Справа № 331/5166/15-к
Провадження №1-кп/333/16/22
ВИРОК

Іменем України
21 лютого 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , прокурора: ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта - базова вища, офіційно працевлаштованого, сімейний стан одружений, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
25 травня 2015 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_10 , знаходячись в салоні маршрутного таксі «Mercedes-Benz Sprinter» білого кольору з номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_12 , яке слідувало маршрутом № 63, на перехресті вулиць Горького та Грязнова в місті Запоріжжі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час словесного конфлікту з раніше незнайомим йому ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, викликаних помилково сприйнятою поведінкою потерпілого, як образливою по відношенню до себе, діючи з прямим умислом, направленим на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 , завдав останньому, наявним у нього при собі ножем, один удар в область шиї, в результаті чого заподіяв ОСОБА_8 непроникаючі поранення передньої поверхні шиї, поранення 1-го пальця лівої кісті, які як нарізно так і в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Однак ОСОБА_10 не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілий почав чинити активний опір, підставивши під ніж кість лівої руки та, відштовхуючи від свого горла руку ОСОБА_10 , в якій був ніж, чим запобіг настанню тяжких наслідків у вигляді своєї смерті. Після вчинення вказаних злочинних дій, ОСОБА_10 , з місця скоєння злочину зник, вважаючи, що виконав усі дії, необхідні для настання смерті ОСОБА_8 , тим самим ОСОБА_13 скоїв закінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_8 .

Колегія суддів вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі.

Показання обвинуваченого

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України не визнав та пояснив суду, що умислу на вбивство потерпілого в нього не було.
25 травня 2015 року він їздив по різних районах міста в особистих справах. Під час перебування в мікрорайоні «Кічкас» в нього стався легкий напад алергії, тому він прийняв «Супрастин». Згодом, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що розташована на «Бородінському мікрорайоні», та очікуючи на маршрутне таксі, в нього піднявся тиск, з`явився біль у серці і він прийняв «Еналаприл», потім «Корвалол», який запив пляшкою безалкогольного пива. Після цього, він сів в маршрутне таксі, яке слідувало в напрямку «мікрорайону Космос», де в нього була запланована зустріч із його товаришем. Потерпілий ОСОБА_8 разом із трьома товаришами зайшли до маршрутного таксі на зупинці «Плотинна» і зайняли пасажирські місця позаду нього. Хлопці гучно спілкувалися та посміхалися між собою, перекрикуючи своєю розмовою музику в салоні маршрутного таксі. Така поведінка потерпілого та його товаришів заважала йому, оскільки він почував себе недобре внаслідок нестабільно тиску та вживання ліків, тому він підійшов до водія з проханням зробити музику тихіше. Повертаючись до пасажирських сидінь, він зайняв місце позаду потерпілого, оскільки сидіння, на якому він сидів раніше, було зайняте. Хлопці не переставали гучно розмовляти та посміхатися, що змушувало його робити їм зауваження. Після його зауважень сміх хлопців посилювався і він не виключав можливості, що їх розмова йшла про його особу. Після того, як він в черговий раз звернувся до них із зауваженням, хлопці запропонували йому вийти на зупинці громадського транспорту «площа Радянська» для продовження розмови. Дану пропозицію він сприйняв як загрозу для свого життя, оскільки в цей момент він пригадав події кінця грудня 2014 року, коли група молодих осіб здійснила напад на нього та його друга, в результаті якого він отримав ушкодження.
З метою, щоб безперешкодно дістатися до виходу маршрутного таксі, оскільки прохід був перегороджений друзями потерпілого, та на випадок, якщо друзі потерпілого не дадуть йому можливості покинути салон таксі, і необхідно буде відбиватися від них, а також, щоб налякати їх своїми діями і тим самим чинити на них тиск, він дістав багатофункціональний пристрій «мультітул», в якому сховані штопор, викрутка, пилка, відкривачка та лезо ножа. Тоді, сидячи на своєму пасажирському сидінні, він витягнув лезо ножа з мультітула, який почав утримувати в руці, потім підвівся і в цей момент маршрутне такси смикнулося. Він повалився на пасажирське сидіння, на якому знаходився потерпілий, а його руки провалилися поміж спинками сидінь. Потерпілий разом із своїм товаришем схопили його за руки, а він почав чинити опір, намагаючись вирватися. В той момент, коли йому вдалося вирватися із рук потерпілого та його товариша та, опинившись на сидінні, він побачив кров на своїй руці. В салоні почалась паніка, водій зупинив маршрутне таксі і всі пасажири вийшли на вулицю. Він підійшов до водія та поцікавився, чи буде той їхати далі. В цей момент потерпілому, який лежав на землі, надавали допомогу, тому він непомітно вийшов із маршрутного таксі і направився в бік вулиці Запорізької, де знаходилась охоронна агенція для того, щоб звернутися до правоохоронних органів за допомогою, оскільки він не виключав загрози для свого життя з боку товаришів потерпілого, які могли наздогнати його та побити. Товариші потерпілого почали переслідувати його, тому він намагався прискорювати рух. В той момент, коли працівники охоронної фірми гукнули його, він підійняв руки догори, а потім добровільно передав їм мультітул, який увесь цей час знаходився в його руці. Після цього, працівники охоронної фірми викликали працівників міліції. При цьому обвинувачений висловив припущення, що ушкодження потерпілому він спричинив або в той момент, коли він падав на пасажирське сидіння, на якому знаходився потерпілий, або коли він виривався з рук потерпілого та його товариша.

