Дата документу 18.05.2022 Справа № 334/3214/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/3214/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/728/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 382 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, українець, громадянин України, маючий вищу освіту, не працюючий, не одружений, маючий на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 гривень.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, за наступних обставин.

30 вересня 2019 року Центральним Апеляційним Господарським судом Запорізької області винесено Постанову у справі за № 908/31/19, якою зобов`язано фізичну особу - підприємця ОСОБА_7 повернути Запорізькій міській раді земельну ділянку площею 0,4733 га, розташовану між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , яка передавалась згідно з договором оренди землі, зареєстрованим за № 295 у стані не гіршому порівняно з тим, в якому вона одержана в оренду, шляхом звільнення її від споруди (сторожки), паркану та шлагбауму для регулювання виїзду-заїзду автотранспорту.
Під час проголошення вищевказаної постанови в залі судового засідання був присутній адвокат ОСОБА_9 , який на підставі договору б/н від 25.09.2019 надавав правову допомогу ОСОБА_7 . Також, вказану постанову Центрального апеляційного господарського суду 14.11.2019 року отримано ФОП ОСОБА_10 особисто.
20.11.2019 року держаним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 60669425 щодо зобов`язання фізичної особи ОСОБА_7 повернути Запорізькій міській раді земельну ділянку площею 0,4733 га, розташовану між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , яка передавалась згідно з договором оренди землі, зареєстрованим за АДРЕСА_4 ), у стані не гіршому порівняно з тим, в якому вона одержана в оренду, шляхом звільнення її від споруди (сторожки), паркану та шлагбауму для регулювання виїзду-заїзду автотранспорту.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем направлено копію вказаної постанови № 60669425 від 20.11.2019 року ОСОБА_7 , яку він отримав особисто 29.11.2019.
Вказаною постановою державним виконавцем надано строк ОСОБА_7 для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів. У зазначений строк ОСОБА_7 рішення суду не виконано.
На підставі ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» після спливу десятиденного терміну державним виконавцем 31.01.2020 винесено постанову про накладення штрафу за невиконання вимог державного виконавця, яку відповідно до положень ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» направлено ОСОБА_7 простим листом.
Зазначеною постановою державним виконавцем повторно надано ОСОБА_7 . 10-денний термін для виконання рішення суду, яку останнім також проігноровано, при цьому продовжив використовувати її як автостоянку.
Таким чином, всупереч вимогам ст. 129-1 Конституції України та ст. 326 Господарського процесуального кодексу України ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на невиконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2019 року у справі № 908/31/19, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї бездіяльності, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в період часу з 14.11.2019 по 29.04.2020 ухилявся від виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2019 у справі № 908/31/19, а саме не повернув займану земельну ділянку шляхом звільнення її від споруди (сторожки), паркану та шлагбауму для регулювання виїзду-заїзду автотранспорту.
В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у суді першої інстанції він зазначив об`єктивні причини своїх дій, які полягали в тому, що після отримання рішення суду, він чекав на рішення суду касаційної інстанції, яке могло вплинути на його подальші дії (рішення суду першої інстанції могло бути скасовано чи змінено).
Крім того, після відкриття виконавчого провадження був оголошений карантин, що вплинуло на можливість виконання судового рішення, оскільки самостійно демонтувати споруди він не міг за станом свого здоров`я, фізично одному це було зробити неможливо, а звернувшись за допомогою до осіб, він отримував відмову в демонтажу споруд, які знаходилися на земельній ділянці, у зв`язку з пов`язаними з карантином обмеженнями.
Звертає увагу, що у нього не було умислу не виконувати рішення суду, а його бездіяльність була зумовлена станом його здоров`я, оскільки він є інвалідом ІІ групи, і в цей період був запроваджений карантин, з обмеженнями щодо скупчення осіб.
До того ж, він усно та письмовоповідомляв ВДВС, що після скасування встановлених обмежень, пов`язаних з карантином, він виконає рішення суду, однак ВДВС не мали наміру чекати.
При цьому, ВДВС, органу досудового розслідування та суду було відомо, що він частково здійснив дії щодо демонтажу частини паркану, тобто в силу свої можливостей здійснив початок добровільного виконання рішення суду.
Окрім того, при допиті у залі судового засідання державний виконавець зазначала, що він не листувався з нею та ігнорував її вимоги щодо виконання рішення суду, але це не відповідає дійсності, оскільки він постійно листувався с ВДВС та говорив про неможливість виконання рішення з об`єктивних незалежних від цього причин.
Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги його послідовні та об`єктивні покази, які підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, зробив суперечливі висновки, які вплинули на притягнення його до кримінальної відповідальності за злочин, який він не скоював.
Також суд невірно виклав показання свідка ОСОБА_11 , який зазначив, що його дії були направлені на добровільне виконання рішення суду, тобто на момент візиту осіб з «робочої групи з виконання рішення суду» демонтувати шлагбаум та частину сторожки і ворота.
Просить вирок скасувати та виправдати його за ч. 1 ст. 382 КК України.
Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, виклавши їх у вироку.
В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.
Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.
Так, в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що він дійсно отримав рішення суду, яким його зобов`язали повернути Запорізькій міській раді земельну ділянку по вул. Товариській у м. Запоріжжі, яка передавалась згідно з договором оренди землі, у стані не гіршому порівняно з тим, в якому вона одержана в оренду, шляхом звільнення її від споруди (сторожки), паркану та шлагбауму для регулювання виїзду-заїзду автотранспорту. Також він був обізнаний, що держаним виконавцем Дніпровського ВДВС Запорізького МУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.
