Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/292/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.07.2022 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
при участі:
прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
переглянула у письмовому провадженні, за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_8 , ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2022 року, якою задоволено клопотання про арешт майна, власником та володільцем якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваний у кримінальному провадженні №0001198 від 15.05.2022 року.

ВСТАНОВИЛА:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Обставини вчинення кримінального правопорушення як їх наразі встановлено органом досудового розслідування, наступні.

ОСОБА_8 , у невстановлений час та спосіб, незаконно придбав психотропну речовину метамфетамін, з метою збуту, яку залишив зберігати у належній йому чоловічій сумці, носив при собі; 31 травня 2022 року збув дану психотропну речовину легендованій особі ОСОБА_9 ; крім того, 01 червня 2022 року, в ході обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 , під час особистого обшуку ОСОБА_8 , в чоловічій сумці виявлено та вилучено дев`ять згортків з порошкоподібною речовиною білого кольору, в одному з яких мстився наркотичний засіб метадон.

Під час проведення вказаного обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 01.06.2022 року проведено й особистий обшук останнього, під час якого з правої кишені шортів, одягнених на ньому було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Meizu», сірого кольору, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 з сім-карткою № НОМЕР_3 , друга сім-картка не встановлена, який належить йому на праві власності та який визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя задовольнив клопотання старшої слідчої Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області капітана поліції ОСОБА_10 про арешт майна, належного підозрюваному ОСОБА_8 : мобільний телефон марки Meizu», сірого кольору, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 з сім-карткою № НОМЕР_3 , друга сім-картка не встановлена, вилучений у ОСОБА_8 в ході особистого обшуку під час обшуку житла на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.05.2022, який на праві власності належить останньому, - з метою забезпечення збереження речових доказів, а також для подальшого забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову) та конфіскації майна як виду покарання.

Судом рішення мотивоване тим, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, має значення речового доказу для кримінального провадження.

Із судовим рішенням не погоджується підозрюваний ОСОБА_8 , який в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді, повернувши йому арештований телефон із сім-карткою.

Вказує, що мобільний телефон безпідставно вилучений поліцією.

Належність телефону йому як володільцю підтверджена наявними на телефон чеками, коробкою від пристрою, встановленими на телефоні мобільними додатками, як банківський додаток та додаток «Дія».

Вимоги має намір доповнити під час судового засідання суду апеляційної інстанції.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку підозрюваного ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, які просили скасувати ухвалу слідчого судді, прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 173 КПК України, ч. 2, регламентовано: При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Держава може вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів

Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

У рішеннях Європейського суду з прав людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах.

Європейський суд звертає увагу на низку параметрів, яким повинні відповідати застосовані державою заходи щодо конкретних прав (наявність правових підстав для обмеження прав і свобод, що передбачає можливість обмеження права виключно в порядку, встановленому чинним законодавством; обумовленість обмеження легітимною метою; пропорційність вжитих державою заходів щодо обмеження прав і свобод з огляду на легітимну мету, яку держава намагалася досягти, запровадивши відповідне обмеження).

У конкретному випадку колегія суддів вважає доцільним застосування у кримінальному провадженні заходу його забезпечення арешт майна, і таке втручання та обмеження прав окремих осіб передбачені кримінальним процесуальним законом й обумовлені виконанням завдань кримінального провадження, проведенням ефективного досудового розслідування, належним збереженням доказів у кримінальному провадженні.

Тож, як встановлено, Кропивницьким РУП ГУНП в Кіровоградській області провадиться розслідування кримінального провадження № 0001198 від 15 травня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В ході проведення слідчих дій до кримінального правопорушення встановлено причетність ОСОБА_8 .

В ході обшуку житла ОСОБА_8 01 червня 2022 року виявлено і вилучено дев`ять згортків, вмістом кожного з яких є полімерний пакет на зіп-застібці з порошкоподібною речовиною, яка, відповідно до висновку експерта, містить наркотичний засіб метадон.

Також, тієї ж дати, 01 червня 2022 року, під час обшуку житла, проведено й особистий обшук ОСОБА_8 , в ході якого виявлено і вилучено мобільний телефон марки «Мейзу», імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 з сім-карткою № НОМЕР_3 , друга сім-картка не встановлена, належний ОСОБА_8 на праві власності.

Даний мобільний телефон визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Майно, на яке пропонується накласти арешт, виявлене і вилучене під час обшуку, відповідає критеріям ст. 98 КПК України; мобільний телефон є знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, міг зберегти і містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зважаючи на зазначені вище обставини, існує сукупність розумних підозр вважати, що майно, на яке пропонується накласти арешт, є доказом кримінального правопорушення, існує можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність вилучення мобільного телефону спростовуються наведеним вище; посилання на те, що право володіння ОСОБА_8 вилученим мобільним телефоном підтверджується чеками, пакуванням від пристрою ніким не оспорені, адже у конкретному випадку належний ОСОБА_8 телефон вилучений як речовий доказ, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, тож арешт накладений відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України (незалежно від того, хто є володільцем майна).

Відтак, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2022 року, якою задоволено клопотання про арешт майна, власником та володільцем якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваний у кримінальному провадженні №0001198 від 15.05.2022 року, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4