язаної із застосуванням ним та його співучасниками до свідків та потерпілих фізичного та психічного насильства, а також членів їх родин, що посилюється його обізнаністю про сторони особистого життя, місця їх звичайного перебування (постійного чи тимчасового проживання), транспортні засоби на яких пересуваються свідки тощо.

Крім того, беручи до уваги ту обставину, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, який підозрюваний вчинив не під впливом алкоголю, наркотиків або будь-яких життєвих обставин, тим самим орган досудового розслідування приходить до висновку, що підозрюваний не підтримує погляди чинної влади на розвиток українського суспільства, суверенітету державності, а сприяє підтримці ідеології країни-агресора та навіть проявляє нетерпимість до народу України, що підтверджує насильницький характер дій ОСОБА_6 до місцевих мешканців Бердянського району Запорізької області. Крім цього, злочинна колабораційна діяльність, яка спонсорується країною агресором, є єдиним джерелом його доходу, і тому є обґрунтовані підстави сумніватися, що підозрюваний перебуваючи на волі, знов не вчинить нового злочину проти основ національної безпеки України, а також волі, честі та гідності особи.

З урахуванням вивчення особистості підозрюваного ОСОБА_6 , а також його репутації, аналізуючи факти скоєних ним кримінального правопорушення відносно держави та народу України встановлено, що дає достатні підстави вважати, що знаходячись на свободі, підозрюваний вчинить інші кримінальні правопорушення (злочини), що також є одним з ризиків невиконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків.

Наявність у підозрюваного місця проживання, не виключає можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не засвідчують відсутність наміру переховування від слідства та суду.
Таким чином, зазначені доводи, а також вік обвинуваченого, його матеріальне положення та обставини, які враховуються під час обрання запобіжного заходу, передбачені ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, наявність сім`ї та утриманців, репутація ОСОБА_6 , дають підстави вважати, що лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою, може запобігти ризикам, передбаченим у п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та створити необхідні умови для встановлення істини у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених:
-п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється, враховуючи той факт, що останній може безперешкодно переміститись на територію країни агресора. Так, на ім`я ОСОБА_6 , під час досудового розслідування направлялися повістки про виклик для участі у слідчих (розшукових) діях, однак останній до органу досудового розслідування за повістками не з`являвся, про поважні причини неявки не повідомляв;
- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків, у кримінальному провадженні. Зокрема, ОСОБА_6 , використовуючи владні повноваження у зайнятій посаді незаконного правоохоронного органу м. Бердянськ Запорізької області, а саме «начальника поліції управління МВС України м. Бердянськ» та користуючись підтримкою військової адміністрації рф, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні місцевих жителів м. Бердянськ та Бердянського району Запорізької області, в тому числі які ще не допитані у кримінальному провадженні;
-п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкодити кримінальному провадженню іншим чином. Що підтверджується допитами свідків, які пояснюють, що ОСОБА_6 погрожував застосуванням насильства до членів родин працівників поліції, у разі відмови їх від співучасті з країною агресором, а також підозрюваний погрожував знищити або заволодіти майном останніх, у тому числі нерухомим майно.
-п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, в ході проведення досудового розслідування встановлені факти того, що ОСОБА_6 до теперішнього часу продовжує вчиняти кримінальне правопорушення та продовжує колабораціоністську діяльність, на посаді «начальника управління поліції МВС України м. Бердянськ» та використовуючи при цьому організаційно-розпорядчі та адміністративні функції у незаконному правоохоронному органі.
Таким чином, органом досудового слідства, відповідно до п.4 ч.1 ст.184 КПК України, встановлено наявність обґрунтованих ризиків передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого у кримінальному провадженні;перешкодити кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
З урахуванням викладеного, з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження є найбільш доцільним продовжити застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою.
Більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, лише застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному забезпечить запобігання спробам останнього перешкоджати досудовому розслідуванню, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а також гарантувати виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.
Приймаючи до уваги наведені доводи, на підставі ст.176, ч.2 ст.177, ст.178, ст.183 КПК України, вважаю, що при застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу більш м`якого ніж взяття під варту, запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, неможливо.

Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

На підставі викладеного, слідчий просить обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні, клопотання підтримав, з мотивів наведених у ньому.
Захисник в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.
Дослідивши клопотання, долучені до нього матеріали та заслухавши доводи прокурора і захисника, виходячи з мотивів наведених нижче, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Отже, чинне кримінальне процесуальне законодавство дозволяє вирішувати питання про обрання запобіжного заходу за відсутності підозрюваного за наявності умов визначених у ч. 6 ст. 193 КПК України.
Перевіркою наявності наведених умов та дотримання відповідної процедури встановлено наступне.
Зі змісту клопотання вбачається, що на даний час підозрюваний ОСОБА_6 знаходиться на тимчасово окупованій території України.
Відповідно до низки нормативних актів Верховної Ради України, зокрема Постанов Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII та від 21 квітня 2015 року № 337-VIII, Російську Федерацію визнано державою-агресором.
Таким чином, матеріали клопотання та встановлені в ході його розгляду обставини свідчать про наявність законних підстав для застосування процедури передбаченої у ч. 6 ст. 193 КПК України.
Виходячи з наведеного, вважаю за можливе провести розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу у відсутності підозрюваного.
При цьому, враховую те, що в межах даного кримінального провадження, виходячи з категорії злочину (ступеня його тяжкості), органом досудового розслідування до участі у провадженні залучено захисника, який приймає участь у розгляді клопотання. Наведене вказує на дотримання у межах даного кримінального провадження необхідних гарантій забезпечення права на захист.
Також, до матеріалів клопотання долучені документи, що підтверджують наявність правових підстав для звернення до слідчого судді.
Наведені документи досліджені та перевірені в ході розгляду клопотання, підтверджують правомірність звернення до слідчого судді, в тому числі, виходячи з місця знаходження органу досудового розслідування та розповсюдження юрисдикції слідчого судді на питання які стосуються проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні і відносяться до його компетенції.
Слідчим суддею встановлено, що подане клопотання відповідає вимогам ст.184 КПК України.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК України та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства (ч. ст. 9 КПК України).
Відповідно до ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст. 177 КПК України).
Органом досудового розслідування, за викладених у повідомленні про підозру обставин, дії підозрюваного кваліфікуються за ч. 2 ст.28 ч.7 ст.111-1 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри доводиться дослідженими слідчим суддею клопотанням та долученими до нього матеріалами (доказами). Зокрема, обґрунтованість підозри доведено долученими до клопотання та дослідженими слідчим суддею протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_9 ; протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_9 , в ході якого останній впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка представлялась начальником «народної міліції» Бердянська та 06.04.2022 із погрозою застосування насильства примусив віддати табельну вогнепальну зброю ОСОБА_9 ; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_11 ; протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_11 , в ході якого останній впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка представлялась начальником «народної міліції» Бердянська та 09.04.2022 із погрозою застосування насильства примусив віддати табельну вогнепальну зброю ОСОБА_11 ; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_12 ; протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_12 , в ході якого останній впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка представлялась начальником «народної міліції» Бердянська та 07.04.2022 із погрозою застосування насильства примусив віддати табельну вогнепальну зброю ОСОБА_12 ; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_13 ; протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_13 , в ході якого останній впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка представлялась начальником «народної міліції» Бердянська та 07.04.2022 із погрозою застосування насильства примусив віддати табельну вогнепальну зброю ОСОБА_13 ; протоколом огляду відеопублікації на інтернет каналі Rutube, де розміщено випуск новин від 18.04.2022 телеканалу НТВ, що належить країні агрессору рф, в якому на 15 хвилині 54 секунді починається інтерв`ю за устю ОСОБА_14 на російській мові, який доповідає про роботу Бердянської поліції в умовах воєнного стану. При цьому, на відеозаписі у нижній частині розміщено напис « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок слідчого судді оцінювати обґрунтованість підозри, яка, зокрема є необхідною умовою законності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». Так, «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».
Також, згідно практики Європейського суду з прав людини, яка неодноразово висловлена у відповідних рішеннях, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Так, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив наступне: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого, серед іншого, і є тримання під вартою.
За висновком слідчого судді, зробленим на підставі повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого дослідження обставин, які є підставою для звернення з даним клопотанням, на даній стадії органом досудового розслідування та прокурором в достатній мірі, із застосуванням відповідних засобів доказування, наведено факти та доводи обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у скоєнні правопорушення, яке йому інкримінується, а також доведені ризики у даному кримінальному провадженні.
Аналіз представлених доказів об`єктивно пов`язують підозрюваного з інкримінованим злочином, на даному етапі досудового розслідування, та свідчить про виправданість подальшого розслідування, а також висунення звинувачення (пред`явлення підозри).
При цьому, ухвалюючи дане судове рішення, оцінюючи обставини встановлені в ході розгляду клопотання, виходячи з його змісту, зокрема наявності відповідних ризиків, враховую те, що системний аналіз норм чинного КПК України дає підстави для висновку, що застосування до ухвал слідчого судді про обрання запобіжного заходу в порядку передбаченому ч. 6 ст. 193 КПК України, положень, які регламентують загальні вимоги щодо змісту судового рішення можливо лише з врахуванням особливостей стадії досудового розслідування, яка є відмінною від судового розгляду.
Таким чином, розглядаючи подане клопотання, враховую положення КПК України щодо дотримання меж, які не розкривають таємницю досудового розслідування, а також практику ЄСПЛ, який неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В ході розгляду клопотання встановлено, що мають місце достатньо обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 умисно переховується від слідства та суду на тимчасово окупованій території України, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Також, встановлені у ході розгляду клопотання обставини свідчать про те, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться у клопотанні, могла вчинити правопорушення, тобто підозра у даному кримінальному провадженні є обґрунтованою.
Встановлені в ході розгляду справи (клопотання) обставини свідчать про необхідність та наявність законних підстав для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Водночас, обставини наведені вище вказують на те, що обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу може перешкодити об`єктивному проведенню досудового розслідування кримінального провадження, в тому числі і перешкоджатиме проведенню з підозрюваним відповідних процесуальних дій, а також не забезпечить уникнення ризиків у даному кримінальному провадженні.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Санкцією частини 7 статті 111-1 КК України передбачено покарання у вигляді від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

