Справа № 522/3029/22
Провадження № 1-кс/522/4270/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2022 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 ,

перекладача ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого слідчої групи у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в рамках кримінального провадження №0000204 від 28.04.2021 року відносно: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Дагестан РФ, росіянина, громадянина Російської Федерації, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, не маючого місця реєстрації на території України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, -
У С Т А Н О В И В:
У провадженні слідчого управління ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0000204 від 28.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 190 КК України.

Виходячи з викладеного у клопотанні вбачається, що ОСОБА_6 28.07.2021 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого - ч. 1 ст. 255 КК України створення, керівництво злочинною організацією, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна; - ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинені повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинені організованою групою злочинною організацією, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

28.07.2021 року підозрюваного ОСОБА_6 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2021 року підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави, строком до 25.09.2021.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2021 продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , без можливості внесення застави, строком до 21.11.2021 року.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2021 року продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , без можливості внесення застави, строком до 24.12.2021 року.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2021 року продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , без можливості внесення застави, строком до 28.01.2022 року.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.01.2022 року продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , без можливості внесення застави, строком до 16.02.2022 року.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2022 року продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , без можливості внесення застави, строком до 16.04.2022 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.03.2022 року (номер провадження: 11-сс/813/448/22, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2022 року, якою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року залишено без змін.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2022 року продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , без можливості внесення застави, строком до 10.06.2022 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.04.2022 року (номер провадження: 11-сс/813/602/22, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2022 року, якою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року залишено без змін.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.06.2022 року продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , без можливості внесення застави, строком на 40 (сорок) днів, тобто до 18.07.2022 року.

Так, 17.12.2021 року прокурором винесено постанову про зупинення досудового розслідування на підставі п. 3 ч. 1 ст. 280 КПК України.

Відновлено досудове розслідування у даному кримінальному провадженні 02.02.2022 року.

У подальшому 15.02.2022 року досудове розслідування у даному кримінальному провадженні зупинено на підставі п.3 ч. 1 ст.280 КПК та відновлено 21.02.2022 року.

Відновлено досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні 21.02.2022 року.

Таким чином, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000204 від 28.04.2021, з урахуванням його зупинення та подальшого відновлення, завершується 19.07.2022 року.

Слідчий зазначає, що 20.06.2022 року досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено та матеріали кримінального провадження були відкриті для ознайомлення стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України.

Однак станом на 11.07.2022 року захисник підозрюваних ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 в повному обсязі не ознайомився з матеріалами вказаного кримінального провадження, а тому завершити його, тобто направити з обвинувальним актом до суду не представляється можливим.

Завершити досудове розслідування в межах вказаного строку не представляється можливим, оскільки необхідно виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, в силу норм п. 5 ч. 1 ст. 3 та ст. 219 КПК України досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні завершено, однак, воно не вважається закінченим, оскільки у даному випадку обвинувальний акт до суду не направлено, у зв`язку з тим, що здійснюється виконання вимог ст. 290 КПК України - ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження, на виконання яких строки досудового розслідування не поширюються.

Однак, з урахуванням положень ч. 3 ст. 219 КПК України (із змінами та доповненнями, внесеними Законом № 1950-УИІ від 16.03.2017), строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 КПК України, не включається у строки, -передбачені для строків досудового розслідування.

Водночас, Законом № 1950-VIII від 16.03.2017 року не внесено змін до ч.3 ст.197 КПК України, якою визначено, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування, які не зменшилися й продовжують існувати, а також те, що по даному кримінальному провадженню необхідно виконати вимоги ст. 290 КПК України, про те в наявності є об`єктивні причини, що перешкоджають направити обвинувальний акт до суду до закінчення строку дії попередньої ухвали про продовження тримання під вартою до 18.07.2022, необхідно продовжити строк його дії на 60 днів, які обчислювати з дня винесення ухвали, але в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000204, який складає до його спливу 29 днів з моменту закінчення ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, у строк якого не враховувати відповідно до ч. 3 ст. 219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, в порядку, передбаченому ст. 290 України.

Метою застосування (продовження) запобіжного заходу, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання визначеним законодавством ризикам.

Оскільки на теперішній час, в рамках кримінального провадження, ризики передбачені ст. 177 КПК України, що існували під час продовження застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу не зменшилися, а завершити досудове розслідування до завершення строку дії ухвали слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси про продовження застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, не виявляється за можливе з об`єктивних причин, слідчий за погодженням з прокурором звертається до слідчого судді з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі. Зазначив, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні перебуває на завершальній стадії.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, ставить під сумнів обґрунтованість підозри, та за наслідком чого вказує, що обраний запобіжний захід не обґрунтований, ризики не підтверджені матеріалами клопотання. У зв`язку з викладеним захисник просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити розмір об`єктивної застави.

Захисник також заявив, що прокурор незаконно та безпідставно враховує строк зупинення досудового розслідування на час направлення міжнародного доручення в рамках даного кримінального провадження.

Прокурор, зазначив, що перебіг строків досудового розслідування із врахуванням зупинення, у даному кримінальному провадженні обчислений із врахуванням положень ст. 219 КПК України. Щодо вимоги захисника про визначення розміру застави, заперечував. Зазначив, що у разі внесення застави підозрюваний може ухилитися від вручення обвинувального акту у встановлений строк досудового розслідування, який закінчується 12.08.2022 року.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вивчивши надані матеріали кримінального провадження, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрюваного, вислухавши думку прокурора, захисника, приходжу до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

28.07.2021 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого - ч. 1 ст. 255 КК України створення, керівництво злочинною організацією, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна; - ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинені повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинені організованою групою злочинною організацією, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Слідчий суддя звертає увагу, на те, що нормами чинного КПК України не закріплено поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, слідчий суддя зазначає, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Аналіз змісту повідомлення про підозру ОСОБА_6 , дає підстави вважати що висунута підозра містить виклад обставин та обґрунтування, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності (пов`язаності) даної особи з інкримінованим йому кримінальним правопорушенням.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Таким чином, на початковій стадії розслідування слідчий суддя, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Виходячи із наявних у слідчого судді матеріалів, якими обґрунтовується подане клопотання, з огляду на вищенаведену практику ЄСПЛ, слідчий суддя приходить до переконання про існування в рамках даного кримінального провадження обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК.

Слідчий суддя вказує, що обґрунтованість підозри встановлювалась під час вирішення питання про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу та продовження такого.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі наявних у слідчого судді матеріалів, вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінально-протиправних дій.

При вирішенні питання про існування ризиків, слідчий суддя враховує обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, а також розглядаючи ризик переховування підозрюваного в контексті практики Європейського суду з прав людини, слід звернути увагу на те, що підозрюваний не одружений, офіційно не працевлаштований, тобто немає офіційного джерела прибутку, а також слідчий суддя звертає увагу на обставини вчинення кримінальних правопорушень, кількість епізодів, суспільно-небезпечний характер, наслідки вчинення кримінальних правопорушень, ступінь організації вказаного кримінального правопорушень, а тому слідчий суддя приходить до переконання, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду продовжує існувати.

Стосовно ризику незаконного впливу на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), слідчий суддя зазначає, що підозрюваний може незаконного впливати на потерпілих та свідків з метою зміни ними свідчень у ході судового розгляду кримінального провадження у подальшому, впливати на свідків, яких ще не допитано для дачі ними неправдивих свідчень, які його виправдовують, або впливати на інших осіб, які можуть бути допитані, оскільки більшість з них, відповідно до матеріалів кримінального провадження, знайомі з підозрюваним, а тому слідчий суддя приходить до переконання про доведеність в судовому засіданні продовження існування вказаного ризику.

Також слідчий суддя, враховує, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.03.2022 року (номер провадження: 11-сс/813/448/22, та від 22.04.2022 року (номер провадження: 11-сс/813/602/22 апеляційні скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2022 року та 12.04.2022 року, якими ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року залишено без змін.

Зокрема, Одеський апеляційний суд в своїх ухвалах від 01.03.2022 року та 22.04.2022 констатував правильність висновків слідчого судді щодо необхідності продовження застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були зазначені в ухвалі слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.01.2021 року.

Окрім цього, відповідно до викладених в мотивувальній частині ухвали Одеського апеляційного суду від та 22.04.2022 року підстав, щодо тяжкості та обґрунтованості пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_6 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також існування ризиків, а саме те, що: підозрюваний, перебуваючи на свободі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведеності його вини у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; може незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні та вжити заходів щодо знищення, переховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, виправдовує необхідність продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 , та дає суду можливість дійти висновку про обґрунтованість ухвали слідчого судді.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_6 детально досліджувалось при обранні відносно останнього запобіжного заходу, а тому з урахуванням обставин інкримінованого злочину, тяжкості можливого покарання та особи підозрюваного, станом на даний час ризик переховування підозрюваного, на думку апеляційного суду, не знизився та продовжує існувати.

Більш того, слідчий суддя вважає, що на теперішній час в умовах введеного 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 воєнного стану в Україні, який був затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, можуть існувати обґрунтовані ризики того, що ОСОБА_6 , який є громадянином Російської Федерації, зможе вчинити реальні спроби щодо переховування від органів досудового розслідування та суду.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_6 , який на теперішній час підозрюється у скоєні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд у своїй ухвалі прийшов до висновку, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним та продовжує існувати.

Крім того, з урахуванням обставин інкримінованого злочину, існує ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК, знищення, переховування або спотворення підозрюваним будь-якої із речей, що має істотне значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено та задля його завершення необхідно провести ряд слідчих (розшукових) дій, які буде неможливо здійснити у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування при обранні відносно нього іншого запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, слідчий суддя визнає необґрунтованими, оскільки зазначений запобіжний захід, з великою вірогідністю може виявитися нездатним гарантувати запобігання встановленим ризикам, з огляду на обставини, зазначені вище.

На теперішній час підстав для скасування чи зміни покладених на підозрюваного обов`язків немає, оскільки не зменшились заявлені під час обрання йому запобіжного заходу ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

17.12.2021 року прокурором винесено постанову про зупинення досудового розслідування на підставі п. 3 ч. 1 ст. 280 КПК України.

Досудове розслідування відновлено 02.02.2022 року постановою прокурора у зв`язку з необхідністю виконання невідкладних процесуальних дій.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2022 року продовжено строк досудового розслідування до десяти місяців, тобто до 13.07.2022 року.

У подальшому 15.02.2022 року досудове розслідування у даному кримінальному провадженні зупинено на підставі п.3 ч. 1 ст.280 КПК та відновлено 21.02.2022 року.

Таким чином, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000204 від 28.04.2021 року, з урахуванням його зупинення та подальшого відновлення, завершується 19.07.2022 року.

Вбачається, що необхідно виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування в рамках вказаного кримінального провадження, здійснити які до закінчення строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 неможливо.

Слідчий суддя звертає увагу, що ухвалою від 04.07.2022 року (провадження 1-кс/522/3949/22) та ухвалою від 12.07.2022 року (провадження 1-кс/522/4197/22) встановлено строк до 14.07.2022 року включно, протягом якого підозрюваний ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_13 а також захисник підозрюваних ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 можуть ознайомитися з матеріалами кримінального провадження №0000204 від 28.04.2021 року.

Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 219 КПК України, оскільки строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 КПК України, не включається у строки, -передбачені для строків досудового розслідування, починаючи з 15.07.2022 року строк досудового розслідування відраховується далі та складає 29 днів і завершується 12.08.2022 року.

Так, встановлено наявність обставин, які перешкоджають завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали слідчого судді про продовження застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_6 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

Ризики, які були враховані під час обрання, продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обрані та перевірені неодноразово судами І та ІІ інстанцій, не зменшились та ще мають місце.

Крім того, слідчий суддя вважає що прокурором надано достатні та переконливі дані, які вказують на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та підтвердження відсутності обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а підстави для зміни запобіжного заходу, на які посилається адвокат, є недостатніми та передчасними в рамках вказаного кримінального провадження.

Зокрема, у п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України прямо вказано, що при оцінці відповідних ризиків (перелічених у ч. 1 ст. 177 КПК) слід враховувати й, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною в інкримінованому правопорушенні. Подібна орієнтація законодавців та правозастосувачів зустрічається й у міжнародному праві. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи 11(80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Отож, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, вчинений обвинуваченим. Тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

У розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_6 , будучи громадянином іншої держави, не маючи постійного місця мешкання в Україні, усвідомлюючи можливість його засудження до покарання у виді позбавлення волі, може переховуватись від органів досудового розслідування, прокурора та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також, наявний ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КК України, оскільки ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, матиме можливість незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших підозрюваних, які співпрацюють з органом досудового розслідування, з метою зміни ними показань у ході судового розгляду кримінального провадження.

Обґрунтовуючи наявність та доведеність цього ризику необхідно обов`язково враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими, підозрюваними (обвинуваченими), а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим, прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ст. ст. 23, 95 КПК України).

Зокрема, є свідки, потерпілі та інші підозрювані, з якими ОСОБА_6 безпосередньо знайомий, йому відомі їх анкетні дані, місця проживання, інформація відносно рідних, батьків, малолітніх дітей, при цьому, перебуваючи на свободі, підозрюваний матиме можливість здійснювати вплив на цих осіб з метою зміни ними показань, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_6 офіційно ніде не працевлаштований, засоби його існування не відомі, разом з тим інкриміновані йому злочини є корисливими, вчинялися протягом тривалого часу, що у сукупності вказує на системність злочинної діяльності та не виключає вчинення у подальшому кримінальних правопорушень задля задоволення потреб життєдіяльності, що у сукупності свідчить по наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КК України.

Зазначене у своїй сукупності вказує на те, що ризики не зменшилися, а навпаки продовжують існувати та зі спливом часу лише збільшуються, оскільки ОСОБА_6 , усвідомлюючи можливість засудження до покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, розуміє, що діяльність злочинної організації викрито та досудове розслідування у будь-якому випадку буде завершено направленням до суду обвинувального акту, що наближає час невідворотності покарання.

Все вищевикладене у сукупності свідчить, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обмеження його конституційних прав, не суперечать вимогам ст. 5 «Конвенції з прав людини та основоположних свобод», оскільки в матеріалах кримінального провадження існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, перевищує принцип поваги до особистої свободи та є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

При цьому враховується, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчинених злочинів. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Застава не може бути обрана, оскільки у підозрюваного відсутня сума грошових коштів, необхідних для внесення на спеціальний рахунок для забезпечення виконання ним покладених обов`язків, та не заявлена інша юридична або фізична особа,( заставодавець ) до слідчого органу. Зазначене вище свідчить про те, що основний принцип внесення застави не буде досягнений у зв`язку із покладенням на особу обов`язку на гарантування підозрюваним виконувати покладені на нього обов`язки.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 255 КК України.

Сукупність даних фактів свідчить про те, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, вплинути на показання свідків, інших підозрюваних, а саме під час ознайомлення із додатками до матеріалів клопотання, в протоколах наявні анкетні дані потерпілих та свідків по вказаному кримінальному правопорушенню.

За таких обставин, зазначені в клопотанні ризики є належно обґрунтованими.

Виходячи з розглянутих матеріалів справи, слідчий суддя саме на даному етапі досудового розслідування вбачає підстави для того щоб не визначати розміру застави (ч.4 ст. 183 КПК України).

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, а також продовження існування в рамках даного кримінального провадження ризиків, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, можливо шляхом застосування відносно такої особи лише виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 197, 199 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого слідчої групи у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в рамках кримінального провадження №0000204 від 28.04.2021 року задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 11.08.2022 року, в межах строку досудового розслідування, з утриманням в Державній установі "Одеській слідчий ізолятор".

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1