Справа № 303/720/19
№ 1-в/303/317/21
У Х В А Л А
30 березня 2022 року м.Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
в особі головуючого - судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку,

В С Т А Н О В И В :

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Клопотання мотивує тим, що вироком суду від 21.01.2020 року його засуджено за ч.1 ст.309, ч.2, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі із звільненням на підставі ст.75 КК України до 1 року іспитового строку. На даний час іспитовий строк закінчився, він в свою чергу виконав покладені на нього судом обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а тому підлягає звільненню від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку з закінченням іспитового строку. Не зважаючи на вказаний факт, орган пробації відмовив йому у направленні до суду подання про його звільнення мотивуючи тим, що Мукачівським міськрайонним судом розглядається кримінальне провадження про його обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України. Однак з даним фактом не згідний, оскільки його вину у даному кримінальному правопорушенні не доведено, обвинувальний вирок про визнання його винним у вищевказаному є відсутнім.
Засуджений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, згідно поданих до суду заяв, просили провести судове засідання без їх участі, при цьому ОСОБА_3 підтримав подане ним клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, просив його задовольнити.
Представник Мукачівського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області та прокурор у судове засідання не з`явилися, кожен окремо подали до суду заяви, відповідно до якої просили клопотання ОСОБА_3 розглянути без їх участі, вирішення клопотання залишили на розсуд суду.
Відповідно до ч.4 ст.539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Дослідивши клопотання, матеріали справи, які мають значення для вирішення вказаного клопотання, враховуючи відсутність заперечень щодо задоволення вказаного клопотання у інших учасників його розгляду, суд прийшов до наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Згідно із ч.3 ст.75 КК України у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання,

якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до вимог ч.1 ст.78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання. Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Відповідно до статті 165 Кримінального виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.
Вироком Мукачівського міськрайонного суду від 21 січня 2020 року ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст. 309, ч.2, ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 та КК України із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, із звільненням на підставі ст.75 КК України до 1 року іспитового строку та з покладенням обов`язків, передбачених п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.
Поряд з цим, 15 травня 2020 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001029 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, кримінальне провадження стосовно якого розглядається Мукачівським міськрайонним судом.
Вирішуючи клопотання ОСОБА_3 суд виходить з того, що згідно з п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, що узгоджується із нормами ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Частиною 2 статті 2 Кримінального кодексу України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відповідно до вимог ч.5 ст.17 КПК України, поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
У цьому аспекті слід зазначити, що правильне розуміння вимог Конвенції з прав людини і основоположних свобод розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини, що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п.2 ст.6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.
Враховуючи, що іспитовий строк закінчився 21 січня 2021 року, засуджений виконав покладені на нього судом обов`язки, визначені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, на момент розгляду клопотання відсутній обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили, тому ОСОБА_3 у даний час не вірно і передчасно вважати таким, що вчинив нове кримінальне правопорушення. Доказів на підтвердження невиконання покладених на засудженого обов`язків у розпорядженні суду немає.

Тому суд прийшов до висновку, що клопотання засудженого слід задовольнити.
Керуючись ст.78 КК України, ст.ст.376, 537, 539 КПК України, ст.165 КВК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 від покарання, призначеного йому вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.01.2020 року у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1