Справа № 466/8547/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/14/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 17 листопада 2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, працездатного, не працевлаштованого, раніше судимого, останній раз вироком Залізничного районного суду м. Львова від 29.07.2021 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 17 листопада 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено обвинуваченому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

На підставі ст. 71 КК України до новообраного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 29 липня 2021 року у виді 80 години громадських робіт, та виходячи зі встановленого ч.1 ст.72 КК України співвідношення покарань остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 3 (трьох) місяців 3 (три) дні арешту.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.

Вирішено питання з речовими доказами.

За вироком суду, ОСОБА_6 26 серпня 2021 року приблизно о 17:45 год., перебуваючи у торговому залі магазину «Близенько» ПП « Мкрежа-Сервіс Львів», , що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка,14, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу із прилавку торгового залу магазину викрав філе індика «Сяйвір», вагою 1кг, вартістю 139,60 гривень без ПДВ, ікру «Шаланда Лососева Зерниста червона», вагою 100 гр., вартістю 188,10 гривень без ПДВ, загальною вартістю 327,70 гривень без ПДВ, які помістив у свій рюкзак чорного кольору з зеленими вставками.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись з даним вироком ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 17 листопада 2021 року змінити в частині призначеного покарання на більш м`яке у зв`язку з невідповідністю призначеного остаточного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. У решті вирок залишити без змін.

Зазначає, що не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, апеляційна скарга подана відповідно до ст. 414 КПК України у зв`язку із невідповідністю ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення обвинувачений в судовому в засіданні визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, та просив суворо не карати.

Наголошує, що призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, про те, що він є особою молодого віку, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, притягувався до кримінальної відповідальності та вчинення ним злочину через незначний проміжок часу після постановлення вироку Залізничним районним судом м.Львова від 29.07.2021 та ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт, який не виконано, громадські роботи не відпрацьовані, на шлях виправлення не став. Обставини, що пом`якшують покарання встановлені судом першої інстанції є щире каяття, обставин, що обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлені.

На переконання обвинуваченого, судом першої інстанції не правильно встановлено дані, щодо нього, а саме те, що він не перебуває на обліку у лікаря психіатра.

Звертає увагу, що апелянт неодноразово перебував на лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», що підтверджується довідкою та витягом з медичної карти хворого, які підтверджують встановлення йому діагнозу психічного захворювання та лікування з приводу психічного захворювання. Вказує, що на даний час він пройшов процедуру призначення йому групи інвалідності у зв`язку з психічним захворюванням, постійно приймає призначені лікарем медичні препарати.

Зазначає, що відбування призначеного реального покарання не дасть апелянту можливості проводити необхідне йому лікування, що призведе до погіршення стану його здоров`я.

Вважає оскаржуваний вирок занадто суворим, а тому такий підлягає зміні у зв`язку з тим, що призначаючи покарання суд першої інстанції не врахував те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому та наявні пом`якшуючі покарання обставини. Крім того, вчиненим злочином матеріальних збитків нікому не завдано, що зменшує суспільну небезпеку вчиненого ним злочину.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про законність судового рішення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судове засідання суду апеляційної інстанції обвинувачений, його захисник, представник потерпілого не з`явилися, хоча були належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, про причини свого неприбуття до суду не повідомили, що відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду справи у їхній відсутності.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та правильність кваліфікації його діянь за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч.3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки учасниками судового провадження, у тому числі обвинуваченим, не оспорювались.

Згідно вироку суду першої інстанції, свою вину обвинувачений у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що підтверджує обставини, викладені в обвинувальному акті, просив суворо не карати, оскільки він щиро кається.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то слід вказати наступне.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість є необґрунтованими.

За змістом ст. 50 КК України , покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На переконання колегії суддів, при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України , керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання врахував у повній мірі характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, про те, що він є особою молодого віку, у лікарів нарколога і психіатра на обліку не перебуває, притягувався до кримінальної відповідальності та вчинення ним злочину через незначний проміжок часу після постановлення вироку Залізничним районним судом м.Львова від 29.07.2021 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт, який ОСОБА_8 не виконано, громадські роботи не відпрацьовані, на шлях виправлення не став, обставину, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання, щире каяття, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді 3 місяців 3 днів арешту у повній мірі відповідає вимогам закону.

Відтак, покликання апелянта на те, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є безпідставними.

З огляду на те, що покарання має на меті не лише кару за вчинене кримінальне правопорушення, а в першу чергу виправлення особи винного та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий, призначене за попереднім вироком покарання у виді громадських робіт не відпрацював, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для застосування до останнього більш м`якого покарання, аніж призначене судом першої інстанції, та апеляційна скарга не містить належних обґрунтувань на спростування таких висновків.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.ст. 50 , 65 КК України .

Апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення обраного ОСОБА_6 покарання та визнає подану ним апеляційну скаргу необґрунтованою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 17 листопада 2021 року щодо ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді