Справа № 359/1832/21
Провадження № 1-кп/359/208/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2022 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження №0001916, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2016 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно непрацюючого, неодруженого, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що скоєне в 2016 році.

Так, згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 , з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, 21.09.2016 року приблизно о 04.00 год., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, проїжджав на автомобілі марки «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою по вул. Садовій в м. Борисполі Київської області.

Перебуваючи неподалік від будинку АДРЕСА_2 , у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на проникнення до підсобного приміщення з метою викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, та з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи ї настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з метою особистого збагачення 21.09.2016 року, близько 04.00 год., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 під`їхав до будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , де пошкодивши невстановленим предметом навісний замок, відчинив двері, проникнув до середини підсобного приміщення, де таємно викрав майно належне потерпілому ОСОБА_14 , а саме: велосипед марки «Скайленд» вартістю 1650 грн., дитячий велосипед марки «Супербайк», вартістю 983 грн., дитячий велосипед марки «Фортуна», вартістю 2023 грн., дитячу коляску марки «Джампер», вартістю 3602 грн., після чого покинув підсобне приміщення.

Вказані дії ОСОБА_8 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у приміщення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні і вчиненні інкримінованого йому злочині своєї вини не визнав повністю, та показав, що йому невідомі обставини вчинення даного злочину, оскільки у зазначений досудовим розслідуванням час та момент його вчинення, а саме 21.09.2016 року в нічний час, в тому числі і о 04:00 год., він перебував у себе вдома за місцем проживання. Транспортним засобом «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 , він користувався, однак його власницею була його цивільна дружина ОСОБА_13 20.09.2016 року він перебував на роботі в м. Києві, а автомобіль знаходився за місцем його проживання. Від цивільної дружини дізнався, що вона без його дозволу надала їхній автомобіль їхнім знайомим ОСОБА_15 , на призвісько « ОСОБА_16 », та ОСОБА_17 , для перевозки якихось речей. Ввечері, приїхавши додому, після роботи, виявивши, що автомобіль відсутній. Він почав дзвонити хлопцям, щоб дізнатися, де знаходиться машина. Результату не було. Приблизно з 22.00 по 24.00 год. він разом зі своєю цивільною дружиною були в гостях у їхніх знайомих та після цього пішли додому, і він всю ніч був вдома. Зранку, прокинувшись, він почав активно шукати їхню машину. У ОСОБА_15 ОСОБА_18 він забрав ключі та дізнався, де вони залишили автомобіль, оскільки з його авто не заводилась, і тому вони залишили автомобіль по вул. Лютнева в м. Бориспіль. ОСОБА_8 разом із батьком поїхали на АДРЕСА_3 , але машини там не було. Потім вони разом поїхали до відділку поліції, щоб писати заяву про викрадення автомобіля. Заяву писав його батько. Після поліції він приїхав додому, де в подальшому був затриманий працівниками поліції. Весь час він стверджував та стверджує, що злочину не скоював і він не винний.

При розгляді кримінального провадження в межах пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 , безпосередньо допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, вивчивши документи як докази, на які посилався прокурор, вивчивши всі матеріали кримінального провадження, провівши дебати у яких прокурор просив: ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а обвинувачений, який не визнав своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, та його захисник просили його виправдати, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд дійшов висновку про необхідність виправдування обвинуваченого ОСОБА_8 за висунутим йому обвинуваченням з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Судом були допитані потерпілий та свідки обвинувачення, які на думку прокурора, підтверджують винуватість ОСОБА_8 , в інкримінованому йому злочині.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 показав, що зайшовши до підсобного приміщення, розташованого на території його домоволодіння АДРЕСА_3 , він виявив, що зникли: велосипед, дитячий велосипед та дитяча коляска, які там зберігалися. Обставини скоєння кримінального правопорушення йому невідомі. Обвинуваченого він не бачив. Він лише впізнав свої речі, які викрали та слідчий передав їх йому на відповідальне зберігання.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що 21.09.2016 року, вночі, він разом із ОСОБА_12 здійснювали чергування в складі Громадського Формування «Сектор Безпеки» по охороні міста Бориспіль. Заїхавши у двір одного із будинків по вул. Лютнева в м. Бориспіль, вони побачили автомобіль червоного кольору, від якої тікала невідомо особа, будучи одягненим в чорний одяг. Було дуже темно, а тому особу він не бачив і не міг її навіть розгледіти. Впізнати вказану особу він не можу. Підійшовши до автомобіля, вони побачили, що в салоні був безлад, біля машини був дитячий велосипед, а ще один велосипед і інші якісь речі в машині. Після цього вони викликали СОГ і чекали її приїзду. По приїзду працівниками поліції був проведений огляд місця події за їх участю в якості понятих.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що 21.09.2016 року, вночі, він разом із ОСОБА_11 здійснювали чергування в складі Громадського Формування «Сектор Безпеки» по охороні міста Бориспіль. Проїжджаючи по одній із вулиць міста, в одному із дворів, побачив двох людей, які вели велосипеди. Поїхавши в тому напрямку, вони побачили автомобіль червоного кольору, та тікаючу від неї людину, яка перестрибнула паркан і зникла на території дитячого садочку. Було темно, тому вказану особу він не бачив. Впізнати цю особу він не зможе. Біля машини був велосипед та неподалік стояла дитяча коляска. Визвали СОГ. Після цього вони викликали СОГ і чекали її приїзду. По приїзду працівниками поліції був проведений огляд місця події за їх участю в якості понятих.

Судом було безпосередньо досліджено письмові докази сторони обвинувачення, які на думку прокурора, доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме:

- протокол огляду від 21.09.2016 року, земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_3 , з фотоілюстрацією, проведеного ст. слідчим СВ Бориспільського ВП ОСОБА_19 , в період часу із 05:10 год. по 05:45 год., в присутності понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . В ході даної слідчої дії на вказаній ділянці виявлено транспортний засіб автомобіль марки «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору зі слідами пошкоджень. При поверхневому огляді даного автомобілі, в салоні автомобіля виявлено один велосипед зеленого кольору. Поряд із вказаним автомобілем виявлено дитячий велосипед та дитячу коляску. В ході даної слідчої дії вилучено: з поверхні автомобіля сліди пальців рук та автомобіль марки «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.84-87);

- висновок експерта № 19/4-03/1354 від 07.10.2016 року, зроблений за результатами проведення судової дактилоскопічної експертизи, винесеної старшим слідчим СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_20 , з додатками до нього (а.с.90-115), згідно якого, придатні до ідентифікації сліди пальців рук, що були вилучені з поверхні транспортного засобу - автомобіль марки «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 , залишені не ОСОБА_8 , не ОСОБА_21 , а іншою особою;

- висновок товарознавчої експертизи, яким встановлено, що вартість викраденого майна станом на 21.09.2016 року, становить 8 258 грн. 00 коп. (а.с.118-132);

-протокол пред`явлення особи для впізнання від 23.09.2016, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 впізнав особу під № 2 ( ОСОБА_8 ), як особу, яка знаходилася біля буд. 12 по вул. Лютнева в м. Бориспіль, поряд із автомобілем марки «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору. Цього чоловіка він впізнав по рисам обличчя та тілобудові;

-протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 23.09.2017 року, згідно якого 23.09.2016 року о 17:00 год. в приміщенні Бориспільського ВП НП в Київській області, в присутності двох понятих, затримано ОСОБА_8 , в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (а.с.138-140);

-протокол проведення слідчого експерименту від 20.02.2021 року та відеозапис даної слідчої дії за участю свідка ОСОБА_12 , переглянутого в судовому засіданні. В ході цієї слідчої дії, свідок розповів про обставини, які відбувалися майже 5 років назад, які відповідають його показанням, наданих в ході його допиту в якості свідка. Також свідок показав місце, де ним разом із колегою було виявлено автомобіль марки «Тойота Корола», червоного кольору, а саме: Київська область, м. Бориспіль, вул. Лютнева, 12, двір багатоповерхівки, всередині якого було два велосипеди та поряд дитяча коляска. В той же час, жодних відомостей щодо особи, яка скоїла це кримінальне правопорушення цей не вказав (а.с.141-143, 144);

-постанова прокурора Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_22 від 07.11.2016 року про повернення тимчасово вилученого майна, згідно якої автомобіль марки «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 , повернуто законному володільцю ОСОБА_13 (а.с.148-149) та розписка ОСОБА_13 (а.с.156);

-письмові розписки потерпілого ОСОБА_10 від 21.09.2016 року (а.с.157) та від 20.10.2016 року (а.с.158), згідно яких останній отримав на відповідальне зберігання: дитячу коляску, насос, дитячий велосипед синьо-зеленого кольору та велосипед марки «Formula».

Також в судовому засіданні судом були дослідженні докази, що свідчать про особу обвинуваченого та письмові докази, надані стороною захисту (а.с.62-72), зокрема копія ухвали слідчого судді від 24.09.2016 року (а.с.63-65), згідно якої у клопотанні старшого слідчого Бориспільського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_19 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 відмовлено, у зв`язку з відсутністю підстав для його обрання.

Також в судовому засіданні 12.10.2021 року був допитаний свідок захисту ОСОБА_13 , яка показала, що з ОСОБА_8 вони проживали в цивільному шлюбі близько 10 років. Проживали вони в м. Бориспіль на вулиці Енгельса, 7. 20.09.2016 року ОСОБА_8 був на роботі. Цього дня до неї прийшли їхні знайомі ОСОБА_15 «Малий» та ОСОБА_23 та попросили дати їм на деякий час її автомобіль марки «Тойота Корола». Вона погодилася та дала їм ключі від автомобіля та документи. При цьому вона повідомила, що автомобіль не справний. Ввечері, коли ОСОБА_8 повернувся додому, та дізнався, що вона дала їм автомобіль, почав з нею сварився з цього приводу. Близько 22:00 год. вони пішли в гості до своїх друзів ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , де перебували приблизно до 24.00. Потім вони пішли додому. ОСОБА_8 всю ніч був вдома та нікуди не відлучався. Зранку ОСОБА_8 почав видзвонювати хлопців, яким вона дала машину, оскільки авто вони ще не повернули. Потім він кудись поїхав, та трохи згодом зателефонував до неї, повідомивши, що машини на тому місці, де її залишили хлопці не має, а тому він з батьком їдуть до поліції писати заяву про угон. Після поліції ОСОБА_8 приїхав додому. Потім до них приїхала поліція, затримали ОСОБА_8 та повезли у відділок поліції.

Крім того, прокурором заявлено та судом задоволено клопотання про допит свідків сторони обвинувачення, а саме: ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , присутність яких під час судового розгляду, згідно ч. 3 ст. 23 КПК України, сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Також, зі свого боку суд, сприяючи розгляду справи в розумні строки, неодноразово з власної ініціативи постановляв ухвалу про примусовий привід свідків, які підлягають допиту у судовому засіданні за клопотанням сторони обвинувачення, та встановлення місця перебування даних свідків.

В той же час, не зважаючи на те, що вказані свідки викликалась у встановленому процесуальним законом порядку в кожне судове засідання, останні жодного разу не з`явились, ухвали суду про привід та встановлення місця перебування свідків не виконані, оскільки фактичне місцезнаходження шляхом проведення необхідних заходів розшуку не було встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вичерпаними всі можливості отримання доказів по кримінальному провадженню, оскільки заходи прийняті судом щодо виклику та допиту в якості свідків обвинувачення: ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , які було здійснено за клопотанням прокурора, не дали можливим це здійснити, а стороною обвинувачення на яку покладено відповідно до закону обов`язок доказування не вжито заходів щодо явки в судове засідання зазначених осіб. Таким чином, навіть не зважаючи на вжиті судом заходи для виклику вказаних свідків обвинувачення в судове засідання, останні так і не з`явилися, тому за згодою всіх учасників кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що всі можливості для їх безпосереднього допиту в суді є вичерпаними. З цього приводу, сторона обвинувачення не виконала процесуальної ухвали суду щодо обмеження строків подання доказів стороною обвинувачення та приводу указаних осіб або забезпечення участі таких свідків в судовому засіданні. У зв`язку з чим за правилами ст. 97 КПК України суд визнав допит свідків: ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , неможливим.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення письмові докази, на підтвердження пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності, з урахуванням доводів сторони захисту про їх недопустимість, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом", п. 53 рішення ЄСПЛ у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 року, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 86 рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі "Вєренцов проти України").

Згідно ч. 1 ст. 91 цього Кодексу, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України д оказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В частині 2 ст. 17 КПК України закріплено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст.84 КПК).

Аналізуючи наведені вище показання потерпілого та свідків сторони обвинувачення, суд приходить до висновку про те, що ці покази не можуть бути доказом на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованої йому крадіжки, оскільки будь-яких фактичних даних, які б підтверджували суть обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України, вказані показання потерпілого та свідків не містять, оскільки безпосередніми очевидцями вчинення крадіжки: велосипеда марки «Скайленд», дитячого велосипеду марки «Супербайк», дитячого велосипеду марки «Формула» та дитячої коляски марки «Джампер», не були.

При цьому допитаний потерпілий ОСОБА_10 показав, що хто саме вчинив крадіжку йому невідомо, обвинуваченого на місці вчинення крадіжки він не бачив. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 також не повідомили про обізнаність щодо обставин крадіжки. Вказані особи в судовому засіданні вказували лише на те, що під час патрулювання по м. Бориспіль в складі ГО «Сектор безпеки» вони помітили автомобіль червоного кольору, від якої тікала невідомо особа, будучи одягненим в чорний одяг. Однак, було дуже темно, а тому особу вони не бачили і не могли її навіть розгледіти. Також останні приймали участь в якості понятих під час проведення огляду. Тобто, показання потерпілого та свідків не вказують на безпосереднє викрадення ОСОБА_8 майна, згідно обвинувального акту.

Таким чином, як показання потерпілого, так і показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 інформації про обставини вчинення крадіжки не містять, а тому, на думку суду, ці покази не можуть вважатися належними доказами на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки речей, що належать потерпілому ОСОБА_10 , та не можуть бути самі по собі покладені в основу обвинувального вироку.

В статті 85 КПК України закріплено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Критеріями допустимості доказів є: належне процесуальне джерело (ч. 2 ст. 84 КПК містить вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, який розширеному тлумаченню не підлягає); належний суб`єкт збирання доказів (докази можуть бути зібрані тільки тими суб`єктами, які згідно з нормами КПК мають на це право); належна процесуальна форма (встановлений КПК порядок здійснення кримінального провадження в цілому і проведення окремих процесуальних дій).

Отже, допустимість доказів як ознака їх якості визначається нормами кримінального процесуального закону. Недодержання вказаних вимог має наслідком визнання доказів недопустимими, вони не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не може послатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Так, детально дослідивши зміст протоколу огляду від 21.09.2016 року (а.с.84-87), з огляду на його допустимість, судом беззаперечно встановлений той факт, що слідча (розшукова) дія огляд, була проведена старшим слідчим Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_19 з грубим порушенням вимог КПК України, виходячи із наступного.

За змістом статей 223, 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається.

Як вбачається зі змісту протоколу огляду від 21.09.2016 року в ньому відсутні відомості про заяву чи повідомлення про подію, на підставі якої було проведено даний огляд, не зважаючи на те, що зазначення вказаних відомостей є обов`язком.

При цьому, як встановлено в ході судового розгляду, в матеріалах даного кримінального провадження також відсутні будь-які дані, які б стали підставою для проведення 21 вересня 2016 року о 05:10 год. огляду місця події, оскільки протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, на мамонт проведення даної слідчої дії не був зареєстрований у встановленому законом порядку. Вказане підтверджується відомостями, що містяться у реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001916 від 21.09.2016 року (а.с.5), де п. 2 розділу І зазначено, що протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке що готується) зареєстровано лише о 07:30 год., тобто вже після проведення слідчої дії огляд.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження навіть відсутній даний протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке що готується), і він не був досліджений в ході судового розгляду справи. Недослідження зазначеного документа призводить до оперування судом доказами, допустимість яких є імовірною, що в контексті презумпції невинуватості є неприпустимим для обґрунтування рішення про винуватість особи та може свідчити про порушення права особи на справедливий суд.

Таким чином, вказані обставини в сукупності свідчить про те, що слідча дія огляд проведена із порушенням вимог КПК, оскільки на момент її проведення в слідчого були відсутні будь-які відомості про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 104 КПК України протокол складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про, з поміж іншого, всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії, інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; 2) описової частини, яка повинна містити відомості про послідовність дій, отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи; 3) заключної частини, яка повинна містити відомості, зокрема, про вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації.

Як вбачається із протоколу огляду в якості додатків до нього додано фотоілюстрацію (а.с.85-87). Це вказує на те, що під час проведення даної слідчої дії здійснювалась фотографування, однак в порушення вищезазначених вимог законодавства, слідчим у протоколі не зазначено взагалі про здійснення фотографування під час проведення даної слідчої дії, про характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, дізнавач, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Так, аналізуючи зміст протоколу огляду від 21.09.2016 року, суд звертає увагу на наступне. Як вбачається зі змісту даного протоколу, в ході проведення слідчої дії було оглянуто автомобіль марки «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 , поряд із яким було виявлено дитячий велосипед, а також на незначній відстані від авто дитячу коляску. Однак, в протоколі огляду відсутні будь-які відомості з приводу індивідуальних ознак виявлених предметів, щоб давало можливість в подальшому їх ідентифікувати. В ході даного огляду було вилучено лише автомобіль марки «Тойота Корола», н.з. НОМЕР_1 . При цьому, протокол не містить жодних відомостей про те, що під час огляду було вилучено дитячий велосипед та дитячу коляску.

Крім того, згідно п. 9 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом від 27.08.2010 року №51/401/649/471/23/125 Генерального прокурора України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України, усі вилучені предмети, цінності і документи пред`являються понятим та іншим учасникам слідчої дії. У необхідних випадках зазначені об`єкти упаковуються для уникнення їх пошкодження, неконтрольованого доступу до них та забезпечення зберігання слідів (мікрослідів), які є на них, з доданням бірок, посвідчених відповідними написами і підписами особи, у якої вилучено речі, понятих, слідчого, працівника органу дізнання, прокурора, працівника апарату суду, які скріплюються печаткою відповідного органу, про що зазначається в протоколі. Тобто з даних норм законодавства слідує, що до складу слідчої (розшукової) дії огляд входять також дії щодо належного упакування речей і документів, які вилучаються за результатами її проведення, із обов`язковим внесенням цих відомостей до протоколу.

В той же час у протоколі взагалі відсутні будь-які відомості з приводу того, що виявлені під час огляду предмети слідчим упаковано, опечатано і скріплено підписами учасників слідчої дії, не зважаючи на те, що вони підлягають обов`язковому відображення у вказаному протоколі. Це в свою чергу свідчить про те, що ні дитячий велосипед, ні дитяча коляска, які були виявлені в ході огляду слідчим не вилучались та не опечатувались. Про це також додатково свідчить і той факт, що в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про визнання даних предметів речовими доказами.

Крім того, як вбачається зі змісту даного протоколу, на задньому сидінні автомобіля виявлено спортивний велосипед. В той же час, не зважаючи на те, що автомобіль марки «Тойота Корола», н.з. НОМЕР_1 , за результатами проведення слідчої дії огляд, було вилучено, однак в подальшому його огляд слідчим не проводився, будь-які предмети та речі слідчим всередині автомобіля не виявлялися, та вказаний автомобіль речовим доказом не визнавався.

Також допитані в ході судового розгляду в якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не підтвердили, що під час проведення огляду слідчим вилучалися якісь предмети та речі, опечатувались та посвідчувалися їхніми підписами. Потерпілий ОСОБА_10 показав, що йому невідомо, де і за яких обставин слідчим було виявлено та вилучено, викрадені в нього речі.

Таким чином, слідчим під час проведення огляду місця події було допущено грубе порушення вимог кримінального процесуального законодавства, оскільки при виявленні в ході огляду будь-яких слідів кримінального правопорушення, речей та предметів, які мають значення для кримінального провадження, останній забезпечує їх схоронність та огляд відповідно до вимог статті 237 КПК України.

При цьому, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, окрім протоколу огляду від 21.09.2016 року, працівниками поліції не було проведено огляд, виявлених, в ході даної слідчої дії, речей у порядку ст. 237 КПК України, зокрема дитячого велосипеду та коляски, а також велосипеду, який знаходився в салоні автомобіля, опис вказаних предметів не здійснено, їх будь-які індивідуальні ознаки не зафіксовано.

Крім того, як вбачається із пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 , останньому інкримінують викрадення трьох велосипедів. В той же органом досудового розслідування не надано жодного доказу на підтвердження того, де і за яких обставин було виявлено третій велосипед, оскільки в протоколі огляду від 21.09.2016 року, зафіксовані відомості про виявлення лише двох велосипедів.

Це в свою чергу свідчить про те, безпосередні предмети злочину, визначені обвинувальним актом, органом досудового слідства під час проведення огляду 21 вересня 2016 року не вилучалися та не опечатувались. Жодних слідчих дій з даного приводу не проводилося, будь-які предмети ніким не видавалися, не вилучалися та не визнавалися речовими доказами по кримінальному провадженню.

Нормою ч. 1 ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, в ході досудового слідства будь-яких речових доказів, в розумінні ст. 98 КПК України, органом досудового розслідування відшукано не було, оскільки безпосередні предмети злочину, визначені обвинувальним актом, речовими доказами в рамках даного кримінального провадження не визнавались. Будь-які постанови про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Ці обставини в сукупності однозначно вказують на те, що слідча дія огляд проведена з істотним та очевидним порушенням порядку її проведення.

При цьому, в матеріалах кримінального провадження наявні письмові розписки потерпілого ОСОБА_10 про передачу йому слідчим на відповідальне зберігання дитячої коляски, дитячого велосипеда (а.с.157) та велосипеда марки «Formula» (а.с.158).

В той же час матеріали кримінального провадження взагалі не містять будь-яких даних про те, яким способом чи на підставі якого процесуального рішення органом досудового розслідування, було отримано та вилучено: дитячу коляску, дитячий велосипед та велосипед марки «Formula», оскільки як встановлено в ході судового розгляду, вказані предмети під час проведення огляду слідчим не вилучались та будь-які слідчі дії із ними не проводились. Так само, стороною обвинувачення під час судового розгляду не надано (не заявлено для дослідження) в якості доказу жодного процесуального документу, який би підтверджував, що вказані предмети взагалі вилучались слідчим, у встановленому законом порядку, під час проведення досудового розслідування даного кримінального провадження.

Таким чином, ці обставини в сукупності свідчать виключно про те, що безпосередні предмети злочину, визначені обвинувальним актом, були отримані органом досудового розслідування у поза процесуальний спосіб, які в подальшому, в порушення вимог кримінального процесуального законодавства, було передано потерпілому на відповідальне зберігання. Тому, у відповідності до вимог ст. 86 КПК суд визнає зберігальні розписки потерпілого недопустимими доказами.

Крім того, суд звертає увагу, що загальною ознакою, яка об`єднує кримінальні правопорушення проти власності, до яких зокрема відноситься і крадіжка, являється обов`язкова наявність предмета, на який посягає (викрадає) суб`єкт кримінального правопорушення, в даному випадку це: велосипед марки «Скайленд», дитячий велосипед марки «Супербайк», дитячий велосипед марки «Формула» та дитяча коляски марки «Джампер». Але суд позбавлений можливості оцінити вказані докази з точки зору належності та допустимості, тому як вони фактично відсутні серед наданих стороною обвинувачення доказів, оскільки вказані предмети речовими доказами не визнавались. Також речові докази не були відкриті по закінченню досудового розслідування стороні захистку та не були надані стороною обвинувачення для огляду в суді.

Також за приписом ст. 105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки. Додатками до протоколу можуть бути, окрім іншого, фото-таблиці, схеми. Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

В той же час, в порушення вимог ст. 105 КПК України, слідчий ОСОБА_19 долучив до протоколу в якості додатків фототаблиці. При цьому вказані фототаблиці належним чином не завірені, оскільки на них відсутні підписи учасників даної слідчої дії, що прямо суперечить нормам КПК.

Із приписів, закріплених в ст. 105 КПК слідує, що до складу слідчої (розшукової) дії огляд входять також дії щодо складання, виготовлення додатків до протоколу та належного їх засвідчення.

Однак, вищезазначені фототаблиці (а.с.85-87) не зрозуміло ким були складені, оскільки прізвище, ініціали, посада та підпис відповідної посадової особи відсутні, та які не підписані всіма її учасниками, що за встановлених судом обставин оцінюється як істотне порушення вимог КПК України. Наведені обставини тягнуть за собою визнання недопустимими доказами додатків до протоколу огляду від 21.09.2016 року фотоілюстрацій.

Таким чином, в порушення положень ст.ст. 104, 105 КПК України, протокол огляду від 21.09.2016 року не відображає реального змісту процесуальної дії, а додатки до нього виготовлені в порушенням вимог КПК.

Також із норми ч. 7 ст. 223 КПК України випливає, що понятими мають бути незаінтересовані особи. Так, понятий - це незаінтересована у результатах кримінального провадження особа, яка запрошується слідчим або прокурором для участі у слідчій (розшуковій) дії з метою засвідчення факту, змісту та результатів її проведення. Участь понятих є гарантією правильного безпосереднього сприйняття при провадженні слідчих дій обставин та фактів, що мають значення для кримінального провадження, їх належного фіксування у процесуальних документах. Показання понятого базуються на обставинах, свідком яких він був.

Як вбачається зі змісту протоколу огляду від 21.09.2016 року, в якості понятих були залучені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

В той же час, в ході судового розгляду беззаперечно встановлено, на підставі показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , останні на момент вчинення кримінального правопорушення були членами громадського формування «Сектор Безпеки» та здійснювали патрулювання по місту Бориспіль з метою досягнення максимальної безпеки в місті та допомоги правоохоронним органам щодо виявлення правопорушень. Також останні показали, що в процесі їх діяльності вони взаємодіють з правоохоронними органами. Вказані обставини не заперечуються стороною обвинувачення.

Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців громадське формування «Сектор Безпеки» займається діяльністю у сфері охорони громадського порядку та безпеки. Це в свою чергу свідчить про те, що вказані особи, могли бути зацікавленими у результатах даного кримінального провадження, оскільки останні були членами ГФ «Сектор Безпеки», які так само як і правоохоронні органи приймають безпосередню участь у наведенні порядку та забезпеченні безпеки в м. Бориспіль, та тісно взаємодіють із правоохоронними органами.

Крім того, про зацікавленість свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 свідчить той факт, що саме вказані особи виявили ознаки вчинення кримінального правопорушення, першими прибули на місце події, нібито бачили особу/осіб, які причетні до вчинення даної крадіжки, та саме вони викликали працівників правоохоронних органів. Тобто останні були свідками. Однак, не зважаючи на це, саме вказаних осіб слідчий залучив в якості понятих під час проведення огляду.

Також судом враховується, що основними доказами, наданими прокурором, які можуть вказувати на ОСОБА_8 як на особу, яка його вчинила, є протокол пред`явлення особи для впізнання від 23.09.2016 року, проведеного за участю ОСОБА_11 , та протокол проведення слідчого експерименту від 20.02.2021 року, проведеного за участі ОСОБА_12 . Тобто вказане свідчить про те, що основні докази обвинувачення, отримані саме за результатами проведення слідчих дій із свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були понятими під час проведення огляду.

Крім того, як вбачається із протоколу пред`явлення особи для впізнання від 23.09.2016 року, проведеного за участю ОСОБА_11 , одним із статистів, які пред`являлися свідку для впізнання був залучений свідок ОСОБА_12 , не зважаючи на те, що вказана особа була знайома із свідком і останні знали один одного. Залучення у якості статиста ОСОБА_12 , свідчить про грубе порушення вимог КПК України, під час проведення даної слідчої дії та свідчить про її необ`єктивність. Детальна оцінка даному доказу буде надане нижче у мотивувальній частині вироку.

Тобто, в даному випадку дуже підозріла ситуація, коли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були єдиними очевидцями протиправних дій, слідчий залучає саме вказаних осіб у якості понятих під час проведення огляду 21.09.2016 року, та в подальшому всі слідчі дії проводяться лише за участю вказаних осіб та протоколи за результатами даних слідчих дій є основними доказами, які можуть доводити провину ОСОБА_8 . Ці обставини лише додатково вказують на те, що поняті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були зацікавлені в результатах даної слідчої дії.

Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини в їх сукупності, а також враховуючи те, що судом встановлено, що поняті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на момент вчинення злочину, були членами ГФ «Сектор Безпеки», що в свою чергу, на думку суду, ставить під сумнів їх неупередженість як понятих під час проведення огляду місця подія 21.09.2016 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що поняті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , будучи особи, які виявили ознаки вчинення кримінального правопорушення, являючись членами ГФ «Сектор Безпеки», яка забезпечує охорону громадського порядку та безпеку в місті та взаємодіє із правоохоронними органами, у зв`язку з чим були особами заінтересованим в результатах кримінального провадження, а тому, виходячи з положень частини 7 статті 223 КПК України, не повинні були запрошуватися слідчим в якості понятих при проведенні вищезазначеної слідчої дії.

Невиконання слідчим зазначених вимог КПК України щодо залучення 2-х незаінтересованих понятих під час проведення огляду, на думку суду, призводить до порушення права на захист обвинуваченого, оскільки за таких обставин понятий не може підтвердити або спростувати обставини щодо ходу слідчої дії, а також суд позбавлений належним чином перевірити можливість неправомірних дій працівників поліції.

Отже, з огляду на наявність зазначених обставин в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слідча (розшукова) дія огляд та процесуальна фіксація (оформлення) ходу і результатів даної слідчої дії, яка відображена у згаданому протоколі огляду від 21.09.2016 року, була проведена ст. слідчим Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_19 , з істотним та очевидним порушенням порядку її проведення.

Таким чином, оскільки протокол огляду від 21.09.2016 року здобутий внаслідок істотного порушення гарантій отримання доказів, передбачених Конституцією України, міжнародними договорами щодо прав та свобод людини, то це є безумовною підставою для визнання його недопустимим доказом.

Наведені обставини тягнуть за собою визнання недопустимими доказами даних, які містяться у протоколі від 21.09.2016 року та речей і предметів, виявлених в ході такої слідчої дії.

При цьому, детально дослідивши зміст даного протоколу огляду від 21.09.2016 року, судом встановлено, що вказаний протокол не містить інформації про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 будь-яких протиправних дій та жодним чином не пов`язує особу ОСОБА_8 із зазначеним злочином. Тому суд визнає вказаний протокол огляду також і неналежним доказом.

Також прокурором було надано суду у якості доказу протокол пред`явлення особи для впізнання від 23.09.2016 року, під час якого свідок ОСОБА_11 впізнав особу під номером 2 як ту, що знаходився біля автомобіля марки «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 . Однак, суд вважає, що вказаний доказ отриманий у порушення вимог ст. 228 КПК України з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Зі змісту протоколу від 23.09.2016 року вбачається, що свідком ОСОБА_11 не було вказано жодних ознак зовнішності, а саме: анатомічних та функціональних ознак людини, за якими він може впізнати особу, яка вчинила злочин, будь-яких окремих прикмет не зазначено. Це в свою чергу свідчить про те, що всупереч вимогам статей 228, 231 КПК перед пред`явленням особи для впізнання слідчим не зазначено, за якими саме рисами обличчя та ознаками може впізнати особу, яка буде пред`явлена йому для впізнання. Що повністю відповідає висновку зазначеному в постанові ВС від 24.09.2020р. у справі № 306/26/17.

При цьому не виявилось можливим отримати опис прикмет злочинця і у судовому засіданні, оскільки допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_11 показав, що впізнати особу, яку він бачив, яка тікала від автомобіля марки «Тойота Корола» він не може, окрім того, що він був одягнений в темний одяг, оскільки було дуже темно, а тому жодних прикмет вказаної особи він не бачив та не розгледів. Більш точних та об`єктивних даних щодо прикмет особи, яку бачив свідок, у судовому засіданні отримати не виявилось можливим. Тобто, допитаний безпосередньо в ході судового розгляду свідок ОСОБА_11 , надав показання, що суперечать змісту вказаного протоколу пред`явлення для впізнання, зазначивши, що він не може впізнати особу, яку бачив поряд із авто.

Стороною обвинувачення в судовому засіданні не наведено жодного обґрунтування невідповідності вказаних обставин.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.03.2020 р. по справі № 666/5448/15-к висловив правову позицію згідно якої саме надані безпосередньо в судовому засіданні показання свідка, який заперечив факт впізнання обвинуваченого та спростував дані, надані ними під час досудового розслідування перевалюють над протоколами слідчих дій, проведених за його участю.

З огляду на викладене, суд приймає до уваги показання свідка ОСОБА_11 , надані безпосередньо в ході судового розгляду, в частині того, що він не бачив чітко особу, яка перебувала поряд із автомобілем, його обличчя, рис зовнішності, його прикмет, а лише чорний одяг, в який був одягнений, а тому не може її впізнати за сукупністю відповідних ознак людини.

Крім того, суд зазначає, що автомобіль марки «Тойота Корола» був виявлений свідком ОСОБА_11 близько 04:30 год. осіннього дня, тобто у нічний час доби в умовах недостатнього освітлення, тому точно розгледіти та запам`ятати риси людини, яка перебувала на певній відстані від свідка, і яка тільки побачивши автомобіль, який рухався по дорозі, швидко втекла, в протилежному напрямку, є неможливо. Вказані обставини лише додатково свідчать про те, що показання свідка ОСОБА_11 , надані в ході судового розгляду, є такими, що відповідають дійсності.

В той же час, зазначені обставини вказують про суттєву невідповідність даних, що зафіксовані у змісті протоколу пред`явлення особи для впізнання від 23.09.2016 року, фактичним обставинам, встановлених в ході судового розгляду, оскільки свідок ОСОБА_11 зазначив, що він не зможе впізнати особу, яку бачив біля автомобіля марки «Тойота Корола». Вказана невідповідність лише додатково ставить під сумнів достовірність відомостей, викладених у даному протоколі.

Вказані обставини свідчать про грубе порушення вимог чинного законодавства, оскільки забороняється проведення слідчої дії пред`явлення для впізнання у випадку, якщо особа, яку допитують не може чітко назвати ознаки та прикмети особи або стверджує, що не зможе впізнати особу.

Відповідно до ч. 2 ст. 228 КПК особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статті, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі.

Як вбачається зі змісту вказаного протоколу, під час проведення вищезазначеної слідчої дії, слідчим у якості особи, яка пред`являлася свідку ОСОБА_11 для впізнання разом із обвинуваченим, серед іншого, було запрошено свідка ОСОБА_12 . Тобто особу, з якою свідок ОСОБА_11 був знайомий, знав його як ОСОБА_12 . Вказані обставини не заперечуються стороною обвинувачення.

При цьому жодних логічних та обґрунтованих пояснень з приводу залучення слідчим ОСОБА_19 під час проведення слідчої дії пред`явлення для впізнання свідка ОСОБА_12 у вказаному кримінальному провадженні та знайомого особи, яка впізнавала, сторона обвинувачення суду не надала.

Ці обставини в свою чергу свідчать про те, що вищезазначений протокол не відповідає вимогам ч. 2 ст. 228 КПК через те, що при проведенні вказаної слідчої дій слідчим в якості особи, яка пред`являється до впізнання, було запрошено особу, яка приймала участь у слідчих діях по даному провадженню та знайомого впізнаючого, а саме ОСОБА_12 , тобто впізнаючий вже бачив вказану особу та вона була йому достовірно відома саме як ОСОБА_12 . Участь такої особи в якості представленої особи для впізнання прямо суперечить вимогам ч. 2 ст. 228 КПК України, оскільки виключає об`єктивність проведення даної слідчої дії.

Залучивши всупереч зазначеним вимогам особу, яку знає впізнаваючий та який приймав участь під час проведення слідчих дій в якості понятого разом із впізнаваючим в якості особи, яка підлягає впізнанню, слідчий діяв не у спосіб та не в межах повноважень, визначених законом, що не відповідає вимогам ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 9, ч. 5 ст. 40 КПК України, тобто була порушена засада законності при проведенні слідчої дії.

З огляду на наявність зазначених обставин в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слідча дія пред`явлення особи для впізнання 23.09.2016 року, та процесуальна фіксація (оформлення) ходу і результатів даної слідчої дії, яка відображена у відповідному протоколі (а.с.133-137) була проведена слідчим ОСОБА_19 , з грубим порушенням вищезазначених вимог КПК України, а тому суд визнає вказаний доказ недопустимим.

Також суд не може прийняти до уваги, наданий в якості доказу стороною обвинувачення, протокол проведення слідчого експерименту від 20.02.2021 року за участю свідка ОСОБА_12 виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України слідчий експеримент проводиться слідчим, прокурором з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Так, при детальному дослідженні змісту вищезазначеного протоколу слідує, що вказана слідча дія полягала виключно у наданні свідком ОСОБА_12 показань слідчому та вказівки на місце, де відбувалися події про які йдеться в його показаннях. За такого проведена із ОСОБА_12 слідча дія не була спрямована на перевірку отриманих слідством відомостей, шляхом відповідних досліджень та відтворень, а її дійсне спрямування - закріплення в протоколі та шляхом відеофіксації, отриманих під час досудового розслідування показань від вказаної особи, що при цьому жодним чином не змінює суті такої слідчої дії саме як надання показань слідчому, а не слідчий експеримент в розумінні ст. 240 КПК України. Будь-якого відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань під час слідчої дії проведено не було. Зазначені обставини дають обґрунтовані підстави сумніватися у законності проведення слідчого експерименту.

При цьому, як зазначалося вище, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Вказана норма кореспондується з загальними засадами безпосередності дослідження показань, закріплених в ст.ст. 7, 23 КПК України (за якими суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно).

Таким чином, судом встановлено, що викладена у вказаному протоколі слідчого експерименту інформація не відповідає меті проведення слідчого експерименту, закріпленій в ст. 240 КПК України, оскільки в ньому містяться лише, викладені слідчим показання свідка ОСОБА_12 та відеозапис, на якому не зафіксовано будь-яких обставин вчинення крадіжки, а лише зафіксовано місце, де відбувалися події про якій йдеться у показаннях даного свідка.

З огляду на вищевикладене, суд не має достатніх та законних підстав для визнання допустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 20.02.2021 року за участю свідка ОСОБА_12 (а.с.141-143) та відеозапису даної слідчої дії (а.с.144), в якому відображені його показання, дані ним, при проведенні слідчої дії слідчий експеримент, та відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд не може обґрунтовувати свої висновки та рішення на даних доказах. У зв`язку з чим вказаний доказ не може бути використаний судом в якості доказу при постановленні вироку і суд не може посилатись на нього при ухвалі судового рішення.

При цьому, допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_12 показав, що він взагалі не бачив особу, яка вчинила крадіжку. Також свідок ОСОБА_12 показав, що він не може впізнати особу, яка перебувала поряд із автомобілем червоного кольору, оскільки він бачив лише тікаючу людину, зі спини, від авто, яка перестрибнула паркан і зникла на території дитячого садочку. Будь-яких зовнішніх ознак та прикмет цієї особи він не може повідомити.

Це в свою чергу, свідчить про те, що версія сторони обвинувачення, що вказаною особою був саме ОСОБА_8 базується виключно на припущеннях, що є неприпустимим, оскільки жодних відомостей щодо особи, яка скоїла це кримінальне правопорушення, під час проведення слідчого експерименту, свідок ОСОБА_12 не вказав. Дані обставини свідок ОСОБА_12 підтвердив і в ході його допиту, вказавши, що особу, яка тікала, в обличчя він не бачив, та навіть і фізично не міг побачити, бо було темно.

Тому, безпосередньо, дослідивши протокол проведення слідчого експерименту від 20.02.2021 року, суд приходить до висновку, що вказаний доказ не містять даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_8 вчинив крадіжку речей, про які зазначено в обвинувальному акті. Тобто у вказаному доказі відсутні відомості, які б мали значення для кримінального провадження та підтверджували б або спростовували б обставини, що підлягають доказуванню, а також вони не вказують на достовірність чи можливість використання інших доказів в кримінальному провадженні, а тому суд визнає вказаний протокол проведення слідчого експерименту також і неналежним доказом.

Аналізуючи висновок експерта № 19/4-03/1354 від 07.10.2016 року суд також бере до уваги той факт, що вказаний доказ є похідними, оскільки є фактичними даними, отриманими внаслідок проведення слідчих дій з предметами, вилученими під час проведення огляду 21.09.2016 року, а саме: сліди папілярних візерунків, тому не може були використаний для доведення провини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочині.

Так, згідно до вимог ст. 101 КПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

В ч. 5 ст. 101 КПК України зазначено, що висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.

Крім того, суд звертає увагу, що у вирішенні питання про справедливий судовий розгляд ЄСПЛ, застосовує концепцію "плодів отруєного дерева", тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Коли визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими. Зокрема вказана позиція, викладена Європейським судом в рішеннях у справах "Балицький проти України", "Тейксейра де Кастро проти Португалії", "Шабельник проти України".

Враховуючи вищевикладене, практику Європейського суду з прав людини, а також ту обставину, що висновок експерта, який приєднаний стороною обвинувачення, в якості доказу, базуються на доказах, визнаних судом недопустимим, то висновок експерта № 19/4-03/1354 від 07.10.2016 року з ілюстративною таблицею до нього (а.с.90-115), суд визнає недопустимими доказами.

Крім того, даний висновок експерта № 19/4-03/1354 від 07.10.2016 року суд також визнає і неналежним доказом, згідно якого, слід пальців рук розмірами 30x26, залишений гіпотенаром долоні лівої руки ОСОБА_8 , оскільки як встановлено в ході судового розгляду даний слід виявлений та вилучений під час огляду 21.09.2016 року із поверхні автомобіля марки «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 , а не з речей, які згідно обвинувального акту являються безпосередніми предметами злочинного посягання.

В той же час, суд звертає увагу на те, що виходячи зі змісту протоколу огляду від 21.09.2016 року, поряд із автомобілем марки «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 , було виявлено дитячий велосипед та дитячу коляску. Разом з тим під час проведення даної слідчої дії слідчим було проведено лише огляд автомобіля та вилучено із його поверхні сліди пальців рук. В той же час ні огляд дитячого велосипеду, ні дитячої коляски, які згідно обвинувального акту являються безпосередніми предметами злочинного посягання, слідчим проведено не було. Крім того, як вбачається і поверхня дитячого велосипеду, і дитячої коляски, покриті фарбою, однак будь-які сліди пальців рук із вказаних предметів, для подальшої їх ідентифікації слідчим не вилучаються. Так само під час проведення досудового розслідування дактилоскопічна експертиза щодо дослідження відбитків пальців, вилучених із викрадених предметів, органом досудового розслідування не проводилась. Таким чином, суду не було надано доказів того, чи були з боку органу досудового розслідування хоча б спроби взяти сліди пальців рук із речей, які згідно обвинувального акту, являються безпосередніми предметами злочинного посягання, а також встановити групову чи індивідуальну належність цих слідів пальців рук певних осіб, в тому числі ОСОБА_8 . Це в свою чергу беззаперечно свідчить про те, що сторона обвинувачення не вжила достатніх заходів для збирання доказів під час проведення досудового розслідування, оскільки докази, які сторона обвинувачення подала суду на підтвердження висунутого обвинувачення ОСОБА_8 , викликають у суду сумніви, щодо їх достовірності, а також законності здобуття, у зв`язку з чим визнані судом недопустимими та не приймаються до уваги.

Як вбачається із показань обвинуваченого ОСОБА_8 , що наявність вищезазначеного сліду долоні його руки на автомобілі марки «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 , є очевидно, оскільки він, на момент інкримінованого злочину, постійно користувався автомобілем «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 . Вказані показання обвинуваченого повністю узгоджуються із показаннями свідка захисту ОСОБА_13 , а тому суд приймає їх до уваги. В той же час вказані показання обвинуваченого залишилися не спростовані стороною обвинувачення, та навпаки підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, даний висновок не підтверджує факт безпосереднього викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченим ОСОБА_8 , оскільки автомобіль марки «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 , не є об`єктом злочинного посягання, знаряддям вчинення злочину, а також речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні не визнавався. Це також підтверджується постановою прокурора про повернення тимчасово вилученого майна від 07.1.2016 року, згідно якої автомобіль марки «Тойота Корола», н.з. НОМЕР_1 , в даному кримінальному провадження мав статус лише тимчасово вилученого майна (а.с.148-149). Тому використання цього доказу як точного та безсумнівного на підтвердження провини обвинуваченого неможливо. За таких підстав, суд визнає вказаний висновок експерта неналежним доказом та відкидає його із числа доказів по справі.