При цьому, оцінюючи наявність ризиків у кримінальному провадженні, слідчий враховує наступне.
В ході розгляду клопотання встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України :
-п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України а саме, ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється, враховуючи той факт, що останній може безперешкодно переміститись на територію країни агресора. Так, на ім`я ОСОБА_6 , під час досудового розслідування направлялися повістки про виклик для участі у слідчих (розшукових) діях, однак останній до органу досудового розслідування за повістками не з`являвся, про поважні причини неявки не повідомляв;
- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України , саме незаконного впливу на свідків, у кримінальному провадженні. Зокрема, ОСОБА_6 , використовуючи владні повноваження у зайнятій посаді незаконного правоохоронного органу м. Бердянськ Запорізької області, а саме «начальника поліції управління МВС України м. Бердянськ» та користуючись підтримкою військової адміністрації рф, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні місцевих жителів м. Бердянськ та Бердянського району Запорізької області, в тому числі які ще не допитані у кримінальному провадженні;
-п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України , а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Що підтверджується допитами свідків, які пояснюють, що ОСОБА_6 погрожував застосуванням насильства до членів родин працівників поліції, у разі відмови їх від співучасті з країною агресором, а також підозрюваний погрожував знищити або заволодіти майном останніх, у тому числі нерухомим майно.
-п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, в ході проведення досудового розслідування встановлені факти того, що ОСОБА_6 до теперішнього часу продовжує вчиняти кримінальне правопорушення та продовжує колабораціоністську діяльність, на посаді «начальника управління поліції МВС України м. Бердянськ» та використовуючи при цьому організаційно-розпорядчі та адміністративні функції у незаконному правоохоронному органі.
Наведені ризики вказують на наявність законних підстав для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.
Згідно ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.
Беручи до уваги вагомість наявних доказів, того, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого злочину, зважаючи на особу підозрюваного, який з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності переховується від органів досудового розслідування, може незаконними засобами впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також враховуючи відсутність можливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, приходжу до висновку, що обставини визначені ст. 177 КПК України, у світлі наявних даних про особу підозрюваного та характеру вчинення інкримінованого злочину, є обґрунтованими, оскільки підтверджуються наявними матеріалами, як і доведено інші обставини визначені ч. 1 ст. 194 КПК України.
При цьому, суд враховує також те, що ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу у порядку передбаченому ч. 6 ст. 193 КПК України фактично є заходом забезпечення кримінального провадження який застосовується для забезпечення присутності підозрюваної під час розгляду клопотання про застосування по відношенню до неї запобіжного заходу, що є процесуальною гарантією забезпечення доступу до правосуддя, зокрема безпосередньої участі у розгляді питання яке стосується особи, а також гарантією реалізації права на захист.
З урахуванням наведеного, оцінивши доводи учасників процесу та наявні у клопотанні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, приходжу до висновку про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищенаведеним встановленим у справі ризикам, а тому клопотання підлягає до задоволення.
Визначення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, тобто визначення, таким чином строку тримання особи під вартою, здійснюється лише під час застосування щодо особи запобіжного заходу, що відповідно до ч.6 ст.193 КПК України можливе після затримання особи, а слідчий суддя, суд не пізніш як через сорок вісім годин з часу доставки такої особи до органу досудового розслідування, зобов`язаний розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід за обов`язкової присутності такого підозрюваного, обвинуваченого.
Керуючись ст.ст.176, 177, 178, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.7 ст.111-1 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.
У відповідності до вимог ч.6 ст.193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Відповідно до ч.4 ст.197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.
Дана ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали, а підозрюваною, яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1