Провадження №: 1-кп/755/200/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" травня 2022 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі дистанційного судового провадження, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, питання доцільності продовження строків тримання обвинувачених під вартою та відповідні клопотання сторін у кримінальному провадженні №0000215 відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, освіта вища, військовозобов`язаного, розлученого, маючого малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Берислав Херсонської області, громадянина України, освіта середня, працюючого директором ТОВ «Левіафан», не військовозобов`язаного, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:
07.10.2014 року вироком Корабельного районного суду м.Миколаєва за ч.4, 5 ст.27, ч.2 ст.15, п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі, за ч.1 ст.14, п.п.11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 6 років позбавлення волі, за ч.4, 5 ст.27, п.п.11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України до 11 років позбавлення волі, за ч.1 ст.263 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно до 12 років позбавлення волі,
за обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.121 КК України,-
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 ,
захисників адвокатів ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
В С Т А Н О В И В:
І. Суть питання, що вирішується.
В провадженні Дніпровського районного суду м.Києва на стадії судового розгляду перебуває дане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000215 від 12.07.2019 року, відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.121 КК України (справа №757/31502/20, провадження №1-кп/755/200/21).
Ухвалою суду від 27.01.2022 року в задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було відмовлено, а клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою задоволено і продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожному окремо, в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 27 березня 2022 року включно без визначення розміру застави.
В судове засідання 11.03.2022 року прокурор, потерпілі, їх представники та захисники не з`явились, а також не було доставлено обвинувачених, оскільки у зв`язку з введенням на території України воєнного стану, конвоювання обвинувачених до зали суду не здійснювалося, та за повідомленням ДУ «Київський слідчий ізолятор» була відсутня технічна можливість встановлення відеоконференцзв`язку.
Разом з тим, до суду надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , однак, оскільки учасники судового провадження (зокрема, обвинувачені) не могли приймати участь у судовому засіданні у зв`язку з введенням на території України воєнного стану, у тому числі дистанційно, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо додаткового регулювання забезпечення діяльності правоохоронних органів у складних умовах воєнного стану» від 03.03.2022 року №7118 та частини 6 ст.615 КПК України, якою передбачено, що у випадку закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливістю розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку, обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважаться продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не довше ніж на два місяці, судом було ухвалено повідомити прокурора та ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України про неможливість розгляду судом питання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою, у встановленому КПК України порядку, для вжиття відповідних заходів передбачених Законом України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо додаткового регулювання забезпечення діяльності правоохоронних органів у складних умовах воєнного стану» від 03.03.2022 року №7118.
Відповідно до ч.6 ст.615 КПК України у випадку закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливістю розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку, обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважаться продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не довше ніж на два місяці.
ІІ. Позиція і клопотання учасників судового провадження.
1.Клопотання прокурора.
В судовому засіданні прокурор подав суду письмові клопотання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою без визначення розміру застави, датоване 02.05.2022 року, з додатками (окремо щодо кожного), оскільки, на його думку, вже досліджені судом письмові матеріали, речові докази та показання, надані свідками, вказують на обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , законність повідомлення їм про підозру, відповідність вказаних повідомлень про підозру вимогам КПК України, наявність та реальність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зазначених у клопотаннях про продовження строку тримання під вартою кожного із обвинувачених.
В своїх клопотаннях прокурор також зазначає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їм злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, отриманими за результатами проведення процесуальних, слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, а причетність обвинувачених до вчинення злочину є вірогідною і достатньою для застосування щодо них обмежувальних заходів, що відповідає практиці та позиції ЄСПЛ, згідно якої факти, які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу, а також те, що обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Крім того, прокурор вважає, що показання, надані суду свідками, та вже досліджені судом матеріали повністю узгоджуються між собою, доповнюють та підтверджують один одного, що свідчить про їх достовірність і правдивість.
На думку прокурора, ризики, передбачені ст.177 КПК України, а також обставини, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, на даний час продовжують мати місце, а також виникли і нові обставини, що підтверджують наявність ризиків, про які він зазначав раніше.
Прокурор вважає, що продовжують існувати ризики вчинення іншого кримінального правопорушення та незаконного впливу на свідків, оскільки допитані судом свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили суду отримання погроз їхньому життю та здоров`ю, а також їхніх рідних з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за надання викривальних показів щодо останніх. Цими ж свідками повідомлено і раніше невідомі обставини незаконного впливу на них з боку обвинувачених.
Про існування ризику переховування від суду, на думку прокурора, свідчить і те, що обвинувачений ОСОБА_3 під час досудового розслідування не з`являвся до суду, внаслідок чого до нього було застосовано примусовий привід, що крім іншого, стало підставою для зміни слідчим суддею запобіжного заходу обвинуваченому із застави на тримання під вартою. Дана ухвала слідчого судді була переглянута судом апеляційної інстанції та залишена без змін.
Щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , як зазначено у клопотанні прокурора, з 19.08.2018 року, дізнавшись про затримання виконавців та організатора злочину відносно ОСОБА_14 , переховувався від органу досудового розслідування за межами України до моменту його фізичного затримання правоохоронними органами Республіки Болгарія, де він проживав за підробленими документами і зі зміненою зовнішністю, що тривалий час унеможливлювало його ідентифікацію правоохоронними органами Республіки Болгарія, ідентифікація його особи відбулася лише за відбитками пальців. При цьому допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що контактував з особами, що мають відношення до правоохоронних органів, які допомагали йому здійснювати переховування від органу досудового розслідування та попередили його про можливе затримання під час його перебування на території Республіки Болгарія.
Під час проведення досудового розслідування 07.05.2019 року ОСОБА_4 було оголошено в розшук, 20.05.2019 року Шевченківським судом м.Києва йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому, 24.01.2020 року його затримано на території Республіки Болгарії та арештовано судом у м.Бургас за запитом Офісу Генерального прокурора, яке залишено без змін Апеляційним судом м.Бургас. Після цього ОСОБА_4 було фактично видано Україні.
Крім того, прокурор звертає увагу на те, що під час допиту обвинуваченого ОСОБА_4 , який тривав впродовж трьох судових засідань, останній неодноразово змінював відповіді на одні й ті ж самі запитання. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_4 безпосередньо підтвердив усі зустрічі, які відбувались із свідком ОСОБА_12 в офісі та вдома в останнього, а також підтвердив те, що він безпосередньо передавав грошові кошти ОСОБА_15 , за допомогою яких в подальшому останній переховувався від органів досудового розслідування. В одному з судових засідань обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив і факт спілкування з ОСОБА_12 через декілька днів після вчинення нападу на ОСОБА_14 , вказував на те, що вважає себе, як і ОСОБА_12 співучасником цього нападу, але в подальшому заперечував власні покази. Під час відповідей на питання прокурора у першому судовому засіданні повідомив про те, що користувався переносним вай-фай роутером на території України, клав його в автомобілі і вказав, де саме він там лежав, проте в подальшому показав, що користувався роутером лише на території Республіки Болгарія.
На думку прокурора, обвинувачений ОСОБА_4 надав суду протирічні показання з приводу його відносин з іншим обвинуваченим ОСОБА_3 , який спочатку стверджував, що знав обвинуваченого ОСОБА_3 лише як голову Херсонської обласної ради, а в подальшому розповідав про те, що вони приятелювали родинами, товаришували та тісно спілкувалися їх дружини. Таким чином, на думку прокурора, обвинувачений ОСОБА_4 намагається своїми показами ввести суд в оману. Вказане, на думку прокурора, також підтверджується дослідженими у судовому засіданні фото та відеозаписами з вилученого в ході обшуку будинку обвинуваченого ОСОБА_4 мобільного телефону.
Таким чином, прокурор вважає, що з метою забезпечення кримінального провадження та виконання обвинуваченими ОСОБА_3 і ОСОБА_4 покладених на них обов`язків є необхідність у застосуванні до них запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою з метою уникнення ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, з боку обвинуваченого ОСОБА_3 , та передбачених п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, з боку обвинуваченого ОСОБА_4 .
При цьому прокурор просить суд врахувати і те, що ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя і здоров`я особи, судимість за який не знята і не погашена у встановленому законом порядку.
Приймаючи до уваги викладене, характер інкримінованого злочину та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, наявність підстав вважати, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть вчинити дії, що містять ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, з метою запобігання вказаним ризикам, на думку прокурора об`єктивно необхідним є продовження застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вік обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , стан їх здоров`я, соціальні зв`язки дозволяють їм ефективно переховуватися від суду за межами України, що унеможливить розгляд судом кримінального провадження, і будь-яких даних про неможливість перебування обох обвинувачених під вартою за станом здоров`я як в ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду отримано не було.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку інкримінованих обвинуваченим протиправних діянь, прокурор вважає, що інші, менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тому просить суд з метою забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків та забезпечення розгляду кримінального провадження продовжити строк тримання їх під вартою на шістдесят днів без визначення розміру застави.
2. Клопотання сторони захисту.
Захисник адвокат ОСОБА_7 подав суду клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 на особисте зобов`язання, в якому посилається на те, що 24 лютого 2022 року розпочалася збройна агресія рф проти України та загальновідомим та таким, що не потребує доказування, фактом є те, що рф застосовує проти столиці України авіацію, крилаті ракети та інші засоби нападу з повітря, ведуться бої за приступи до столиці, при цьому обвинувачений ОСОБА_3 продовжує перебувати у слідчому ізоляторі.

Захисник посилається на те, що ОСОБА_3 є учасником АТО, брав участь в антитерористичній операції на сході, у тому числі знаходився у відрядженні в зоні розмежування, тобто брав участь безпосередньо у бойових діях.

На його думку, особа із бойовим досвідом, на даний час, перебуває у слідчому ізоляторі, без будь-якої можливості захищати свою Батьківщину, хоча має для цього всі необхідні навички, та, окрім цього, ДУ «Київський слідчий ізолятор» не обладнаний бомбосховищем, а тому у випадку авіаудару його підзахисний залишається без можливості захистити себе.

Таким чином його підзахисний, який в силу положення статті 17 КПК України є невинуватою особою і поводження з яким має бути як із невинуватим, знаходиться у смертельній небезпеці та позбавлений можливості як захистити себе, так і захистити Україну.

На думку захисника, наявні виняткові обставини, які зумовлюють необхідність зміни запобіжного заходу.

Так, метою запобіжного заходу, яка була визначена судом при його обранні, є унеможливлення переховування підсудного від суду, уникнення ризику тиску ні свідків та унеможливлення вчинення ним нових злочинів.

Захисник вважає, що зазначені ризики не виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, оскільки ризик переховування від суду явно не може превалювати над безпекою життя та здоров`я людини і громадянина. В умовах воєнного стану та активних бойових дій не зрозуміло, куди саме може втекти підсудний, особливо враховуючи його намір брати участь у захисті України.

Посилаючих на вимоги чинного законодавства та практику ЄСПЛ, захисник вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи в ув`язненні, не може захистити себе, а держава не має можливості захистити його. При цьому, перебуваючи на волі, навіть у лавах ЗС України або територіальної оборони, обвинувачений буде мати можливість вижити, застосовуючи свої навички.

Що стосується ризику впливу на свідків, на думку захисника, в умовах воєнних дій, заблокованих переміщень між більшістю міст, повної мобілізації, воєнного стану, ризик того, що після виходу з під варти його підзахисний вирішить йти погрожувати свідкам відсутній. Більш того, свідків, яким міг би погрожувати його підзахисний, на думку захисника, немає, оскільки допитані раніше в судовому засіданні свідки сторони обвинувачення дають покази виключно про те, що їм розповідала потерпіла За таких обставин суд може зробити висновок, що в умовах війни ОСОБА_3 точно не буде шукати свідків проти себе та погрожувати їм.

Що стосується ризику вчинення інших злочинів, то на думку захисника, важко уявити, що після звільнення з-під варти його підзахисний, замість того, щоб захищати себе та свою Батьківщину, почне вчиняти злочини. Сторона обвинувачення ніколи не стверджувала, що ОСОБА_3 є лідером якоїсь банди, професійним злочинцем, тощо.

При цьому, захисник просить суд, в порядку статті 178 КПК України, врахувати наявні у матеріалах справи нагороди від ЗС України, служби розвідки, докази того, що ОСОБА_3 займався і підтримував волонтерів, які брали участь у боротьбі з нападом рф.

За таких обставин захисник вважає, що запобіжний захід має бути змінений на особисте зобов`язання, оскільки застава не може бути ефективним запобіжним заходом через неможливість зараз її внести, домашній арешт не дозволить обвинуваченому піти захищати Батьківщину, особисте зобов`язання зараз немає кому надати.

