Справа № 727/1990/20
Провадження № 1-кп/727/72/22
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЧЕРНІВЦІ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого, судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю: сторін кримінального судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченої

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 м. Чернівці клопотання від 30.03.2022 року про продовження застосованого відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000278 від 26.04.2017 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченої за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 заявлено клопотання про продовження застосованого судом до обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи клопотання обгрунтовує тим, що згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення ч. 5 ст. 185 КК України, санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Вважає, що подовжують мати такі ризи як переховування обвинуваченої від суду, у разі перебування на волі її вплив на потерпілих та ризик вчинення нового злочину. Вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою буде недостатнім для забезпечення запобігання вказаних ризиків. Просить продовжити ОСОБА_5 застосований до неї судом запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без застосування альтернативного запобіжного заходу застави.

Заслухавши доводи клопотання прокурора, думку обвинуваченої ОСОБА_5 , яка вирішення клопотання віднесла на розсуд суду; думку захисників ОСОБА_6 яка просила відмовити в задоволенні клопотання та застосувати до їх підзахисної інший запобіжний захід заставу, суд зважає на наступне.

Запобіжні заходи, затримання у кримінальному провадженні застосовуються (продовжуються) з метою та за наявності підстав, визначених ст. 177 КПК України. У відповідності до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, крім інших, і запобіжні заходи. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є одним з видів запобіжних заходів.

Судом, за матеріалами справи, встановлено, що 19.12.2016 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

20.12.2016р. Шевченківським районним судом м. Чернівці стосовно підозрюваної ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави в розмірі 60 000 грн. 22.12.2016р. підозрювану ОСОБА_5 звільнено з-під варти на підставі внесення застави в сумі 60 000 грн. та покладено ряд обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України. 24.02.2017 р. ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, ч.4 ст. 185 КК України. 14.04.2017р. було повідомлено про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України та 24.04.2017 року ОСОБА_5 оголошено в розшук.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.02. 2020 року змінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше застосований запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою колегії суддів Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.03.2020 до обвинуваченої ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно застосований запобіжний захід обвинуваченій продовжувався установленому законом порядку. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.02.2022 року продовжено запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, термін дії якого спливає 08.04.2022 року; судовий розгляд справи не завершено та триває в стадії дослідження технічних засобів (дисків) за проведеними слідчими діями, наданими до огляду прокурором.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове засідання не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Вимогами ст. 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність у підозрюваного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, наявність повідомлення про підозру у вчиненні іншого тяжкого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується тощо.

Не вирішуючи питання на даному етапі кримінального провадження про оцінку доказів з точки зору їх допустимості і достатності для визнання обвинуваченого винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, суд приходить до висновку, що вказані вище обставини дають підстави для висновку, що з боку обвинуваченого існують ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання таким ризикам.

При вирішенні клопотань прокурора, судом враховано і положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частина 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає вичерпний перелік підстав обмеження гарантій права на свободу та особисту недоторканність. У пунктах 46, 47 рішення у справі «Руслан Яковенко проти України», заява № 5425/11, рішення від 4 червня 2015 року, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) чітко розмежував підстави обмеження гарантій, встановлених статтею 5 Конвенції. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При вирішенні клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , суд враховує наявність ризиків, регламентованих п. 1, п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а також оцінює сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України та особу обвинуваченої. Суд вважає, що сталими на даний період судового розгляду справи є такі ризики, як: ризик переховування обвинуваченої ОСОБА_5 від суду; дієвість цього ризику обумовлена тим, що під час досудового розслідування, остання порушила процесуальні обов`язки, що були покладені на неї ухвалою слідчого судді, була оголошена в розшук; - ризик впливу ОСОБА_5 на потерпілих, які в більшій частині безпосередньо в судовому засіданні не допитані; за матеріалами справи, ОСОБА_5 знайомилася з кримінальним провадженням, а отже їй відомі адреси місця проживання, потерпілих; - ризик вчинення обвинуваченої, у разі перебування на волі нових злочинів. Отже, з урахуванням особи ОСОБА_5 , її злочинної спрямованості, обумовленої тим, що раніше обвинувачена притягувався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини; із урахуванням підвищеної суспільної небезпечності, із урахуванням особи ОСОБА_5 , зокрема те, що до затримання вона не працювала, не має міцних соціальних зв`язків, суд вважає, що слід продовжити запобіжний захід застосований до останньої у вигляді тримання під вартою до 60 діб., який не виходить за межі визначених строків КПК України та є необхідною мірою за наявності передумов регламентованих пп. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 даного Кодексу і вважає, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання наведених вище ризиків. Судом, при цьому, не встановлено об`єктивних даних, які б вказували на неможливість перебування під вартою обвинуваченої з урахуванням того, що за станом здоров`я, ОСОБА_5 отримує медичну допомогу в ДУ Чернівецька установа покарань 33.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою грунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно.

Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX). Таким чином, з врахуванням наведеного, суд вважає, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання вказаних ризиків. А, отже, клопотання прокурора ґрунтується на законі і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою особи, не може перевищувати шістдесяти днів. Законодавцем чітко визначено, що вирішення питання доцільності застосування (продовження) строку тримання під вартою», що регламентовано ч. 3 ст. 331 КПК України, має обмежуватись виключно порядком дій щодо пропозиції сторонам надати свої клопотання про продовження, зміну або скасування запобіжного заходу, і за умови їх відсутності, у суду відсутні будь-які правові підстави з власної ініціативи змінювати, скасовувати, продовжувати строки тримання обвинуваченого під вартою. Продовження застосованого до обвинуваченої запобіжного заходу з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю пред`явленого обвинувачення на даний час, не виходить за межі розумного строку; він кореспондується із характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Суд бере до уваги те, що ОСОБА_5 вчинено кримінальне правопорушення в період не знятої та не погашеної судимості; остання обвинувачується у вчиненні декількох епізодів особливо тяжкого злочину, на протязі майже трьох років переховувалась від органу досудового розслідування, не повідомляла про зміну місця проживання, була оголошена в розшук та ОСОБА_5 достеменно були відомі обставини кримінального провадження, а тому, суд вважає дієвим і сталим ризик переховування (повторно) обвинуваченої від суду, а отже, виходячи з наведеного, та з урахуванням вимог ч.4 ст. 183 КПК України, приходить до висновку про відсутність підстав для застосування відносно ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу застави.

А, отже, суд вважає, що в задоволенні клопотання (усно заявленого) ахисником ОСОБА_7 про застосування до її підзахисної альтернативного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою застави слід відмовити.

Таким чином, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 21, 31 ч.2, 284, 176-178, 194, 199, 331 ч. 3 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора прокуратури Чернівецької області ОСОБА_3 про продовження застосованого запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , обвинуваченої за ч. 5 ст. 185 КК України, у вигляді тримання під вартою задовольнити

Продовжити, застосований судом запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України на строк до 60 діб - до 27 травня 2022 року без визначення застави.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 про застосування альтернативного запобіжного заходу пов`язаного з тримання під вартою заставу відмовити.

Копію ухвали вручити стороні обвинувачення, стороні захисту та направити до ДУ Чернівецький слідчий ізолятор - для виконання.

Ухвала суду підлягає оскарженню в установленому законом порядку протягом семи діб з моменту проголошення через Шевченківський районний суд м. Чернівці до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1