Крім повного не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_10 , його вина у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, які зібрані в порядку, передбаченому процесуальним законом, а саме:

Фактичними даними, що містяться в показаннях допитаних під час судового розгляду потерпілого та свідків:
- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні пояснив, що 25 травня 2015 року, він разом із ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , після тренування, повертався на маршрутному таксі № 63 до гуртожитку. Алкогольні напої в цей день він не вживав. Зайшовши до маршрутного таксі, він та ОСОБА_14 зайняли подвійне сидіння приблизно всередині салону, ОСОБА_15 зайняв одиночне сидіння паралельно з ними, а ОСОБА_16 одиночне сидіння перед ОСОБА_15 . Він зайняв місце біля вікна, а ОСОБА_14 біля проходу. Обвинувачений ОСОБА_17 в цей момент знаходився на пасажирському сидінні перед ними. Через деякий час ОСОБА_10 підвівся та попрямував до водія, він перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки в нього була невпевнена та хитка хода і відчувався запах алкоголю. Коли обвинувачений повернувся, то зайняв не те місце, на якому сидів раніше, а сів на сидіння позаду них. Протягом всього часу слідування маршрутного таксі, вони зі ОСОБА_14 розмовляли між собою, ніхто з пасажирів уваги на них не звертав, зауважень не робив. Приблизно в районі 5-ої міської лікарні, до їхньої розмови втрутився ОСОБА_10 , який поцікавився тим, що вони курять та чому їм так весело, просив, щоб його теж пригостили. При цьому, розмова ОСОБА_10 супроводжувалася грубою, нецензурною лексикою. Він відповів, що вони нічого не вживають, у них гарний настрій. Намагаючись уникнути конфлікту в громадському транспорті, він запропонував ОСОБА_10 , вийти разом з ними на зупинці «площа Радянська» та з`ясувати всі питання, які його цікавлять, на що ОСОБА_10 відповів відмовою. Конфлікт, як йому здалося, було вичерпано після того, як він поцікавився в ОСОБА_10 , чи немає між ними непорозуміння. Обвинувачений відповів, що конфлікту немає. Вони зі ОСОБА_14 продовжили розмову між собою. Приблизно через 1-2 хвилини, він подивився у вікно, а коли повертав голову назад, то побачив, що ОСОБА_10 , просунув між сидіннями праву руку, в якій тримав ніж та провів ножем по його горлу. Він одразу ж відреагував та підставив під ніж кість лівої руки, аби запобігти серйозному пораненню і в цей час удар ножем прийшовся по пальцях кісті лівої руки та далі - по шиї.
ОСОБА_14 також повернувся та став відмахуватися від ОСОБА_10 . Він різко підвівся та схопив ОСОБА_10 за руку, той намагався зачепити ОСОБА_14 , який також схопив обвинуваченого за іншу руку. В цей час вони стали кричати водію, щоб той зупинився та відчинив двері. Коли маршрутне таксі зупинилося на світлофорі перед ЗГТ «вулиця Грязнова» він поцікавився у ОСОБА_14 , що в нього із шиєю. Той відповів: «Біда». Після цього вони перестали утримувати ОСОБА_10 , відпустили його руки та стали виходити із салону маршрутного таксі. Коли він вийшов, йому одразу ж порадили лягти на землю, щоб зупинити кровотечу, оскільки ніхто не уявляв ступінь поранення, проте рука та одяг були в крові. Коли він лежав, то бачив, як ОСОБА_10 залишав маршрутне таксі та покидав місце злочину. "Швидкою допомогою» його доправили до лікарні, де зашили рани. Згодом, зі слів друзів йому стало відомо, що ОСОБА_10 затримали.
- показаннями свідка ОСОБА_14 , який у судовому засіданні пояснив, що наприкінці травня 2015 року, в понеділок, після гри у футбол, він разом із потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , на маршрутному таксі № 63 поверталися до гуртожитку. В цей день алкогольні напої він не вживав. Зайшовши до маршрутного таксі, він разом із ОСОБА_8 зайняли подвійне сидіння на третьому ряді з кінця, ОСОБА_15 зайняв одиночне сидіння паралельно з ними, а ОСОБА_16 одиночне сидіння перед ОСОБА_15 . ОСОБА_8 зайняв місце біля вікна, а він поряд з ним біля проходу. Обвинувачений ОСОБА_17 в цей момент знаходився на пасажирському сидінні перед ними. Через деякий час ОСОБА_10 підвівся та попрямував до водія, він перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки в нього була невпевнена та хитка хода і, пересуваючись, він хапався за сидіння. Після того, як ОСОБА_10 щось сказав водієві, той запропонував йому або сісти на місце або вийти. Обвинувачений повернувся до пасажирських сидінь, проте, зайняв не те місце, на якому сидів раніше, а сів на сидіння позаду них. Весь цей час вони разом із потерпілим ОСОБА_8 спілкувалися між собою і вході бесіди посміювалися над своїми жартами. Розуміючи, що вони знаходяться в громадському місці, намагалися не привертати до себе уваги, розмовляли неголосно, без застосування ненормативної лексики. ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не приймали участі в їх розмові. В якийсь момент, в ході їх бесіди, ОСОБА_10 похлопав його по плечу та поцікавився, що вони курять. Він та ОСОБА_8 одноголосно відповіли, що вони нічого не вживають, після чого продовжили спілкування між собою. Через деякий час обвинувачений знову звернувся до них з аналогічним запитанням. ОСОБА_8 відповів, що вони нічого не вживають та, намагаючись уникнути конфлікту в громадському транспорті, запропонував ОСОБА_10 , якщо той бажає, вийти разом із ними на ЗГТ «площа Радянська» та з`ясувати всі питання, які цікавлять останнього, на що ОСОБА_10 відповів, що в нього немає такого бажання. На цьому їх розмова закінчилась і вони вважали її вичерпаною. Через деякий час, коли маршрутне таксі наближалося до ЗГТ «вулиця Грязнова» він відволікся, подивившись у вікно справа та, коли повернувся обличчям до потерпілого, то побачив, що той вже підвівся з сидіння, утримуючи ліву руку обвинуваченого. Він не бачив як ОСОБА_10 наносив удар потерпілому ОСОБА_8 , проте, щоб запобігти подальшим діям обвинуваченого, він також підвівся та схопив його за праву руку, яка була просунута між сидіннями і разом з потерпілим вони притиснули останнього до пасажирського сидіння. В цей момент він побачив у правій руці обвинуваченого складний ніж. Обвинувачений свої дії ніяким чином не пояснював. Після того, як він звернув увагу на потерпілого та побачив, що в останнього з шиї іде кров, вони перестали утримувати обвинуваченого та почали просуватися до виходу. Після того як маршрутне таксі зупинилося, вони вийшли та поклали потерпілого на землю, затиснувши рану на шиї, наявною у нього футболкою та викликали «швидку допомогу». ОСОБА_10 , ледве спустившись сходами, покинув салон маршрутного таксі останнім та попрямував між кіосками у двори, аби зникнути. Він разом з ОСОБА_16 почали переслідувати обвинуваченого та, наздогнавши його у дворах, кричали, щоб той зупинився. В цей момент невідомий чоловік запропонував їм звернутися до охоронної агенції за допомогою, яка знаходилась неподалік. Вони завернули за ріг будівлі, де, біля ганку побачили двох працівників охорони, повідомили їм про те, що сталося та попросили допомоги в затриманні обвинуваченого. ОСОБА_10 в цей час знаходився в цьому ж дворі, і коли працівники охорони підійшли до нього, він підняв руки догори, а потім мовчки став викладати на багажник службового автомобілю, що стояв поруч, речі зі своєї барсетки. Коли ОСОБА_10 поклав на багажник складний ніж, який був у складеному положенні, він побачив на його рукояті кров, також звернув увагу на сліди крові на руках обвинуваченого. Працівники охоронної агенції викликали співробітників міліції, після чого він разом з ОСОБА_16 повернувся до маршрутного таксі, де вже знаходилась «швидка допомога», яка госпіталізувала ОСОБА_8 до лікарні.
- показаннями свідка ОСОБА_18 , яка у судовому засіданні пояснила, що наприкінці травня 2015 року, на зупинці громадського транспорту «вулиця Лермонтова» вона сіла в маршрутне таксі № 63, де зайняла друге сидіння за водієм. Потерпілий ОСОБА_8 разом з друзями знаходились на пасажирських синіннях позаду неї через декілька рядів, а обвинувачений ОСОБА_10 займав пасажирське сидіння за потерпілим.
Приблизно в районі 5-ої міської лікарні вона звернула увагу на те, що обвинувачений в грубій формі почав голосно робити хлопцям зауваження, з того приводу, що ті, начебто, щось вживали та заважають йому гучною розмовою. Хлопці йому щось відповіли і їх розмова припинилась. Через деякий час, в районі зупинки "Школа" обвинувачений знову заговорив до молодих хлопців. Вона зробила для себе висновок, що ОСОБА_10 перебував в стані чи то наркотичного, чи то алкогольного сп`яніння, оскільки поводив себе грубо та неадекватно. Коли маршрутне таксі зупинилося біля світлофору в районі вулиці Грязнова, вона побачила у дзеркало водія якусь штовханину. В цей момент вона повернулася та побачила, що потерпілий підвівся, закриваючи футболкою горло, а обвинувачений, тримаючи ножа в правій руці, на якому були сліди крові, сидів на пасажирському сидінні з опущеною головою. Водій зупинив маршрутне таксі і пасажири почали виходити із салону. Після того, як вона вийшла з маршрутного таксі, ОСОБА_10 підійшов до водія та, приставивши до його шиї ножа, вимагав поїхати з місця події. Після цього водій вийшов та підійшов до пасажирів. Потерпілого поклали на землю, почали надавати йому першу медичну допомогу, викликали швидку та міліцію. Обвинувачений, вийшовши із маршрутки і з ножем в руці, попрямував через дорогу повз кіоски. Вона сказала друзям потерпілого, щоб ті наздогнали ОСОБА_10 . Двоє з них побігли за обвинуваченим. Через деякий час хлопці повернулися та повідомили, що співробітники охоронної фірми допомогли їм затримати обвинуваченого.
- показаннями свідка ОСОБА_12 , який у судовому засіданні пояснив, що він працює водієм маршрутного таксі "Мерседес-спринтер" білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 на підприємстві "Спрінт-авто". Того дня, обвинувачений ОСОБА_10 сів до маршрутного таксі на зупинці "вулиця Ладозька", він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Такий висновок він зробив з того, що в обвинуваченого була хитка хода та відчувався стійкий запах алкоголю, який він відчув одразу ж, оскільки сам спиртних напоїв не вживає. Потерпілий ОСОБА_19 разом з друзями зайшли до маршрутного таксі на зупинці "Плотинна". Обвинувачений знаходився на останньому пасажирському сидінні, а потерпілий зайняв місце перед ним. В районі зупинки "Малий ринок" обвинувачений ОСОБА_10 почав голосно чіплятися до хлопців. Суть їх розмови він не чув, проте в дзеркало заднього виду спостерігав за тим, як обвинувачений то нахилявся до потерпілого та з`ясовував стосунки, то підводився з пасажирського сидіння та щось говорив. Потерпілий та його друзі поводили себе спокійна, намагалися заспокоїти обвинуваченого. Він, в свою чергу, зробив обвинуваченому ОСОБА_10 зауваження, щоб той заспокоївся та сів на пасажирське сидіння. Проїжджаючи по вулиці Грязнова, пасажири почали вимагати, щоб він зупинив маршрутне таксі. Що трапилося він не бачив, проте зупинив автомобіль. Всі почали виходити і коли потерпілий проходив повз нього, він побачив як останній прикривав рану на шиї, з якої проступала кров. ОСОБА_10 в цей час знаходився на своєму пасажирському сидінні. Коли всі пасажири вийшли на вулицю та почали надавати потерпілому медичну допомогу, викликати швидку та міліцію, ОСОБА_10 підійшов до нього та підвищеним тоном наказав їхати, на що він відповів відмовою, вийняв ключ із замка запалювання та направився до потерпілого. Хтось із пасажирів закричав, що обвинувачений вийшов з маршрутного таксі та намагається зникнути. Друзі потерпілого побігли наздоганяти ОСОБА_10 . Через деякий час прибула "швидка допомога", працівники міліції, а згодом на службовому автомобілі доставили обвинуваченого. Працівники міліції оформили вилучення підголівників та флеш-карти з маршрутного таксі, про що він поставив свій підпис на відповідних документах.
- показаннями свідка ОСОБА_20 , який у судовому засіданні пояснив, що він проводив у справі судово-медичні експертизи. Більше ніж викладено у висновках йому добавити нічого.

- показаннями свідка ОСОБА_21 , який у судовому засіданні пояснив, що він є співробітником охоронної фірми «ВЕНБЕСТ». 25 травня 2015 року він разом із своїм напарником ОСОБА_22 знаходився на сходах біля входу до фірми, яка розташована по АДРЕСА_3 . В цей час він побачив як з-за рогу будинку вийшов обвинувачений ОСОБА_10 , якого на відстані, приблизно п`яти метрів, переслідували двоє молодих хлопців. Вони звернулися з проханням допомогти затримати обвинуваченого, пояснюючи, що останній в маршрутному таксі ножем порізав горло їх товаришу. Він та його напарник гукнули до обвинуваченого, той зупинився, вони підійшли до нього. Обвинувачений не чинив опору, проте перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки він невпевнено тримався на ногах, нерозбірливо висловлювався та відчувався стійкий запах алкоголю. Вони з напарником підвели обвинуваченого до службового автомобіля, який був розташований біля будівлі фірми та через пульт охорони викликали працівників міліції. Він намагався з`ясувати в обвинуваченого, що трапилося, проте останній нічого розбірливого пояснити не міг окрім того, що він нічого не вчиняв, випив пива та прямує додому. Знаходячись біля автомобіля, ОСОБА_10 з власної ініціативи почав викладати на капот свої речі: із кишені джинсів дістав ніж, на якому були сліди крові; із сумки, яка була при ньому дістав пачку цигарок, ланцюжок та мобільний телефон. На тілі обвинуваченого ОСОБА_10 видимих тілесних ушкоджень не було, проте на його руках були сліди крові. Приблизно через 1,5 2 хвилини під`їхав наряд міліції, якому вони передали обвинуваченого та предмети, які останній викладав на капот автомобіля. Після цього працівники міліції разом з обвинуваченим ОСОБА_10 поїхали на місце події.
- показаннями свідка ОСОБА_23 , який у судовому засіданні пояснив, що він працює інспектором батальйону патрульної поліції в Жовтневому районі м. Запоріжжя. 25.01.2015 надійшов виклик і вони з напарником поїхали на виклик. Підїжджаючи до місця виклику побачили, що нп перехресті вул. Горького та Грязнова стоїть маршрутне таксі, абіля нього скупчення людей. Вони зупинились і побачили молодий мужчина лежить на асфальті з окровленою шиєю. Свідки пояснили, що мужчина наніс потерпілому удар ножем в шию і направився в сторону зупинки Малий ринок по вул. Горького. Вони туди поїхали на патрульному автомобілі і побачили, що охоронці Ост-Вест затримали мужчину за проханням молодих хлопців. Затриманий мужчина був стані сильного алкогольного сп`яніння, так як була порушена координація рухів і він не розумів де знаходиться і що на коїв. Доречі його руки були в крові. Працівники охоронної фірми ОСОБА_10 не затримували, а лише зупинила на прохання хлопців, які бігли за ОСОБА_10 .
Вони з напарником провели лише поверхневий огляд ОСОБА_10 та його сумочки. В сумці виявили ніж.
Потім вони його посадили в автомобіль і відвезли на місце надзвичайної пригоди, де їх вже зустріли працівники оперативної групи. Слідчий провів обшук ОСОБА_10 , що було в подальшому йому не відомо, оскільки вони з напарником повезли ОСОБА_10 в Жовтневий райвідділ поліції.

- показаннями свідка ОСОБА_24 , який у судовому засіданні пояснив, що він працює інспектором батальйону патрульної поліції в Жовтневому районі м. Запоріжжя. 25.01.2015 надійшов виклик і вони з напарником поїхали на виклик. Прибули на місце і побачили, що стоїть маршрутне таксі, біля якого швидка допомога і рядом лежить на асфальті молодий чоловік з порененою шиєю. Вони відразу опитали свідків та вияснили, що невідомий мужчина наніс ножем потерпілому удар в область шиї та пішов по напрямку до вул. Горького, 115. Вони почали відпрацьовувати район і побачили, що стоїть мужчина та троє неповнолітніх, як пізніше виявилося вони його наздоганяли. Неповнолітні пояснили, що бачили як цей мужчина вийшов з маршрутки і в його руках був ніж і побігли за ним. Пізніше охоронці приватної фірми Ост-Вест його зупинили.
Коли вони прибули до охоронців то ОСОБА_10 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, вони це дізналися з розповіді останнього, який пояснив, що йому не можна пити (закодований), однак в цей день посварився з дружиною і випив багато спиртного.
Пізніше вони його затримали і зробили поверхневий огляд, під час якого виявили невеликий ніж в його сумочці. Ніж він не діставав з сумочки. Після чого повезли затриманого ОСОБА_10 до стоянки маршрутного таксі де були свідки вчиненого злочину і паралельно викликали слідчо-оперативну групу. Після приїзду оперативної групи, слідчий провів обшук ОСОБА_10 та його сумочки, звідки вийняли розкладний ніж, що відбувалося в подальшому йому не відомо.

Крім цього, судова колегія вважає за необхідне послатися на показання свідка ОСОБА_15 , оскільки останній помер, виходячи з наступного.
Суд бере до уваги, що відповідно до п. 16 ст. 7 КПК безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального судочинства, за статтею 23 КПК показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Також Кодекс передбачає, що суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Перше речення ч. 4 ст. 95 КПК регламентує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.
Суд зазначає, що під час минулого розгляду сторонам була надана необмежена можливість піддати свідка ОСОБА_15 перехресному допиту, і матеріали провадження підтверджують, що сторони повною мірою скористалися такою можливістю, зокрема й можливістю дискредитувати ці показання. (Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.11.19 у справі №750/5745/15-к)
В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що він є студентом ЗНТУ. В той день, після гри у футбол, він разом з потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_25 , із зупинки громадського транспорту, що розташована за греблею, на маршрутному таксі № 63 поверталися до гуртожитку. Алкогольні напої в цей день він не вживав. Зайшовши до маршрутного таксі, він зайняв вільне місце на одному із подвійних сидінь біля обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_8 разом із ОСОБА_14 розташувалися на подвійному сидінні позаду нього, ОСОБА_16 зайняв одиночне сидіння паралельно з ним. Обвинувачений ОСОБА_10 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, оскільки від нього відчувався запах алкоголю, та під час руху маршрутного таксі, голова ОСОБА_10 постійно падала йому на плече, тому він пересів на інше одиночне місце, паралельно з ОСОБА_8 та ОСОБА_14 . Після цього ОСОБА_10 підвівся та пішов до водія, повертаючись, він зайняв пасажирське сидіння позаду ОСОБА_8 та ОСОБА_14 . Пересувався обвинувачений ОСОБА_10 по салону маршрутного таксі з трудом, зачіпаючи сидіння. Протягом всього часу слідування маршрутного таксі ОСОБА_14 та ОСОБА_8 спілкувалися між собою та сміялися, він дивився у вікно, участі в їх розмові не приймав, тому суть їх розмови йому не була відома. В той момент, коли маршрутне таксі знаходилось в районі 5-ої міської лікарні, він звернув увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_10 почав чіплятися до хлопців, постукав ОСОБА_8 по голові, приблизно двома ударами збоку по вуху та спитав, що вони вживають та чому грубо відповідають йому, на що ОСОБА_8 відповів, що вони нічого не вживали, а якщо у ОСОБА_10 до них є запитання, то можна вийти на зупинці «площа Радянська» та з`ясувати всі питання. ОСОБА_10 на цю пропозицію нічого не відповів і діалог між ними припинився. Через деякий час, в районі зупинку «вулиця Грязнова», він побачив, що ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , стоячи, утримують ОСОБА_10 за обидві руки, після чого хлопці відпустили руки обвинуваченого і той впав на сидіння. В цей час ОСОБА_14 звернув увагу, що в потерпілого на шиї кров, після чого він і сам звернув на це увагу, а також на те, що обвинувачений тримав в руці розкладний ніж, з лезом довжиною в безіменний палець, на якому були сліди крові та побачив кров на руці обвинуваченого. Всі пасажири почали виходити з маршрутного таксі, потерпілого ОСОБА_8 поклали на землю. ОСОБА_10 виходив із маршрутки останнім. Перед виходом з маршрутного таксі обвинувачений з ножем в руках підійшов до водія та, нахилившись до нього, щось йому сказав, після чого водій вийняв ключі із замка запалювання, вийшов та зачинив двері. Обвинувачений вийшов із маршрутного таксі, перетнув проїжджу частину та пішов в бік дворів. ОСОБА_14 та ОСОБА_16 побігли його наздоганяти, а він залишився біля потерпілого ОСОБА_8 та чекав на «швидку допомогу». Через деякий час ОСОБА_14 та ОСОБА_16 повернулися та повідомили, що працівники охорони допомогли затримати обвинуваченого ОСОБА_10 .

Фактичними даними, що містяться в таких джерелах доказів:

- даними протоколу огляду місця події від 25.05.2015 з ілюстраційною таблицею до нього згідно яких, встановлено, що 25.05.2015 слідчий здійснив огляд ділянки місцевості на перехресті вулиць Горького, 111 та АДРЕСА_4 , на якій були розташовані автомобілі «Мерседес Бенс» білого кольору, який слідував маршрутом № 63 та патрульний автомобіль «ПА-32», в ході огляду яких було виявлено та вилучено: з багажного відділення патрульного автомобіля вилучений ніж з нашаруванням РБК, з салону автомобіля «Мерседес Бенс» вилучено підголівники та чохли з сидінь, зіскоб РБК та флеш-карту з відеореєстратора (т. 1, а.п. 185-190);

- висновком експерта № 1938 від 26.05.2015, яким встановлено, що на тілі обвинуваченого ОСОБА_10 не виявлено будь-яких зовнішніх видимих тілесних ушкоджень, а також слідів їх загоювання, які по давності утворення відносяться до подій злочину (т. 1, а.п. 194);

- висновком експерта № 2163 від 25.06.2015, складеного за результатами судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_8 , 1994 року народження, відповідно до змісту якого потерпілому було нанесено не менше двох травматичних дій; непроникаюче поранення передньої поверхні шиї, поранення 1-го пальця лівої кісті, які виявлені на тілі потерпілого, які як нарізно так і в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, давність утворення яких не суперечить обставинам справи; виникнення вказаних ушкоджень можливе при будь-якому взаєморозташуванні потерпілого відносно нападника за умови доступності зон ушкоджень (т. 1, а.п. 196-197);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_8 № 2216-д від 25.06.2015, за результатами проведення якої, експерт підтвердив висновки, викладені в експертному висновку № 2163 від 25.06.2015 року (т. 1, а.п. 199-200);

- висновком комісійної судово-медичної експертизи № 107/к від 15.07.2015, відповідно до змісту якого, група експертів встановила, що наявні у потерпілого ОСОБА_8 ушкодження не є небезпечними для життя в момент заподіяння. З врахуванням характеру, ступеня тяжкості, локалізації отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, ризик настання його смерті у випадку ненадання медичної допомоги існував лише через так звані випадкові обставини, наприклад, через потрапляння до ран збудника правця із подальшим розвитком цього інфекційного захворювання. Такий зв`язок між травмою та несприятливими наслідками в судовій медицині вважається випадковим та незакономірним (т. 1, а.п. 203-207);

- висновком експерта № 1358 від 19.06.2015у, відповідно до якого, на футболці та брюках обвинуваченого ОСОБА_10 знайдена кров людини, походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_8 (т. 1, а.п. 239-241);

- висновком експерта № 1355 від 16.06.2015, яким в змиві з правої руки обвинуваченого ОСОБА_10 виявлена кров, в змиві з лівої руки обвинуваченого ОСОБА_10 наявності крові не встановлено (т. 1, а.п. 245-246);

- висновком експерта № 1357 від 18.06.2015, згідно якого, на футболці потерпілого ОСОБА_8 знайдена кров людини, походження якої не виключається від самого потерпілого (т. 3, а.п. 1-3);

- висновком експерта № 1356 від 23.06.2015, згідно якого, в змиві з місця поді та на п`яти чохлах, вилучених з маршрутного таксі № 63 марки «Мерседес», знайдена кров людини, походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_8 (т. 3, а.п. 7-9);

- висновком експерта № 397 від 13.07.2015, згідно якого на складному ножі, вилученому в вході огляду місця події від 25.05.2015 року, знайдена кров людини, походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_8 (т. 3, а.п. 18-21);

- висновком експерта № 1497 від 10.07.2015, яким встановлено, що на рукояті складного ножа, вилученого в вході огляду місця події від 25.05.2015 року, знайдена кров людини з домішкою поту, отриманий результат не виключає походження поту від обвинуваченого ОСОБА_10 (т. 3, а.п. 24-26);

- висновком експерта № 170 від 13.07.2015, яким встановлено, що складний ніж, вилучений 25.05.2015 року під час огляду місця події, не є холодною зброєю, відноситься до господарсько-побутових ножів загального призначення, виготовлений заводським способом (т. 3, а.п. 30-32).

- висновком психолого-психіатричної експертизи № 370 від 10.06.2015 встановлено, що ОСОБА_10 психічних розладів не виявляв та не виявляє в теперішній час. В період вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а (за матеріалами кримінальної справи) перебував у стані простого алкогольного сп`яніння. Отже, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час він також може віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 3, а.п. 49-53).

У суду немає сумнівів у психічному стані обвинуваченого ОСОБА_10 і суд вважає його осудним.

З метою оцінки вказаних доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено такі процесуальні рішення, документ та інші матеріали:
- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.05.2015 внесено відомості про скоєння кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та присвоєно номер №0001761, а саме ОСОБА_10 25.05.2015 знаходячись в маршрутному таксі№63, яке рухалось на перехресті вул. Грязнова та вул. Героїв Сталінграду на наніс ОСОБА_8 один удар ножем в область шиї, спричинивши проникаюче поранення;

- постанова про визнання речових доказів від 18.07.2015, якою визнано в якості речових доказів: футболку чоловіча з бавовняної тканини світло-сірого кольору, брюки чоловічі з джинсової тканини темно-синього кольору із ременем, пара чоловічих черевиків із шкіри чорного кольору, футболка чоловіча з синтетичної тканини білого кольору з малюнком сірого кольору, змиви з правої та лівої руки ОСОБА_10 , змиви РБК, 5 чохлів з сидінь, зрізи нігтьових пластин з рук ОСОБА_10 , дактилокарта на ім`я ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , карта пам`яті з відеореєстратора маршрутного таксі, 4 чохли з підголівника з синтетичної тканини білого кольору з логотипом фірми «Мерседес», складний ніж довжиною 155 мм у розкладеному положенні. (т. 2 а.с. 35)

- наказ директора ТОВ «ТК «СПРІНТ-АВТО» № 28 від 02.05.2015 про закріплення транспортного засобу автомобіля «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за водієм ОСОБА_12 (т. 3, а.п. 80);

- лист директора ТОВ «ТК «СПРІНТ-АВТО» від 20.04.2016 № 64, відповідно до якого, 25.05.2015 року водій ОСОБА_12 керував автобусом, державний номер якого НОМЕР_1 по маршруту № 63 «Бородінський ринок вулиця Малиновського Бородінський ринок» (т. 3, а.п. 81);

Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

В ході судового розгляду суд безпосередньо, всебічно та повно дослідив усі докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження і встановив правильність збирання стороною обвинувачення та закріплення кожного з них, тому, виходячи з положень статті 86 КПК України вважає їх допустимими.

Крім того, суд дійшов до висновку, що досліджені у судовому засіданні докази прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, тому є належними.

Таким чином, вказані докази досліджені судом є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_10 злочину.

Згідно зі ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання). Згідно з пунктом 22 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, питання про наявність у діях особи умислу необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Тому, якщо винна особа діяла з непрямим умислом, вона не може нести відповідальність за замах на вбивство, а лише за наслідки, які фактично були заподіяні.
Отже, якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

А саме характер, послідовність, динамічність дій обвинуваченого ОСОБА_10 , його поведінка до, під час і після вчиненого злочину, локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого, механізм їх спричинення, знаряддя злочину, свідчать про те, що ОСОБА_10 мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілого і вчинив для цього всі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть смерть потерпілого, однак злочинний результат (смертельний наслідок) не настав лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

Так, із встановлених, в судовому засіданні, обставин вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 , на ґрунті помилково сприйнятої поведінки потерпілого, як образливої по відношенню до себе, спровокував конфліктну ситуацію. Перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння загострило конфлікт між ним та потерпілим, що стало поштовхом до насильства та обумовило мотивацію обвинуваченого, а саме, помститися потерпілому за, так звані, уявні образи. Для цього він обрав знаряддя вчинення злочину ніж, яким можливо було заподіяти тяжку шкоду, та, підібравши момент, коли потерпілий не звертав на нього уваги, оскільки вів бесіду зі своїм товаришем, тим самим не очікував нападу на себе, завдав йому удар ножем у життєво важливу ділянку тіла шию. Потерпілий, одразу ж відреагував на дії обвинуваченого, підставивши, при цьому, під лезо ножа кість лівої руки, відштовхуючи руку обвинуваченого з ножем від свого горла, внаслідок чого, удар ножем не пошкодив венозні артерії, що могло б потягнути за собою настання тяжких наслідків, а лише спричинив потерпілому поранення пальця лівої кісті та поранення шиї в області яремної вирізки. Після цього, потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_14 , схопивши обвинуваченого ОСОБА_10 за обидві руки, почали активно чинити опір та вибили з рук останнього ніж, тим самим припинили протиправні дії обвинуваченого, у зв`язку з чим обвинувачений не мав можливості довести свій злочинний намір до кінця. Після скоєного ОСОБА_10 намагався покинути місце вчинення злочину аби уникнути відповідальності, однак був затриманий.

З огляду на викладене, заперечення ОСОБА_10 доведеності пред`явленого обвинувачення, суд розцінює як намагання уникнути передбаченої законом відповідальності, а позицію невизнання вини як форму захисту.

Суд, оцінюючи покази обвинуваченого, потерпілого, свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні, а також надані письмові докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та даючи правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_10 прийшов до висновку, що докази досліджені судом є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_10 злочину передбаченогоч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Захисником ОСОБА_26 було подано письмове клопотання про визнання висновку експерта №1356 від 23.06.2015 року недопустимим доказом. В обґрунтування клопотання захисник зазначає, що відповідно до змісту дослідної частини, а саме: опису речових доказів, об`єктом даного експертного дослідження були автомобільні чохли, вилучені під час огляду місця події, а саме, 25.05.2015 року з маршрутного таксі Мерседес № 63 державний номер НОМЕР_1 . Проте, згідно наданого суду стороною обвинувачення протоколу огляду місця події від 25.05.2015 року, місцем події зазначено салон маршрутного таксі державний номер НОМЕР_2 . Враховуючи викладені підстави та, посилаючись на те, що жодний речовий доказ судом безпосередньо не досліджувався у зв`язку з не відкриттям стороною обвинувачення речових доказів стороні захисту при виконання вимог ст. 290 КПК України, просить зазначений висновок експерта визнати недопустимим доказом.

Такі доводи захисника колегія суддів находить необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок отримання доказів передбачає дотримання певних вимог: 1) належний суб`єкт, що має право проводити процесуальні дії з отримання доказів; 2) законність процесуального джерела доказів; 3) належність процесуального порядку отримання доказів; 4) належність фіксації ходу і результатів слідчих (розшукових) і негласних слідчих (розшукових) дій.

Кримінальний процесуальний закон дає вичерпний перелік підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими (ст. ст. 87, 88 КПК України).

Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких визнана Верховною радою України.

Отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Аналіз положень частини другої статті 87 КПК України дає підстави зробити висновок, що саме вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має бути наслідком визнання отриманих у такій неправомірний спосіб доказів недопустимими.

Мотивом для визнання недопустимим доказом висновку експерта № 1356 від 23.06.2015 року сторона захисту називає неспівпадіння номера маршрутного таксі, зазначеного в протоколі огляду місця події, з якого вилучалися речові докази, тому номеру, який зазначений в дослідницькій частині даного висновку.

З досліджених в судовому засіданні доказів, наданих стороною обвинувачення, а саме: з показань свідка - водія ОСОБА_12 , наказу про закріплення транспортного засобу, письмової відповіді директора ТОВ «ТК «Спринт-Авто», колегією суддів встановлено, що події спричинення тілесних ушкоджень потерпілому відбувалися в маршрутному таксі з державним номерним знаком НОМЕР_1 , з якого слідчим вилучалися речові докази, і на який у своєму експертному дослідженні посилається експерт. Тому, неспівпадіння державного номерного знака маршрутного таксі, зазначеного в протоколі огляду місця події, суд розцінює як технічну помилку слідчого, яка ніяким чином не впливає на те, щоб визнати висновок експерта № 1356 від 23.06.2015 року недопустимим доказом. З тих саме підстав колегія суддів вважає протокол огляду місця події від 25.05.2015 року належним доказом.

Разом з тим, наполягання сторони захисту визнати вищевказаний висновок експерта недопустимим доказом з тих підстав, що автомобільні чохли, які були об`єктом експертного дослідження і визнані речовими доказами, не досліджені безпосередньо судом, також не заслуговує на увагу.

Аналогічним чином колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу клопотання сторони захисту про визнання недопустимими доказами висновки експертів № 397 від 22.06.2015 року, № 170 від 13.07.2015 року, № 1497 від 22.06.2015 року, об`єктами дослідження яких є ніж і, в яких йдеться посилання на ті ж самі підстави (т. 3, а.п. 128, 131, 135).

Як встановлено в судовому засіданні, в ході досудового розслідування, при виконання вимог ст. 290 КПК України стороною обвинувачення не відкривалися речові докази стороні захисту. В той же час колегія суддів зазначає, що з врахуванням вищевказаних порушень, речові докази в ході судового розгляду не досліджувались.

Таким чином, оскільки, в ході судового розгляду речові докази не досліджувалися, тому, на виконання вимог ч. 12 ст. 290 КПК України, колегія суддів не надає їм оцінки та не посилається на них, як на докази при ухваленні вироку.

Доводи сторони захисту про те, що складений ніж, який визнано речовим доказом, не є знаряддям вчинення даного злочину, оскільки зазначений ніж не було вилучено саме у ОСОБА_10 , а згідно протоколу огляду місця події від 25.05.2015 року був виявлений та вилучений з патрульного автомобіля, суд вважає необгрунтованими з огляду на наступне.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_21 , а також ОСОБА_14 пояснили, що знаходячись біля службового автомобіля охоронної фірми «ВЕНБЕСТ» ОСОБА_10 з власної ініціативи виклав на капот свої речі, а саме: ніж, на якому були сліди крові, та інше майно. В подальшому з показань свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_24 встановлено, що на патрульному автомобілі вони доставили ОСОБА_10 разом із виданим ним добровільно майном на безпосереднє місце події, після чого слідчо-оперативною групою було проведено огляд місця події та складено відповідні процесуальні документи, проведено експертизу, вказаний ніж визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Таким чином, колегія суддів вважає, що ніж, вилучений під час огляду місця події, є тим самим ножем, який був добровільно виданий ОСОБА_10 працівникам охоронної служби, та тим, яким ОСОБА_10 наносив удар потерпілому, тобто знаряддям вчиненого злочину.

Під час судового розгляду суд дослідив документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_10 .

При ухваленні вироку відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерела права.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86)

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні міри покарання, ОСОБА_10 суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_10 , а саме: судимості не має і раніше до кримінальної відповідальності не притягався, вчинив особливо тяжкий злочин, офіційно працевлаштований, у зв`язку з чим має стабільне джерело доходу, одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, за місцем проживання характеризується з позитивного боку, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває, його відношення до скоєного як в момент вчинення злочину, так і під час судового розгляду, беручи до уваги той факт, що його протиправні дії носили насильницький характер, враховуючи думку потерпілого, який просить призначити покарання, пов`язане з позбавленням волі та його реальним відбуттям, суд вважає, що ОСОБА_10 слід призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Дані про особу обвинуваченого у даному конкретному випадку, не є такими, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням, а є лише підставою для призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією статті обвинувачення.

Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , суд, враховуючи відсутність у учасників процесу відповідних клопотань, а також те, що строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту закінчився і продовжений не був, вважає за необхідне запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обирати.

Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №663/537/17 від 29 серпня 2018 року щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).

Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_10 утримувався в установах попереднього ув`язнення з обранням йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вважає, що йому підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення у строк покарання і після 21.06.2017 року, керуючись ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) з розрахункуодин день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд визнає те, що він відшкодував потерпілому матеріальні збитки.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд приймає відмову потерпілого ОСОБА_8 від позовних вимог в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 на його користь матеріальної шкоди на суму 1568,49 гривень, у зв`язку з тим, що завдана шкода на вказану суму обвинуваченим повністю відшкодована.

Вирішуючи питання стосовно уточнених позовних вимог потерпілого ОСОБА_8 щодо стягнення з обвинуваченого на його користь моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень та витрат на правову допомогу адвоката в сумі 16100 гривень, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Як на спричинення обвинуваченим потерпілому моральної шкоди, останній посилається на те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого він зазнав сильних душевних страждань, пов`язаних з усвідомленням того, що він міг загинути, не підставивши своєчасно руку під удар ножем, внаслідок чого він тривалий час був нервовим та збудженим, йому було важко спілкуватися з рідними та друзями, він погано спав, його вимушене перебування в лікарні та психічний стан негативно відобразилося на навчанні.

За таких підстав, суд вважає вимоги потерпілого, які він оцінює в 50000 гривень обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позовні вимоги потерпілого в частині стягнення витрат на правову допомогу адвоката підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до свідоцтва про зайняття адвокатської діяльністю №194 від 28.01.1994 та договору про надання юридичних послуг, потерпілого ОСОБА_8 представляє адвокат ОСОБА_27 . В ході судового розгляду потерпілий надав суду акт виконаних робіт від 23.02.2021 року, яка долучена до матеріалів кримінального провадження і, якою підтверджено, що потерпілий сплатив адвокату витрати на правову допомогу в розмірі 16100 гривень.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.100, 368, 373, 374 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_10 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у вигляді восьми років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбування покарання рахувати з дня приведення вироку до виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 25 травня 2015 року до 17 січня 2018 року, включно.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10 щодо стягнення моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 50000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_10 витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 16100 гривень.

Речові докази:
- футболка чоловіча з бавовняної тканини світло-сірого кольору, брюки чоловічі з джинсової тканини темно-синього кольору із ременем, пара чоловічих черевиків із шкіри чорного кольору повернути обвинуваченому ОСОБА_10

- футболка чоловіча з синтетичної тканини білого кольору з малюнком сірого кольору повернути потерпілому ОСОБА_8

- змиви з правої та лівої руки ОСОБА_10 , змиви РБК, 5 чохлів з сидінь, зрізи нігтьових пластин з рук ОСОБА_10 , дактилокарта на ім`я ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , карта пам`яті з відеореєстратора маршрутного таксі, 4 чохли з підголівника з синтетичної тканини білого кольору з логотипом фірми «Мерседес», складний ніж довжиною 155 мм у розкладеному положенні, які передані на відповідальне зберігання до камери схову речових доказів Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2