Справа № 165/634/21 Провадження № 11-кп/802/510/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2022 року місто Луцьк

травня 2022 року місто Луцьк
Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 13 травня 2022 року щодо неї,

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 13.05.2022 задоволене клопотання прокурора ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, з 13 травня 2022 року до 00 год. 11 липня 2022 року, із залишенням визначеної застави в сумі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 68100 гривень, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачена оскаржує судове рішення з мотивів його незаконності. Вказує, що продовжений щодо неї запобіжний захід є занадто суворий. Стверджує, що прокурором не доведено, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися. Посилається на те, що має постійне місце проживання та зацікавлена у швидкому розгляді справи. Зазначає, що довготривале перебування у СІЗО негативно впливає на стан її здоров`я, оскільки вона має хронічні захворювання. Тому просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати щодо неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання.
Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.
Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до приписів ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
На думку апеляційного суду, місцевий суд згідно з положеннями кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_6 , міцності її соціальних зв`язків, інших даних про її особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно продовжив обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.
Матеріалами провадження стверджується, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України.
Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен враховувати вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
З урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень та даних про особу обвинуваченої, від часу прийняття рішення про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на думку апеляційного суду, не зменшилися ризики того, що обвинувачена може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні п`яти злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України, які відповідно до ст.12 КК України належать до категорії тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів. Дана категорія злочинів характеризуються високим ступенем суспільної небезпеки.
Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачена офіційно не працевлаштована, законних джерел прибутку не має, при проведенні обшуку за місцем її проживання вилучені наркотичні засоби.
Тому, на переконання суду апеляційної інстанції, заявлені прокурором ризики продовжують існувати.
Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі«Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинно мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Апеляційний суд вважає, що, продовжуючи ОСОБА_6 винятковий запобіжний захід, суд першої інстанції врахував як обставини, передбачені ст.184 КПК України, так і обставини, визначені ст.199 КПК України.
Незважаючи на те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, на утриманні п`ятирічного сина і чотирнадцятирічну доньку, підтримує зв`язок із християнською спільнотою, вказані обставини жодним чином не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків та не є підставою для скасування рішення місцевого суду і відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу і застосування до неї іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Щодо тверджень обвинуваченої про її незадовільний стан здоров`я, то місцевим судом постановлено ухвалу про забезпечення проведення її медичного обстеження у КП «Волинська обласна клінічна лікарня» до 01.06.2022. Також судом вказано, що після отримання результатів медичного обстеження обвинуваченої, останні будуть взяті ним до уваги.
На момент розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 жодних медичних документів, які підтверджували б неможливість її перебування в умовах слідчого ізолятора, суду апеляційної інстанції надано не було.
Також обвинуваченій визначений альтернативний більш м`який запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, ближчий до мінімального розміру застави, визначеного положеннями п.2 ч.5 ст.182 КПК України.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, лише винятковий запобіжний захід зможе забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам будь-якого перешкоджання здійсненню кримінального провадження.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 13 травня 2022 року щодо неї без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді