Справа № 161/4284/22 Провадження №11-кп/802/478/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2022 року щодо ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:
До Луцького міськрайонного суду Волинської області звернулась з поданням старший інспектор Луцького РВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_9 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направленням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого АДРЕСА_2 , раніше судимого, для відбування покарання, призначеного вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року за ч.4 ст. 407 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Вказаною ухвалою задоволено подання старшого інспектора Луцького РВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_9 та скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначене вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року засудженому ОСОБА_7 за ч.4 ст.407 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Направлено засудженого ОСОБА_7 для відбування покарання призначеного вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою. Посилається на те, що сам факт того, що засуджений не з`являвся на реєстрацію в встановлений день не є безумовною підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки засуджений виходив на зв`язок та повідомляв інспектора про своє перебування на роботі. Також про це повідомляла його дружина ОСОБА_10 . Вказує, про те, що на думку засудженого місцевий суд не прийняв до уваги його сімейні обставини, наявність на його утриманні дружини ОСОБА_10 , яка перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною, та двох малолітніх дітей. Крім того, не прийняв до уваги пояснення засудженого, що він утримує сім`ю, підробляючи на приватних ремонтах квартир та нежитлових приміщень. Дані доводи засудженого судом першої інстанції не були належним чином оцінені. Разом з тим, по справі не встановлено, що засуджений систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення, оскільки ОСОБА_7 ні разу не притягався до адміністративної відповідальності. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні подання старшого інспектора Луцького РВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_9 про скасування звільнення від покарання з випробуванням та направленням для відбування призначеного покарання ОСОБА_7 .
Водночас, до поданої апеляційної скарги захисником ОСОБА_8 було долучено клопотання про застосування амністії та звільнення від відбування покарання, в якому остання просить звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, виклав основні доводи апеляційної скарги та клопотання про застосування амністії і звільнення від відбування покарання, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та клопотання про застосування амністії і звільнення від відбування покарання, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та клопотання про застосування амністії і звільнення від відбування покарання, просив рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Згідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При розгляді подання органу пробації щодо засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з матеріалів особової справи, вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року ОСОБА_7 засуджений за ч.4 ст.407 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання із випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.
Відповідно до приписів ст.76 КК України, на ОСОБА_7 були покладені такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Положеннями ч.2 ст.78 КК України та ч.2 ст.166 КВК України передбачено, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд за поданням органу з питань пробації направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_7 в період іспитового строку, визначеного йому вироком суду, не виконував покладених на нього обов`язків.
Так, засудженому ОСОБА_7 представником органу пробації 20 жовтня 2020 року було роз`яснено порядок та умови відбування іспитового строку; правові наслідки за невиконання покладених на нього судом обов`язків, за вчинення адміністративних правопорушень та вчинення нового злочину. За результатами проведеної бесіди засуджений надав підписку про ознайомлення з вимогами законодавства щодо нього та обов`язками, покладеними вироком суду, які він зобов`язувався виконувати (а.с.78).
Після чого, винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію 2 та 4 середа кожного місяця (а.с.80). З вищевказаною постановою засуджений ознайомлений під підпис та заведено листок реєстрації (а.с.81).
Також, ОСОБА_7 був попереджений, що у разі ухилення від виконання покладених судом обов`язків або систематичного вчинення адміністративних правопорушень, звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути скасовано судом та направлено його для відбування призначеного покарання.
Проте, як вбачається з матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_7 4 рази порушив п.1 ч.1 ст. 76 КК України обов`язку, а саме:
- не з`являвся для реєстрації без будь-яких поважних документально підтверджених причин 23.12.2020 року, 13.01.2021 року, 27.01.2021року, 10.02.2021 року;
- змінив місце проживання не повідомивши уповноважений орган з питань пробації у триденний термін, що є порушенням п.2 ч.1 ст. 76 КК України «повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи».
Так, 19.02.2021 року в письмовому поясненні засуджений зазначив, що «23.12.2020 року, - не з`явився на реєстрацію, без будь - якої поважної документально підтвердженої причини, на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні не перебував. Не з`явився на реєстрацію 13.01.2021 року та 27.01.2021 року, оскільки 02.01.2021 року поїхав до батьків дружини співмешканки у м. Покровськ, Донецької області, де перебував 02.02.2021 року по 10.02.2021 року, не з`явився на реєстрацію без будь-якої причини, на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні не перебував, 13.01.2021 року, 27.01.2021 року та 10.02.2021 року не прибув. 03.02.2021 року я змінив місце проживання про що не повідомив відділ пробації у триденний термін…» (а.с. 123).

За результатами проведеної бесіди засудженому ОСОБА_7 за пропуски реєстрації без поважних причин та зміни місця проживання винесено застереження у виді письмово попередження про можливість скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного покарання (а.с.124).
Однак, в подальшому засуджений ОСОБА_7 , в період з травня 2021 року по 04.03.2022 року зник з постійного місця проживання, та перебував у розшуку.
Засуджений ОСОБА_7 19 разів порушив п.1 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язку, а саме:
- не з`являвся для реєстрації без будь-яких поважних документально підтверджених причин 26.05.2021 року, 09.06.2021 року, 23.06.2021 року, 14.07.2021 року, 28.07.2021 року, 11.08.2021 року, 25.08.2021 року, 02.09.2021 року, 22.09.2021 року, 13.10.2021 року, 27.10.2021 року, 10.11.2021 року, 24.11.2021 року, 08.12.2021 року, 22.12.2021 року, 12.01.2022 року, 26.01.2022 року, 09.02.2022 року, 23.02.2022 року.
Водночас, 04.03.2022 року засуджений ОСОБА_7 був розшуканий працівниками поліції та доставлений у Луцький РВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області, в письмовому поясненні засуджений зазначив, « що з середини квітня 2021 року я поїхав на тимчасові заробітки, в кінці травня поїхав у місто Київ де перебував на тимчасових заробітках. Повернувся у м. Луцьк 22.02.2022 року, ніяких документів які б підтверджували поважну причину не явки на реєстрацію до Луцького районного відділу пробації в період часу з 26.05.2021 року по 04.03.2022 року у мене немає, на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні не перебував. Надалі зобов`язуюсь виконувати обов`язки покладені вироком суду, не вчиняти кримінальні та адміністративні правопорушення, хочу додати, що ніяких документів, які підтверджували мою особу у мене немає, я їх втратив».
Таким чином, засуджений ОСОБА_7 не виконав покладені на нього обов`язки, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.
Відповідно до ч.3 ст.166 КВК України у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Отже, з вищенаведених норм вбачається, що засуджений підлягає направленню для відбування призначеного покарання у разі невиконання ним обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом.

У зв`язку із вищенаведеними обставинами, старший інспектор органу з питань пробації звернулась до суду з поданням, у якому просила вирішити питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування призначеного покарання.
Згідно до ч.1 ст. 166 КВК України, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України "Про пробацію", а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», також зазначено, що суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.
Згідно вимог ч.2 ст.78 КК України (ч.2 ст.166 КВК України) у разі, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.
При скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.
Отже, така поведінка ОСОБА_7 яка виразилась у не виконанні покладених на нього обов`язків відповідно до п.1 ч.1 ст. 76 КК України, а саме засуджений 23 (двадцять три) рази не з`явився на реєстрацію, без будь-яких поважних документально підтверджуючих причин; п.2 ч.1 ст. 76 КК України не повідомив уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. Зник з постійного місця проживання у період з травня 2021 року по 04.03.2022 року, свідчить про ігнорування покладених на нього вироком суду обов`язків, що унеможливило контроль за ним та свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.
Доводи апелянта про те, що місцевий суд не прийняв до уваги сімейні обставини засудженого, наявність на його утриманні дружини ОСОБА_10 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та двох малолітніх дітей, а також того, що він утримує сім`ю, підробляючи на приватних ремонтах квартир та нежитлових приміщень, є необґрунтованими, оскільки місцевий суд дослідивши матеріали подання та особову справу засудженого ОСОБА_7 дав їм належну оцінку.
Що стосується клопотання захисника ОСОБА_8 , про застосування амністії та звільнення від відбування покарання, в якому остання просить звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», то зазначене клопотання не може бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції в рамках розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2022 року про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_7 та направленням його для відбування призначеного вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року покарання, а тому в його задоволенні слід відмовити.

З огляду на вищевикладене ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не знаходить.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про застосування амністії та звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 відмовити.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2022 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді