Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

10 травня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 24 листопада 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000071 від 18 лютого 2020 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Корець, Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, із повною загальною середньою освітою, не депутата, офіційно не працюючого, військовозобов`язаного, раніше судимого:
11.07.2019 засуджений Володимир-Волинським міським судом Волинської області за ч.1 ст.185 КК України до штрафу 1020 грн.,
10.10.2019 року Корецьким районним судом за ч.1 ст.296 КК України до штрафу 8500 грн.,
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Корецького районного суду Рівненської області від 24 листопада 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначено йому покарання два роки обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням при умові, якщо він протягом одного року не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
За вироком суду 17 лютого 2020 року, в період часу з 20:30 год. по 20:40 год., знаходячись на подвір`ї їдальні ОСОБА_8 , за адресою АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин щодо працівника поліції ОСОБА_9 , які були викликані попереднім виконанням останнім своїх службових обов`язків, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 перебуває на службі у Національній поліції України, переслідуючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з метою заподіяння шкоди здоров`ю поліцейського ОСОБА_9 , умисно наніс йому два удари рукою в область голови та один удар ногою в область лівої руки ОСОБА_9 під час виконання ним службових обов`язків.
В результаті протиправних дій ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_9 середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 покликається на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Вказує, що прокурором на підтвердження винуватості ОСОБА_6 за ч.2 ст. 345 КК України не надано жодного належного та допустимого доказу, який свідчив би про те, що обвинувачений спричинив потерпілому тілесні ушкодження саме у зв`язку з виконанням останнім таких обов`язків, оскільки потерпілий не перебував в той час при виконанні службових обов`язків, матеріали кримінального провадження не містять доказів, які підтверджують той факт, що обвинувачений наніс тілесні ушкодження потерпілому з тією метою, щоб запобігти виконанню ним службових обов`язків, припинити або змінити характер такого виконання, або вчинив посягання із помсти за минулу діяльність.
Вважає, що протоколи проведення слідчих експериментів від 19.02.2020 з участю свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не можуть бути належними та допустимими доказами у даному кримінальному провадженні.
Зазначає, що суд в порушення вимог законодавства допустив припущення, що обвинувачений міг знати про те, що у ОСОБА_9 були на виконанні доручення про проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення причетності ОСОБА_12 по факту крадіжки, пославшись, як на доказ винуватості вини обвинуваченого, на зазначене доручення.
Просить вирок Корецького районного суду Рівненської області від 24.11.21 року відносно ОСОБА_6 змінити, визнавши його винуватим за ч.1 ст. 122 КК України та призначити покарання у межах санкції даної статті, не пов`язане з позбавленням волі.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Із цього випливає, що при розгляді кримінального провадження суд повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

На думку апеляційного суду, судом першої інстанції при прийнятті рішення вказані вимоги закону дотримані у повному обсязі.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.345 КК України та висновки суду про доведеність його винуватості в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 як в суді першої інстанції, так і при обґрунтуванні доводів апеляційної скарги вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченому ч.2 ст.345 КК України, не визнав. Не заперечуючи факт нанесення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень (які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 19 від 19.02.2020 року відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоров`я та легких тілесних ушкоджень), який на його думку, спровокував конфлікт, зазначив, що це не було пов`язано з службовою діяльністю потерпілого.
Однак, на думку колегії суддів, твердження обвинуваченого не узгоджуються з іншими доказами, яким надана належна правова оцінка.
Зокрема, місцевим судом допитано та надано оцінку показанням потерпілого ОСОБА_9 , який в своїх поясненнях з приводу встановлених судом обставин, що мали місце 17 лютого 2020 року, зазначив про неодноразове звернення в свою сторону, як до працівника поліції, обвинуваченого («мент галімий», «мент поганий»). Підтвердив факт нанесення обвинуваченим удару рукою по обличчю, після чого він впав і відчув удари ногою по тілу і по пальцю. Зазначив, що чув, як ОСОБА_6 вигукував: "Знімайте на відео, як я б`ю мента", також були слова "мент, не лізь отримаєш". Також, потерпілий зауважив, що ОСОБА_6 добре знав, що він є працівником поліції, оскільки вони неодноразово перетиналися по роботі з приводу різних кримінальних проваджень де ОСОБА_6 був як свідком так і обвинуваченим.
Показання потерпілого узгоджуються з показаннями допитаного судом першої інстанції свідка ОСОБА_13 , який підтвердив, що при обставинах 17 лютого 2020 року ОСОБА_6 вигукував до ОСОБА_9 "мент поганий". Факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 він не бачив, вже пізніше довідався, що ОСОБА_9 побив ОСОБА_6 , зломавши пальця та пошкодивши носа.
Судом надано відповідну оцінку і показанням інших свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .
Як вбачається з вироку суду винуватість ОСОБА_6 підтверджується і наведеними у вироку дослідженими письмовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Судом з наведенням відповідного обґрунтування у вироку визнано протоколи проведення слідчих експериментів із свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_17 належними і допустимими доказами, з чим погоджується і колегія суддів.
Доводи сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 345 КК України і наявності підстав для перекваліфікації його дій на ч.1 ст. 122 КК України були предметом розгляду і судом першої інстанції, який прийшов до переконливого висновку про їх необґрунтованість та безпідставність і розцінено як бажання обвинуваченого уникнути відповідальності за інкримінований злочин.
При цьому суд правильно виходив з положень п.5.6 Постанови Пленуму ВСУ N 8 від 26.06.92 "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів".
На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують вищенаведених доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Положення ст.65 КК України регламентують, що суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який належить до категорії нетяжких, особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого судом визнано рецидив злочину та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, прийшовши до висновку про призначення покарання в межах санкції статті за інкримінований злочин та можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини та особу ОСОБА_6 , апеляційний суд погоджується із призначенням обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.345 КК України, та із застосуванням до останнього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості і індивідуалізації покарання та буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових злочинів.
На думку апеляційного суду, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
За наведеного, істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для зміни вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Корецького районного суду Рівненської області від 24 листопада 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 345 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3