Категорія:ч.1 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
потерпілого - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2021 року,
В С Т А Н О В И В
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька Волинської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого водієм маршрутного таксі у ФОП « ОСОБА_10 », проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за:

ч.1 ст.286 КК України (в ред. № 586-VI від 24.09.2008) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття призначеного йому основного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов КП «Луцька міська клінічна лікарня» до ОСОБА_7 про відшкодування витрат за лікування потерпілого залишено без розгляду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Вироком вирішено долю речових доказів та арештованого майна.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 11.09.2019, близько 13:30 год. в с. Струмівка Луцького району Волинської області, керуючи автомобілем марки «Мазда 6» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись ним крайньою лівою смугою руху у напрямку м. Рівне на автодорозі Н-22 сполученням «Устилуг Луцьк Рівне», яка має дві смуги руху у кожному напрямку, зі швидкістю 80 км/год., передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність та неуважність, перевищив дозволену у населеному пункті швидкість руху, при виявленні на проїзній частині автомобіля марки «Ауді А6», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухаючись у попутному напрямку крайньою лівою смугою руху та наближаючись до місця, у якому відповідно до Правил дорожнього руху України дозволено здійснювати розворот, завчасно подав сигнал світловим покажчиком лівого повороту, попереджуючи учасників руху про намір здійснити розворот ліворуч у напрямку м. Луцька, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу, що призвело до зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_9 , після чого автомобіль під керуванням ОСОБА_7 виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулось зіткнення з автомобілем марки «ЗАЗ-Део» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався у напрямку м. Луцька крайньою лівою смугою руху.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого краєвого перелому крижової кістки справа без зміщення, закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку легкого ступеню з посттравматичним субарахноїдальним крововиливом, рани на потиличній ділянці голови зліва, забою лівого очного яблука легкого ступеня, які згідно висновку експерта № 805 від 11.11.2019 за ступенем тяжкості - перелом кістки відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для його загоєння необхідний час більше 21-ї доби, решта тілесних ушкоджень за категорією тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння та лікування необхідний час більше 6 діб.
У прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 п.п. 2.3 (б); 12.3; 12.4 Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми необережними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації його дій, оскаржує вирок в частині призначеного судом покарання, яке, на його думку, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через його суворість.

Зазначає, що суд першої інстанції, з урахуванням відомостей про його особу, факту визнання ним вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні повністю, щирого каяття у вчиненому та активного сприяння розкриттю злочину, мав можливість та законні підстави призначити йому покарання у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Так поза увагою місцевого суду залишився той факт, що він працює водієм у ФОП « ОСОБА_10 », яке є основним місцем роботи, і позбавлення його права керування транспортним засобом вплине на можливість заробляти кошти для забезпечення його існування та утримання сім`ї.

Обвинувачений також не погоджується і з розміром стягнутої з нього моральної шкоди на користь потерпілого, оскільки місцевим судом не враховано часткове відшкодування ним завданої шкоди у сумі 3000 доларів США.

Просить оскаржуваний вирок змінити та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Також частково задовільнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , врахувавши відшкодовані ним грошові кошти в сумі 3000 доларів США, та обмежитись даною сумою.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, міркування прокурора та потерпілого, які просили відмовити в задоволенні скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України та висновок суду про доведеність його винуватості у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Місцевий суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, виходив з того, що обвинувачений вчинив злочин, який, відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, також врахував обставини справи та дані про особу обвинуваченого.
Так до обставин, які пом`якшують покарання, суд відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, місцевий суд, призначаючи покарання обвинуваченому, врахував дані про його особу, який раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання та роботи, частково відшкодував завдані збитки потерпілому, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, однак відшкодував частково завдану шкоду після пред`явлення потерпілим цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, думку потерпілого, який в судовому засідання наполягав на призначенні ОСОБА_7 найсуворішого покарання, а також враховано наслідки даної дорожньо-транспортної пригоди.
З урахуванням особи ОСОБА_7 , обставин, які пом`якшують його покарання, відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення йому основного покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч.1 ст.286 КК України та про можливість його виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства, із застосуванням до нього ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що дозволить здійснювати контроль за його поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації. І з таким висновком погоджується судова колегія.

Таким чином, місцем судом, при визначенні міри і розміру покарання обвинуваченому, враховані ті обставини, на які посилається апелянт у своїй скарзі.

Виходячи з роз`яснень п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", у кожному випадку призначення покарання за ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки такий висновок зроблений із урахуванням обставин вчинення злочину, його наслідків, думки потерпілого ОСОБА_9 .

Доводи обвинуваченого, що призначення додаткового покарання призведе до неможливості першого утримувати себе та членів сім`ї, жодними доказами не підтверджені. В матеріалах провадження відсутні дані про те, що право керування транспортним засобом безпосередньо пов`язане із родом діяльності ОСОБА_7 , або ж позбавить його джерела доходу, а тому підстав для зміни вироку суду в цій його частині, апеляційний суд не знаходить.

Призначене покарання, на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Що стосується незгоди обвинуваченого ОСОБА_7 щодо неврахування місцевим судом відшкодованої ним частини моральної шкоди потерпілому у сумі 3000 доларів США при остаточному визначенні судом розміру відшкодування моральної шкоди Козловському у сумі 100 000 грн., апеляційний суд зазначає про таке.

Потерпілий, користуючись наданими процесуальним законом правами, передбаченими ст. 56 КПК України, під час судового провадження у суді першої інстанції пред`явив цивільний позов про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у сумі 200 000 грн.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, місцевий суд, керуючись положеннями ч.3 ст.23 ЦК України, врахував глибину душевних страждань, вимушених та незворотних змін у житті потерпілого, які настали в результаті вчинення обвинуваченим злочину, зокрема потерпілий ОСОБА_9 , внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, пройшов та в подальшому проходить лікування, отримав групу інвалідності. Також взято до уваги факт часткового відшкодування моральних збитків обвинуваченим потерпілому у сумі 3000 доларів США, та у зв`язку з чим суд прийняв рішення про часткове задоволення цивільного позову у сумі 100 000 грн.

Так при визначенні самого розміру моральної шкоди судом з достатньою повнотою ураховано вимоги розумності та справедливості.

Відтак, заявлений у справі цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 вирішено відповідно до вимог закону.

Враховуючи вищевикладене, підстав для зміни вироку, пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання та звільнення його від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами з мотивів наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить. Тому доводи обвинуваченого про призначення йому надто суворого покарання не відповідають фактичним обставинам справи і є безпідставними.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2021 року щодо останнього - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2021 року щодо останнього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді