Справа № 503/565/22
Провадження № 1-кп/503/45/22
УХВАЛА
Іменем України

12 жовтня 2022 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції (дистанційне судове провадження) між Кодимським районним судом Одеської області та Державною установою «Одеський слідчий ізолятор» клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по обвинувальному акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000322 від 22.04.2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Слобідка Кодимського району Одеської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а також клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби,

ВСТАНОВИВ:
В провадження Кодимського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000322 від 27.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив проте, що розгляд даного кримінального провадження ще не завершено, усі докази не досліджено та не зменшилися ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку прокурора, у зазначеному випадку метою продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, прокурор зазначив, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, які були допитані під час досудового розслідування, з метою примусу останніх змінити покази на його користь у спосіб вмовлянь, погроз або підкупу. Також, прокурор вважає, що існує ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інших кримінальних правопорушень, враховуючи ті обставини, що обвинувачений не має стабільного доходу, міцних соціальних зав`язків та негативно характеризується за місцем проживання. Неможливість запобігання зазначеним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів прокурор обґрунтовує тяжкістю інкримінованого злочину, що обумовлює можливість тримання під вартою. А застосування більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не гарантує можливості запобігти вказаним ризикам. З огляду на вищевикладене та ту обставину, що строк тримання під вартою спливає, прокурор просив задовольнити клопотання та продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому строком на 60 діб без права внесення застави.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні подав клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби. В обґрунтування клопотання захисник зазначив, що жоден з ризиків, вказаний прокурором у клопотанні, є недоведеним, оскільки обвинувачений не має на меті ухилятися від суду та впливати на свідків. На даний час у кримінальному провадженні допитаний обвинувачений, який визнає свою вину у вчиненому діянні, а також потерпіла ОСОБА_6 , яка підтвердила покази останнього. Також адвокат вказав, що ним надані суду докази того, що обвинувачений задовільно характеризується за місцем проживання, є особою похилого віку та в силу свого похилого віку та має ІІІ-ю групу інвалідності довічно внаслідок трудового каліцтва.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду клопотань повідомлена належним чином.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового провадження, оцінивши ступінь обґрунтованості заявлених клопотань щодо забезпечення кримінального провадження та дослідивши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування та надані захисником письмові докази щодо особи обвинуваченого приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22.04.2022р. відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави. В подальшому, ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 17.06.2022 року обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 серпня 2022 року включно. Крім того, ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 15.08.2022 року обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено строк тримання під вартою до 13.10.2022 року. Термін тримання під вартою спливає у межах судового розгляду даного кримінального провадження.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 листа №511-550/0/4-13 від 4 квітня 2013 року, розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінального провадження.

Вимоги статті 194 КПК України зобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

Щодо обґрунтованості підозри.
Суд звертає увагу на те, що оцінка обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Станом на 12.10.2022 року стадія досудового розслідування завершена та зібрано усі докази, які прокурор вважав достатніми для складення обвинувального акту. Із змісту обвинувального акту, який надійшов до суду, вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України. В обвинувальному акті зокрема викладене формулювання обвинувачення та фактичні обставини кримінального правопорушення.

Щодо ризиків кримінального провадження.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України. Санкція ч. 1ст. 115 КК України передбачає позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі. На думку суду, ризик, передбачений п. 1 ч. 1ст. 177 КПК України, з моменту застосування цього запобіжного заходу не зменшився і не відпав та полягає у вірогідності переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання у разі визнання його винним у вчиненні особливо тяжкого злочину. Також, суд погоджується із доводами прокурора щодо наявності ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень та ризику щодо незаконного впливу на свідків, оскільки на даний час судове слідство в даному кримінальному провадженні ще не закінчено та всі докази судом не досліджено, в тому числі не допитані заявлені свідки обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є членами сім`ї обвинуваченого.

Встановлено, що запобігання ризикам переховування ОСОБА_4 від суду та запобігання вчинення обвинуваченим нових злочинів становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства та забезпеченні правопорядку. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовує продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

Отже, суд вважає, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1статті 177 КПК України, а тому на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.
Так, дійсно з наданих захисником обвинуваченого документів вбачається, що ОСОБА_4 має статус інваліда ІІІ-ї групи внаслідок трудового каліцтва. Разом з тим, матеріали судового провадження не містять жодних належних та об`єктивних доказів, зокрема медичної документації, на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в умовах СІЗО через його незадовільний стан здоров`я. А досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження, належного виконання обвинуваченим ОСОБА_4 своїх процесуальних обов`язків. На думку суду, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло не забезпечить його належної поведінки і не зменшить наявні ризики.

Доводи захисника щодо зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту спростовується вищенаведеними в даній ухвалі обґрунтуваннями суду та аналізом ймовірності вчинення ОСОБА_4 дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню. За таких обставин, суд не може визнати обґрунтованими доводи захисника та самого обвинуваченого щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченим вищезазначених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не зменшились, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Отже, суд вважає за необхідне погодитися саме із доводами прокурора про недостатність застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів на даній стадії судового провадження, а тому, з вищевказаних підстав, доцільно продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою до 10 грудня 2022 року включно.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи викладені обставини, той факт, що ОСОБА_4 інкримінується кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, та керуючись вищенаведеними нормами закону, суд вважає за необхідне не визначати в даному випадку розмір застави на підставі п.2 ч.4 ст.183 КПК України.

Статтею 206 КПК України визначено загальні обов`язки суду щодо захисту прав людини.

Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Коваль проти України», незважаючи на те, що стаття 3 Конвенції не може тлумачитись як така, що закріплює загальний обов`язок звільнення затриманих у зв`язку зі станом здоров`я, вона покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі, наприклад, шляхом надання їм необхідної медичної допомоги.

Однак, відповідно до ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоровя та медичну допомогу. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.

Держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п.72 рішення ЕСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Ухань проти України», заява №30628/02).

Зміст права громадян на охорону здоров`я визначається статтею 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», що, зокрема, передбачає медичний догляд, який є необхідним для підтримки здоров`я людини.

Положеннями ст. 11 Закону України «Про попереднє увязнення» та ст.ст. 6, 39, 72 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоровя», передбачено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини порушенням ст. 3 Конвенції визнається ненадання належної медичної допомоги особам, що тримаються під вартою («Каприковський проти Польщі» від 03.02.2009, «Алєксанян проти Росії» від 22.12.2008 та ін.)

Враховуючи, що особи, які перебувають під вартою, позбавлені можливості самостійно вживати заходів для отримання належної медичної допомоги та медичного догляду, відповідний обов`язок покладений на службових осіб місць попереднього ув`язненням.

Так, статтею 21 Закону України «Про попереднє увязнення» на адміністрацію місць попереднього ув`язнення покладений обов`язок забезпечити особам, взятим під варту, медичне обслуговування.

У зазначений спосіб забезпечується можливість отримання підозрюваним, обвинуваченим, який утримується під вартою, необхідної медичної допомоги. Так як обвинувачений утримується в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», то обов`язок забезпечення ув`язнених необхідним медичним обслуговуванням покладається на адміністрацію вказаної державної установи.

Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 № 239/5/104 затверджено Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, яке дозволяє проведення медичного огляду обвинувачених (далі Порядок).

Пунктом 2.3 зазначеного Порядку передбачено, що медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

З огляду на вищевикладене, суд, виходячи з принципів верховенства права та поваги до людської гідності, з метою забезпечення додержання прав особи, яка тримається під вартою, приходить до висновку про необхідність проведення адміністрацією ДУ «Одеський слідчий ізолятор» медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_4 щодо стану його здоров`я, враховуючи наявність у нього ІІІ-ї групи інвалідності внаслідок трудового каліцтва, та у випадку встановлення факту незадовільного стану його здоров`я та неможливості утримання обвинуваченого ОСОБА_4 в умовах СІЗО невідкладно повідомити суд про ці обставини.

Керуючись ст.ст.183, 194-197, 331, ч.2 ст.369, ч.3 ст.371, ст.372 КПК України, суд

ухвалив:
Клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 11 години 00 хвилин 10 грудня 2022 року включно.
Утримувати обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою у Державній установі «Одеській слідчий ізолятор».

Зобов`язати адміністрацію Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити проведення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах медичної частини СІЗО, у судовому провадженні №503/565/22 (1-кп/503/45/22) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України

Про прийняті заходи щодо проведення медичного обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та інформацію щодо можливості його утримання в умовах СІЗО внаслідок незадовільного стану здоров`я повідомити Кодимський районний суд Одеської області (суддя ОСОБА_1 ), у провадженні якої перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби, - відмовити.

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали для відома та виконання направити начальнику Державної установи «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали суду до 11 години 00 хвилин 10 грудня 2022 року включно.
Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя

Кодимського районного суду ОСОБА_1