Іваничівський районний суд Волинської області
Справа № 165/3414/21
Номер провадження: 1-кп/156/46/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.07.2022смт. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іваничі кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в м. Нововолинськ Волинської області, який є громадянином України, здобув професійно-технічну освіту, не є працевлаштованим, не перебуває в шлюбних відносинах, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.
Приблизно о 17 годині 00 хвилин 27.09.2021 ОСОБА_4 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою заволодіння чужим майном, відкривши хвіртку, проник на огороджену територію будинку АДРЕСА_2 , де проник до приміщення сараю, звідки таємно викрав бензотример марки «Foresta» моделі FC-43 сіро-зеленого кольору, а також таємно викрав з-під навісу літньої кухні велосипед виробництва Німеччини марки «Сamporellо».
Своїми діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 4924,00 грн..
Діяння ОСОБА_4 кваліфіковане за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадання чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, не заперечував проти вчинення кримінального правопорушення за обставин, вказаних вище, та повністю підтвердив такі обставини, пояснив, що дійсно вчинив викрадення майна, наголосив на тому, що заподіяна матеріальна шкода відшкодована шляхом повернення його потерпілій особі.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні з наслідками розгляду справи, за правилами, передбаченими ч. 3 ст. 349 КПК України, ознайомлена, не заперечувала проти застосування судом такого порядку розгляду справи. Окрім того, потерпіла зазначила, що претензії матеріального характеру до обвинуваченого відсутні.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їхньої позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Стороною обвинувачення запропоновано здійснювати розгляд справи за скороченого порядку дослідження доказів, обмежитись лише допитом обвинуваченого, дослідженням в судовому засіданні матеріалів, які характеризують особу ОСОБА_4 , дозволяють визначити подальшу долю речових доказів у справі, підтверджують наявність процесуальних витрат.
Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти розгляду справи за скороченого порядку дослідження доказів, йому було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки такого порядку розгляду кримінального провадження.
З огляду на це, суд визнав за доцільне допитати обвинуваченого, здійснити дослідження матеріалів, які характеризують особу ОСОБА_4 , дозволяють визначити подальшу долю речових доказів у справі, підтверджують наявність процесуальних витрат; інші докази щодо тих обставин, які не оспорюються сторонами, суд не досліджує.
При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення - таємне викрадання чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням в інше приміщення. Діяння ОСОБА_4 має правову кваліфікацію за ч. 3 ст. 185 КК України.
Відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Як вказує законодавець у ст. 50 КК України, - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які б обтяжували покарання.
ОСОБА_4 перебуває з 2018 на облікув лікаря нарколога з приводу вживання алкоголю, не перебуває на обліку в лікаря психіатра. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, судимості не має, посередньо характеризується за місцем проживання, не є працевлаштованим, з його слів, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд вважає щире каяття обвинуваченого.
Обставин, які б обтяжували покарання, згідно зі ст. 67 КК України, не встановлено.
Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Прокурор під час судового розгляду справи вважав справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого призначення покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки (із застосуванням положень ст. 75 КК України та звільненням від покарання з іспитовим строком). Обвинувачений погодився із думкою прокурора, зазначивши, що його звільнення від покарання з іспитовим строком дозволить досягти мети виправлення особи, котра скоїла правопорушення, та спокутувати свою провину перед потерпілою без ізоляції від суспільства.
Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Покарання повинно бути призначено необхідне та достатнє для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.
Визначаючи справедливе покарання засудженим особам, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, у рішенні Європейського суду по справі від 03.10.2002 року «Бемер проти Німеччини» (Bohmer v. Germany), заява № 37568/97, зазначено: «…Суд насамперед відзначає, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою...».
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 року у справі № 302/904/16-к (провадження № 51-966 км 18), загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Оцінюючи за підсумками розгляду кримінальної справи можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, суд звертає увагу на те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, судимості не має.
Суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, але застосувати положення ст. 75 КК України відносно звільнення від покарання з іспитовим строком, що, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння нових правопорушень.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 слід обрати покарання за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, застосувати звільнення від покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на досудовому розслідуванні запобіжний захід не обирався, клопотань про обрання запобіжного заходу не надходило.
Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілою особою чи прокурором заявлено не було.
Наявні процесуальні витрати сторони обвинувачення, пов`язані зі здійсненням судової-товарознавчої експертизи в розмірі 1372,96 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.
Накладений ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 12.10.2021 року арешт підлягає скасуванню.
Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням тривалістю 1 (один) рік, якщо він під час випробування не скоїть нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки, а саме: періодично прибувати для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання цим вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувати.
Накладений ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 12.10.2021 року арешт на велосипед виробництва Німеччини марки «Сamporello», тример (бензокосу) марки "Foresta" модель FC - 43, кепку чорного кольору, куртку ТМ "ICE/ICEBERG" - скасувати.
Після набрання цим вироком законної сили, речові докази в справі, які перебувають на зберіганні в камері схову речових доказів ВП № 1 (м. Нововолинськ) за квітанціями №№ 2059 від 209.10.2021, 2062 від 11.10.2021- бензотример марки «Foresta» моделі FC-43 сіро-зеленого кольору та велосипед виробництва Німеччини марки «Сamporello», повернути потерпілій ОСОБА_5 ; одяг обвинуваченого кепку чорного кольору, куртку ТМ "ICE/ICEBERG" повернути ОСОБА_4 ; оптичний диск з відеозаписом залишити в матеріалах кримінальної справи.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані зі здійсненням судової-товарознавчої експертизи в розмірі 1372,96 (одна тисяча триста сімдесят дві гривні дев`яносто шість копійок) гривень.
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя - ОСОБА_1