Житомирський апеляційний суд
Справа №285/5408/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року. Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

захисника ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши в режимы відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного провадження в кримінальному провадженні №285/5408/21 за апеляційною адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 липня 2022 року, якою ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 23 вересня 2022 року включно,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати її підзахисному запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Вважає ухвалу суду необгрунтованою, оскільки прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та не враховано судом дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та проживає з дідусем інвалідом 1 групи та бабусею, яка хворіє постійно. Вважає, що більш м`який запобіжний захід може забезпечити його належну процесуальну поведінку.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що прокурор заявив клопотання про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки даний строк закінчується, а розгляд кримінального провадження триває.

Обвинувачений та захисник заперечили проти продовження такого запобіжного заходу та просили його змінити на домашній арешт.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд врахував, що останній обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.186 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, дані, що характеризують особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, а тому дійшов висновку про продовження строку дії раніше застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, клопотання про свою участь в судовому засіданні не подавав, тому з урахуванням думки сторін, які не заперечували про апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого, колегія суддів вважає можливим провадити апеляційний рогляд у відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в її заперечення, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ст. 331 КПК України, суд, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, за результатами розгляду якого, суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Приписами статті 177 КПК України встановлено, що однією з підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Згідно положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує ризики, зазначені у ст. 177 цього Кодексу, а також на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Крім цього, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи, завжди має бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено у разі засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Врахував дані про особу ОСОБА_8 , його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, які з часу обрання відносно останнього запобіжного заходу не змінилися, дані про те, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих, умисних правопорушень та будучи звільненим з місць позбавлення волі, через короткий проміжок часу знову обвинувачується у вчиненні двох умисних тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, судом першої інстанції враховано, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.186, ч.1 ст.121 КК України перебуває на стадії судового розгляду, те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинення тяжкого злочину під час перебування під домашнім арештом, що унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованих висновків щодо існування ризиків того, що ОСОБА_8 , у разі застосування відносно нього менш суворого запобіжного заходу може переховуватись від суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому інші запобіжні заходи не зможуть запобігти цим ризикам.

Крім того, сторонами кримінального провадження не надано даних про те, що ОСОБА_8 не може утримуватися під вартою.

Враховуючи вищезазначене, а також окремі положення у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ, з яких вбачається, що суворість призначеного покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість застосування відносно обвинуваченого інших менш суворих видів запобіжних заходів на даному етапі судового розгляду.

Отже, доводи апелянта про те, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого та те, що до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, колегія суддів вважає безпідставними.

Будь-яких інших порушень, які б могли стати підставою для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційний суд не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, а тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 липня 2022 року, якою ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 23 вересня 2022 року включно, без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :