Справа № 204/1028/22
Провадження № 1-в/204/177/22
У Х В А Л А
01 квітня 2022 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
представників установи ОСОБА_5 ,
особи, відносно якої розглядається заява ОСОБА_6 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м.Дніпро заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи і моніторингу наркотиків МОЗ України» про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно ОСОБА_7 , 1983 року народження,-
Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 01 березня 2019 року, відносно ОСОБА_6 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві представника Дніпровської філії «СЗНПД» ДУ «ЦПЗМНА МОЗ України», до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів №51 від 24 січня 2022 року, ставиться питання про те, що ОСОБА_6 страждає тяжким психічним розладом. У психічному стані наявні емоційно-вольові розлади у вигляді емоційної неадекватності, негативізму, підозрілості, дратівливості та запальності, що не втратили попередньої вираженості. Наявні виражені порушення мислення у вигляді критиканства, резонерства, значного зниження критичності, протестні форми поведінки та висловлювань, дисимуляція хворобливих переживань минулого (маячні ідеї особливого значення, переоцінки особистості, переслідування) та агресивних дій в минулому, які викладені в медичній документації. Відсутнє критичне ставлення до свого психічного стану, тяжкості скоєного, відсутні настанови на прийом терапії. Викладене свідчить про збереження особливої небезпеки хворого для оточуючих і за своїм психічним станом потребує продовження застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
В судовому засіданні представник закладу підтримав вказану заяву, просив задовольнити пояснивши, що психічний стан пацієнта ОСОБА_6 продовжує залишатися нестійким, наявні виражені порушення мислення у вигляді критиканства, резонерства, значного зниження критичності, протестні форми поведінки та висловлювань, дисимуляція хворобливих переживань минулого (маячні ідеї особливого значення, переоцінки особистості, переслідування) та агресивних дій в минулому, а тому пацієнт зумовлює суспільно небезпеку для оточуючих, відповідно до чого, підстави для зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно пацієнта на теперішній час відсутні.
ОСОБА_6 в судовому засіданні, в режимі відео конференції, просив відмовити в задоволенні заяви.
Захисник підтримав позицію свого підзахисного та просив відмовити в задоволенні заяви.
В судовому засіданні прокурор підтримав заяву представника установи, просив задовольнити, продовживши відносно ОСОБА_6 застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Вислухавши думку учасників процесу, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що заява представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом до психічно хворого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
В частині 1 статті 95 КК України зазначено, що продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Згідно ч.3 ст.514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок
комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.
Відповідно до п.п. 18,19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 № 7 статтею 95 КК України, зокрема, введено положення про можливість продовження застосування примусових заходів медичного характеру, яке, як і зміна або скасування (припинення) їх застосування, здійснюється за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів. Судам необхідно мати на увазі, що продовжувати застосування примусових заходів медичного характеру можна кожного разу на строк, який не перевищує шість місяців. Це правило поширюється і на випадки надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. За змістом ст. 95 КК України, ст. 19 Закону N 1489-ІІІ зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
Наказом МОЗ України №397 від 08.10.2001 затверджено порядок застосування примусових заходів медичного характеру в психіатричних закладах до осіб, які хворі на психічні розлади і вчинили суспільно небезпечні діяння, в п.8 зазначено, що госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворих, які вчинили суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також які за своїм психічним станом і характером учиненого суспільно-небезпечного діяння становлять особливу небезпеку для суспільства і потребують тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду. До таких хворих відносяться особи з активним типом суспільної небезпечності. У п.5 зазначено, що активний тип суспільної небезпечності спостерігається в осіб з такими психічними розладами: зокрема, як маячні ідеї певного змісту, скеровані проти конкретних осіб, які проявляються як на вербальному, так і дійовому рівні.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, в обгрунтвання продовження лікування пацієнта ОСОБА_6 , у висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №51 від 24 січня 2022 року, зазначено, що ОСОБА_6 страждає тяжким психічним розладом. У психічному стані наявні емоційно-вольові розлади у вигляді емоційної неадекватності, негативізму, підозрілості, дратівливості та запальності, що не втратили попередньої вираженості. Наявні виражені порушення мислення у вигляді критиканства, резонерства, значного зниження критичності, протестні форми поведінки та висловлювань, дисимуляція хворобливих переживань минулого (маячні ідеї особливого значення, переоцінки особистості, переслідування) та агресивних дій в минулому, які викладені в медичній документації. Відсутнє критичне ставлення до свого психічного стану, тяжкості скоєного, відсутні настанови на прийом терапії. Викладене свідчить про збереження особливої небезпеки хворого для оточуючих і за своїм психічним станом потребує продовження застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Зазначений висновок підтримав в судовому засіданні представник закладу-лікар-психіатр ОСОБА_5 в судовому засіданні, підтвердивши, що у психічному стані ОСОБА_6 наявні емоційно-вольові розлади у вигляді емоційної неадекватності, негативізму, підозрілості, дратівливості та запальності, що не втратили попередньої вираженості. Наявні виражені порушення мислення у вигляді критиканства, резонерства, значного зниження критичності, протестні форми поведінки та висловлювань, дисимуляція хворобливих переживань минулого (маячні ідеї особливого значення, переоцінки особистості, переслідування) та агресивних дій в минулому.
При цьому, відповідно до п.5 Наказу №397, наявність хоча б одного з критерію (зокрема, маячність ідей) свідчить про активний тип суспільної небезпечності хворого.
Підстав не довіряти висновку комісії лікарів-психіатрів та поясненням лікаря- психіатра в судовому засіданні, які є послідовними, незмінними та узгоджуються між собою, у суду немає.
Враховуючи викладене, суд вважає, що заява представника установи підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_6 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
На підставі викладеного і керуючись ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст.19,22 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 01 березня 2019 року, відносно ОСОБА_7 , 1983 року народження, в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.
Суддя ОСОБА_1