Також, проаналізувавши висновок товарознавчої експертизи від 28.11.2016 року (а.с.118-128) вбачається, що він підтверджує тільки вартість: велосипеда марки «Скайленд», дитячого велосипеда марки «Супербайк», дитячого велосипеда марки «Фортуна», дитячої коляски марки «Джампер» станом на 21.09.2016 року. В той же час, вказаний висновок експерта визнається судом недопустимим та недостатнім доказом, оскільки як беззаперечно встановлено в ході судового розгляду вказані предмети в ході досудового розслідування слідчим у встановленому законом порядку не вилучалися, речовими доказами по справі не визнавалися. Це в свою чергу свідчить про те, що постановою слідчого від 03.11.2016 року було призначено проведення судової товарознавчої експертизи з метою встановлення вартості вищезазначених речей на момент викрадення, без встановлення та визначення того, що саме вказані речі є предметом кримінального правопорушення, оскільки речовими доказами вони не визнавались. Крім того, суд звертає увагу, що безпосередньо для дослідження експерту: велосипед марки «Скайленд», дитячий велосипед марки «Супербайк», дитячий велосипед марки «Фортуна» та дитяча коляски марки «Джампер», а також будь-які документи на вказані об`єкти, не надавалися. Виявлені судом порушення під час призначення та проведення судової товарознавчої експертизи ставлять під сумнів вірність отриманих висновків, тому відкидається судом.

Крім того, висновок товарознавчої експертизи від 28.11.2016 року, лише підтверджують факт можливої події злочину (вчинення крадіжки), однак жодним чином, ані прямо, ані в сукупності з іншими доказами не доводять тієї обставини, що майно було викрадене та у випадку цього, що крадіжку вказаних речей скоїв саме обвинувачений ОСОБА_8 . Тому вказаний доказ визнається судом неналежним.

Окрім вказаних вище порушень кримінального процесуального закону в ході досудового розслідування цього кримінального провадження, не залишились поза увагою суду й інші порушення, допущені у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування та процесуальним керівником.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що він був затриманий працівниками поліції не о 17:00 год. 23.09.2016 року, а 21.09.2016 року та його відразу було доставлено до Бориспільського відділу поліції, де його допитували.

Такі показання обвинуваченого повністю узгоджуються із відомостями, викладеними в ухвалі слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2016 року (а.с.63-65), зі змісту якої вбачається, що під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 слідчим суддею було встановлено, що ОСОБА_8 фактично затримано об 11:00 год. 21.09.2016 року, а тому надані слідчим слідчому судді відомості щодо часу затримання ОСОБА_8 , які відображенні в протоколі затримання (а.с.138-140) є недостовірними відомостями і такими, що не відповідають дійсності, а також із відомостями, які відображені у протоколі пред`явлення особи для впізнання 23.09.2016 року, з якого вбачається, що вказана слідча дія була проведена 23.09.2016 року в період часу з 16.30 до 16.45 год., де ОСОБА_8 впізнавали вживу.

Згідно зі ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що ОСОБА_8 було фактично затримано об 11:00 год. 21.09.2016 року.

В той же час, як вбачається із матеріалів кримінального провадження 21.09.2016 року затримання ОСОБА_8 , в порядку ст. 208 КПК України не проводилося, протокол затримання його працівниками поліції цього дня не складався, а отже, фактично його затримання відбулося із грубим порушенням норм КПК України.

Разом з тим, з метою надання видимості, що затримання ОСОБА_8 було проведено у відповідності до вимог законодавства, майже через дві доби після фактичного затримання ОСОБА_8 , 23.09.2016 року слідчим було складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, із зазначенням не фактичного часу та дати затримання, а часу та дати затримання, коли складався протокол, як того вимагають кримінальні процесуальні норми.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що слідчий фактично здійснивши затримання ОСОБА_8 21.09.2016 року, без складання відповідного протоколу, грубо порушив вищезазначені вимоги процесуального закону, що є неприпустимими. З цього вбачається, що законні процедури не були дотримані, а отже, в діях працівників правоохоронних органів також наявне порушення засад законності кримінального провадження, визначених ст. 9 КПК України.

Порушення встановленого чинним КПК України порядку затримання особи, відповідно до вимог ст. 208 КПК України, а також порядку фіксації підстав, обставин і процедури затримання, однозначно свідчить про недопустимість протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (а.с.138-140), оскільки у вказаному протоколі відображені недостовірні відомості.

Своєчасне і точне фіксування затримання є важливою гарантією забезпечення права на свободу, гарантованого статтею 29 Конституції України та статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відсутність протоколу затримання або неточні відомості, внесені у такий протокол, є порушенням права на свободу, оскільки своєчасне і точне фіксування затримання є важливою гарантією від порушення інших прав особи (Бєлозоров проти Росії та України (Belozorov v. Russia and Ukraine), рішення у справі від 15 жовтня 2015 року, заява № 43611/02). Це в свою чергу є додатковою підставою для визнання даного доказу недопустимим.

Крім того, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (а.с.138-140) визнається судом також і неналежним доказом, оскільки не несе в собі відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З огляду на вищевикладене, надані стороною докази не можуть бути застосовані як докази винуватості обвинуваченого у скоєні зазначеного та інкримінованого ОСОБА_8 злочину.

Таким чином, стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, підтверджуючих обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, у зв`язку з чим у суду виникли обґрунтовані розумні сумніви щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується.

Крім того, на переконання суду сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом того, що ОСОБА_8 причетний до незаконного викрадення: велосипед марки «Скайленд», дитячого велосипеда марки «Супербайк», дитячого велосипеда марки «Фортуна», дитячої коляски марки «Джампер», так як із жодного наданого стороною обвинувачення доказу не слідує, що саме ОСОБА_8 викрав їх.

Так, як вбачається із показань обвинуваченого ОСОБА_8 він вину не визнав у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, та пояснив, що 21.09.2016 року в нічний час доби до ранку, в тому числі і о 04:00 год., перебував по місцю свого проживання разом зі своєю цивільною дружиною, на той час ОСОБА_13 . Вказані показання обвинуваченого повністю узгоджуються із показаннями допитаної в ході судового розгляду в якості свідка ОСОБА_13 , яка показала, що 21.09.2016 року, у нічний час, ОСОБА_8 разом із нею перебував за місцем їхнього проживання та нікуди не відлучався. В той же час стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, які би спростовували пояснення обвинуваченого щодо місця його знаходження та підтвердили би знаходження обвинуваченого ОСОБА_8 21.09.2016 р. о 04.00 год. на місці скоєння злочину, що в свою чергу підтверджує версію обвинуваченого про його находжені у зазначений час в іншому місці, а не на місці скоєння злочину.

Також обвинувачений ОСОБА_8 показав, що ввечері 21.09.2016 року, приїхавши додому із роботи, виявив, що автомобіль марки «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 , відсутній за місцем його проживання, та від цивільної дружини дізнався, що вона без його дозволу надала їхній автомобіль їхнім знайомим ОСОБА_15 , на прізвисько « ОСОБА_16 » ( ОСОБА_28 ) та ОСОБА_17 , для перевозки якихось речей.

Вказані показання обвинуваченого ОСОБА_8 повністю узгоджуються із показаннями свідка захисту ОСОБА_13 , в яких вона підтвердила, що належний їй автомобіль марки «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 , 21.09.2016 року, в денний час, вона разом із документами надала своїм знайомим ОСОБА_29 » та ОСОБА_23 , за їхнім проханням, для перевезення якихось речей; копією довіреності від 29.11.2013 року, відповідно до якої ОСОБА_13 являється законним володільцем автомобіля марки «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 , а також даними, що містяться у висновку експерта № 19/4-03/1354 від 07.10.2016 року (а.с.99 на звороті), з якого вбачається, що слід пальців рук розміром 14х23 мм залишений вказівним пальцем лівої руки гр. ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що свідчить про те, що вони є правдивими та такими, що відповідають дійсності.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 в ході його допиту категорично заперечив факт викрадення ним майна у потерпілого ОСОБА_10 , вказавши, що 21.09.2016 року в нічний час, у тому числі о 04:00 год. перебував по місцю свого проживання, а автомобіль марки «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 , в цей час перебував в користуванні його знайомих, а саме: в ОСОБА_15 на прізвисько « ОСОБА_16 » ( ОСОБА_28 , як було встановлено в ході судового розгляду) та ОСОБА_30 , залишається незрозумілим, на ґрунті яких доказів та встановлених обставин орган досудового розслідування дійшов висновку про те, що викрадення майна було вчинено саме

ОСОБА_8 той же час, виходячи з встановлених судом обставин щодо факту викрадення 21.09.2016 року з підсобного приміщення, що знаходилось неподалік будинку АДРЕСА_3 , майна, належного потерпілому ОСОБА_10 , а саме: велосипеда марки «Скайленд», дитячого велосипеда марки «Супербайк», дитячого велосипеда марки «Фортуна», дитячої коляски марки «Джампер», що в підсобне приміщення проникли інші особи, а не ОСОБА_8 , в яких станом на 21.09.2016 року перебував в користуванні автомобіль марки «Тойота Корола», н.з. НОМЕР_1 , зокрема ОСОБА_31 чи ОСОБА_23 (відбитки пальців рук якого виявлено на вказаному автомобілі), а тому останні могли вчинити крадіжку даних речей. Разом з тим, органом досудового слідства зазначена версія взагалі не перевірялася та стороною обвинувачення будь-якими належними, допустимими та достовірними доказами в судовому засіданні не спростована.

Також, слід зазначити, що за нормами кримінально-процесуального законодавства судовий розгляд у кримінальному провадженні має бути об`єктивним та неупередженим, у зв`язку з чим суд не наділений повноваженнями вимагати від прокурора надання тих чи інших доказів, за власною ініціативою досліджувати будь-які докази, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган.

Отже, доводи обвинуваченого про причетність іншої особи до вчинення даного злочину жодними чином стороною обвинувачення не спростовано. При цьому неможливість допитати ОСОБА_26 та ОСОБА_27 жодним чином не робить версію обвинувачення більш вірогідною.

Це в свою чергу свідчить про те, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що саме ОСОБА_8 викрав: велосипед марки «Скайленд», дитячий велосипед марки «Супербайк», дитячий велосипед марки «Фортуна» та дитячу коляску марки «Джампер», з підсобного приміщення, що знаходилось неподалік будинку АДРЕСА_3 , адже, сторона обвинувачення не вжила достатніх заходів для встановлення всіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, оскільки докази, які сторона обвинувачення подала суду на підтвердження вчинення ОСОБА_8 , інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, які безпосередньо досліджені в суді, стосуються лише виявлення частини, викраденого у потерпілого майна, поряд із автомобілем марки «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 . Прямих доказів викрадення майна конкретно ОСОБА_8 , немає.

З урахуванням наведеного суд вважає, що органом обвинувачення не доведено, що інкриміновані ОСОБА_8 дії щодо викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 , за викладених у обвинувальному акті, обставин вчинено саме ним, оскільки докази, які сторона обвинувачення подала суду на підтвердження висунутого обвинувачення ОСОБА_8 , викликають у суду сумніви, щодо їх достовірності, а також законності здобуття, у зв`язку з чим визнані судом недопустимими та не приймаються до уваги. Це в свою чергу свідчить про те, що висновки щодо викрадення ОСОБА_8 вказаних речей сторона обвинувачення зробила лише на припущеннях.

При цьому суд враховує правову позицію щодо визнання винності особи "поза розумним сумнівом" та визначення "стандартів доказування", висловлену Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 по справі №688/788/15-к, в якій зазначається, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, суд вважає, що представлені до суду стороною обвинувачення докази здобуті з тими порушеннями кримінального процесуального закону, які підривають довіру щодо їх достовірності. А тому використання цих доказів не буде відповідати вимогам справедливого судочинства. Представлені стороною обвинувачення докази не є настільки переконливими, що давало б суду підстави дійти висновку про винуватість ОСОБА_8 "поза розумним сумнівом".

При цьому, проаналізувавши наявні в матеріалах даного кримінального провадження докази, які були зібрані внаслідок вкрай непрофесійного, поверхневого, однобічного, необ`єктивного та упередженого досудового розслідування, що супроводжувалось грубими порушеннями вимог КПК України, суд прийшов до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано будь-яких належних та допустимих доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_8 до злочину, в якому він обвинувачується.

Враховуючи встановлені судом обставини під час розгляду справи, сторона обвинувачення не довела, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, оскільки всі наявні у матеріалах кримінального провадження докази, які становили невід`ємну та основну частиною доказової бази, на яких ґрунтувалося обвинувачення, визнані судом недопустимими, так як стороною обвинувачення грубо порушено кримінально-процесуальне законодавство під час їх збору, а також неналежними.

З огляду на вище викладене суд приходить до висновку, що заявлені, під час виступу в судових дебатах, захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_9 клопотання, підтримані обвинуваченим, про визнання всіх зібраних по справі доказів недопустимими, а саме: протоколу огляду місця події від 21.09.2016 року; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 23.09.2016 року; висновку експерта судової дактилоскопічної експертизи № 19/4-03/1354 від 07.10.2016 року; протоколу пред`явлення особи для впізнання від 23.09.2016 року; протоколу проведення слідчого експерименту від 20.02.2021 року, у зв`язку з тим, що вони були одержані з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, даючи правову оцінку встановленим по кримінальному провадженню обставинам, суд вважає, що доводи обвинувачення не знайшли свого об`єктивного підтвердження, наведені стороною обвинувачення доводи ґрунтуються на припущеннях та на доказах, здобутих з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону, які не відповідають критеріям допустимості і законності, і ґрунтується на припущеннях сторони обвинувачення.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях, які наведені вище.

Встановлено, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тому всі сумніви щодо доведеності винуватості обвинуваченого слід тлумачити на його користь.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи докази, що наявні у провадженні, приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_8 органом досудового слідства обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КПК України, а саме:таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у приміщення, повністю не знайшло свого підтвердження в ході проведеного судового розгляду даного кримінального провадження, оскільки стороною обвинувачення не надано до суду достатніх, належних, достовірних та допустимих доказів на доведення пред`явленого обвинувачення.

З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_8 підлягає визнанню невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправданню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчиненням кримінального правопорушення обвинуваченим.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про судову експертизу", ст. 124 КПК України, процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів у даному кримінальному пров адженні, в розмірі 5 048 грн. 54 коп., слід віднести на рахунок держави.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 318, 322, 337, 342-353, 358, 363-368, ч. 1 ст. 369, ст. 370, ч. 1, ч. 2 ст. 371, п. 3 ч. 1 ст. 373, ст. ст. 374-376 КПК України, ч. 3 ст. 185 КК України, суд -

у х в а л и в :
ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в кримінальному провадженні №0001916, в розмірі 5048 (п`ять тисяч сорок вісім) грн. 54 коп., віднести на рахунок Держави України.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захисникам, потерпілому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1