Таким чином, у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту не заперечувала факт того, що обвинувачений знав про постановлене судом рішення та про необхідність його виконання, проте умислу на невиконання постанови суду у нього не було.
Позиція обвинуваченого зводилась до того, що він спочатку чекав на рішення суду касаційної інстанції, а згодом, коли вже відкрилося виконавче провадження, у країні був оголошений карантин. Самостійно демонтувати споруди він не міг за станом свого здоров`я, а ті, до кого він звертався за допомогою, відмовлялися від пропозиції допомогти в демонтажу споруд, які знаходилися на земельній ділянці.
Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.
Так, свідок ОСОБА_12 у суді першої інстанції показала, що у неї на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження щодо зобов`язання фізичної особи ОСОБА_7 повернути Запорізькій міській раді земельну ділянку. 20 листопада 2019 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а її копію ОСОБА_7 отримав 29 листопада 2019 року. Вказаною постановою державним виконавцем надано строк ОСОБА_7 для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів, але у зазначений строк ОСОБА_7 рішення суду не виконав. 31 січня 2020 року, після спливу 10-денного терміну, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу за невиконання вимог державного виконавця, яку направлено ОСОБА_7 простим листом. Зазначеною постановою державним виконавцем повторно надано ОСОБА_7 . 10-денний термін для виконання рішення суду, яку останнім також проігноровано, при цьому продовжив використовувати її як автостоянку. 19 травня 2020 року земельна ділянкау примусовому порядку була звільнена із залученням робочої групи.
Свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції показав, що у травні 2020 року він входив у склад робочої групи по демонтажу споруд на земельній ділянці, вони демонтували шлагбаум, сторожку та паркан. При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 не чинив перешкод та перебував на земельній ділянці разом із робочою групою. Чому ОСОБА_7 добровільно не звільняв земельну ділянку, свідку не відомо.
Свідок ОСОБА_13 у суді першої інстанції показала, що у травні 2020 року вона входила у склад робочої групи по звільненню земельної ділянки. Обвинувачений ОСОБА_7 не чинив перешкод, але пояснював, що він міг добровільно її звільнити. На питання представника робочої групи, чому не звільняв її в рамках виконавчого провадження раніше, як було запропоновано, він пояснити не міг.
Свідок ОСОБА_14 у суді першої інстанції показала, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Біля її будинку знаходилася земельна ділянка, яка була обладнана під стоянку для автомобілів. На даній парковці вона залишала свій автомобіль та сумлінно сплачувала щомісячно орендну плату. Використовувала дану парковку до квітня 2020 року, а потім її попередили, що земельну ділянку слід звільнити.
Підстав не довіряти показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку свідків.
Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку, а вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 умисно не виконав постанову суду, яка набрала законної сили.
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.
Так, свідки надали суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин невиконання обвинуваченим судового рішення, а також відомості, яки підтверджують наявність у нього умислу, їх показання повністю узгоджуються між собою та з іншими дослідженими доказами.
Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі докази, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає версію сторони захисту.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку з відсутністю умислу, то колегія суддів зазначає наступне.
Виходячи із законодавчого опису ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, відповідальність за його вчинення настає за умисне невиконання судового рішення, що набрало законної сили.
При цьому, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони даного кримінального правопорушення є наявність прямого умислу на невиконання або перешкоджання виконанню судового акту.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, які зводяться до того, що у нього не було умислу на невиконання судового рішення, а він просто був позбавлений фактичної можливості його виконати у зв`язку з введенням карантину, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так, з показань допитаних свідків та матеріалів кримінального провадження вбачається, що державним виконавцем було виконано усі необхідні дії для примусового виконання рішення суду, належним чином попереджено ОСОБА_7 про необхідність виконати рішення суду протягом 10 днів та про наслідки його невиконання.
Свідок ОСОБА_13 у суді першої інстанції також повідомляла, що під час звільнення земельної ділянки обвинувачений ОСОБА_7 пояснював, що міг добровільно її звільнити, але про причини не звільнення земельної ділянки в 10-денний строк нічого пояснити не зміг.
Колегія суддів не може не звернути увагу на те, що хоча постанову про відкриття виконавчого провадження та про необхідність звільнення земельної ділянки обвинуваченому було відомо ще з 29 листопада 2019 року, з показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що вона залишала свій автомобіль на парцовці до квітня 2020 року.
Отже протягом цього часу обвинувачений свідомо продовжував використовувати земельну ділянки для надання іншим особам послуг паркування автомобілів.
Крім того, 11 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року починаючи з 12 березня 2020 року по всій території України установлено карантин.
Таким чином, карантин території України було введено з 12 березня 2020 року.
Враховуючи, що ОСОБА_7 отримав постановупро відкриття виконавчого провадження 29 листопада 2019 року, не відповідають фактичним обставинам справи аргументи його апеляційної скарги з приводу того, що саме через запроваджені карантинні заходи він був позбавлений можливості виконати рішення суду протягом більш ніж 3-х місяців до моменту введення карантину (з 29 листопада 2019 року по 11 березня 2020 року включно).
Крім того, правовий режим карантину, передбачений постановою Кабінету Міністрів України, не передбачає жодних заборон, які унеможливлюють виконання судового рішення, що набрало законної сили, або ж надають відстрочку для його виконання.
Таким чином, доводам обвинуваченого про відсутність у нього умислу у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.
Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4