Захисник адвокат ОСОБА_16 подав суду клопотання про скасування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 для проходження ним військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та звільнення його з-під варти негайно з аналогічних підстав, викладених в клопотанні захисника ОСОБА_7 .
Крім того, захисник зазначає, що 30.03.2022 року ним було направлено прокурору Офісу Генерального прокурора клопотання про скасування запобіжного заходу, в порядку ст.616 КПК України, у відповідь на яке його було повідомлено, що, враховуючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 на даний час перебуває на розгляді суду, питання зміни запобіжного заходу належить до виключної компетенції Дніпровського районного суду м.Києва, та надано роз`яснення права звернутись з таким клопотанням в порядку ст.201 КПК України. При цьому захисник зауважує на тому, що його клієнт є обвинуваченим за статтею КК України, що не входить до переліку обмежень, передбачених ч.1 ст.616 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану.
Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на заставу у розмірі 300 тисяч гривень з подальшим зверненням її на потреби ЗСУ.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_9 подав до суду вимогу про звільнення обвинуваченого, посилаючись на відсутність правових підстав для тримання під вартою у зв`язку із залишенням без розгляду клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою в судовому засіданні 06.05.2022 року.
3. Позиція сторін щодо заявлених клопотань.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строків тримання обвинувачених під вартою, просив суд їх задовольнити. Проти задоволення клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на домашній арешт або заставу з подальшим зверненням її на потреби Збройних Сил України, звільнення його з-під варти, про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 на особисте зобов`язання та скасування запобіжного заходу для проходження ним військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та звільнення його з-під варти, заперечував, просив відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що, незважаючи на вказані стороною захисту обставини, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_6 клопотання прокурора підтримала, вважаючи їх обґрунтованими, просила суд продовжити тримання обох обвинувачених під вартою, а в задоволенні клопотань сторони захисту відмовити.
Захисники обвинуваченого ОСОБА_3 адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечували проти задоволення клопотання прокурора і продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили суд змінити ОСОБА_3 запобіжний захід на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти в залі суду, та відповідно задовольнити їх клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_3 думку та клопотання своїх захисників підтримав, просив суд їх задовольнити, а в задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Щодо клопотання прокурора відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обвинувачений ОСОБА_3 і його захисники також просили відмовити в його задоволенні, а клопотання сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою, просив суд змінити ОСОБА_4 запобіжний захід на домашній арешт в межах території міста Києва, врахувавши стан здоров`я обвинуваченого, тривалий час перебування під вартою та його бажання служити в лавах Збройних Сил України.
Окремо, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_9 подав суду письмові заперечення на клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки на його думку, прокурор в своєму клопотанні не доводить обставини, викладені в п.1 ч.1 ст.178 КПК України.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_10 підтримав клопотання та заперечення іншого захисника та обвинуваченого, просив їх задовольнити, а в задоволенні клопотання прокурора відмовити як необґрунтованому.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав раніше подане ним клопотання про зміну запобіжного заходу, заперечуючи проти клопотання прокурора, просив суд змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання з покладенням на нього відповідних обов`язків або визначити заставу в розмірі 300 тисяч гривень з подальшим зверненням її на потреби Збройних Сил України.

Щодо клопотань захисників обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу останньому, обвинувачений ОСОБА_4 та його захисники просили суд їх задовольнити, відмовивши у задоволенні відповідного клопотання прокурора.
ІІІ. Положення закону, яким керувався суд.
За змістом ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст.331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст.331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч.6 ст.615 КПК України у випадку закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливістю розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку, обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважаться продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не довше ніж на два місяці.
Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
У частині 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;
12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
За правилами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.
Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;
4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:
1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;
2) поведінка учасників кримінального провадження;
3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права.
Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою та заявлених сторонами клопотань судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).
При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України та враховано судом при вирішенні клопотань учасників судового провадження.
ІV. Висновки та мотиви суду.
1. Щодо підстав для розгляду питання доцільності продовження строків тримання обвинувачених під вартою та відповідних клопотань сторін суд зазначає наступне.
В судовому засіданні сторона захисту наполягала на відсутності правових підстав для обговорення судом питання доцільності продовження строків тримання обвинувачених під вартою та розгляду відповідних клопотань сторін, посилаючись на те, що в судовому засіданні 06.05.2022 року за клопотанням прокурора було залишено без розгляду раніше подане ним клопотання про продовження строків тримання обвинувачених під вартою, а суд не може самостійно ухвалювати рішення про продовження строку без наявності відповідного клопотання, тому строки тримання обвинувачених під вартою закінчились і вони мають бути негайно звільнені.
На думку суду, зазначені позиція захисту є необґрунтованою, виходячи з наступного.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою суду від 27.01.2022 року в задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було відмовлено, а клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою задоволено і продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожному окремо, в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 27 березня 2022 року включно без визначення розміру застави.
У зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року було введено воєнний стан iз 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року воєнний стан було продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 року строком на 30 діб, а Указом Президента України №259/2022 від 18.04.2022 року продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 року строком на 30 діб.

В судове засідання 11.03.2022 року прокурор, потерпілі, їх представники та захисники не з`явились, а також не було доставлено обвинувачених, оскільки у зв`язку з введенням на території України воєнного стану, конвоювання обвинувачених до зали суду не здійснювалося, та за повідомленням ДУ «Київський слідчий ізолятор» була відсутня технічна можливість встановлення відеоконференцзв`язку.
Разом з тим, до суду надійшли клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, датовані 10.03.2022 року, та клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 .
Враховуючи, шо учасники судового провадження (зокрема, обвинувачені) не могли приймати участь у судовому засіданні у зв`язку з введенням на території України воєнного стану, у тому числі дистанційно, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо додаткового регулювання забезпечення діяльності правоохоронних органів у складних умовах воєнного стану» від 03.03.2022 року №7118 та частини 6 ст.615 КПК України судом було ухвалено повідомити прокурора та ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України про неможливість розгляду судом питання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою, у встановленому КПК України порядку, для вжиття відповідних заходів передбачених Законом України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо додаткового регулювання забезпечення діяльності правоохоронних органів у складних умовах воєнного стану» від 03.03.2022 року №7118.
В судовому засіданні 05.05.2022 року прокурором були подані письмові клопотання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою без визначення розміру застави з додатками (окремо щодо кожного), датовані 02.05.2022 року, які судом були прийняті до розгляду.
В судовому засіданні 06.05.2022 року прокурор просив суд залишити без розгляду раніше подані клопотання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою (без додатків) від 10.03.2022, і продовжити розгляд поданих в судовому засіданні 05.05.2022 року нових клопотань з додатками. Дане клопотання прокурора було задоволено судом, залишено без розгляду його клопотання від 10.03.2022 року і продовжено розгляд клопотань від 02.05.2022, які і є предметом розгляду суду в даному судовому засіданні.

Щодо твердження сторони захисту про закінчення строків тримання обвинувачених під вартою та необхідності їх негайного звільнення, суд зазначає наступне.

Згідно вимог ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст.615 КПК України у випадку закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливістю розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку, обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважаться продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не довше ніж на два місяці.
З матеріалів справи вбачається, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 утримуються під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на підставі зазначеної вище ухвали суду вiд 27.01.2022 року з урахуванням положень ст.615 КПК України.

Таким чином, строк тримання обвинувачених під вартою не може перевищувати 27.05.2022 року, одночасно з цим його закінчення детермiнується настанням події, а саме «до вирішення відповідного питання судом», однак до даного судового засідання таке питання судом не було вирішено.

На думку суду, сторона захисту дiйшла помилкового висновку, що судом вже було вирiшено питання про доцiльнiсть продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинувачених під вартою шляхом залишення клопотань прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою від 10.03.2022 року без розгляду, виходячи з наступного.

Аналіз положень статей 331 та 615 КПК України приводить до висновку, що правова конструкція ч.6 ст.615 КПК України «до вирішення відповідного питання судом» під час судового розгляду відсилає саме до ч.3 ст.331 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст.331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
При цьому, питання про доцільність продовження тримання під вартою вважається вирішеним по суті, якщо запобіжний захід скасовано, змінено чи продовжено.

Враховуючи викладене, на думку суду, залишення в судовому засіданні 06.05.2022 року клопотань прокурора про продовження строків тримання обвинувачених під вартою від 10.03.2022 без розгляду (при наявності інших його клопотань від 02.05.2022, які судом були прийняті до розгляду), не може вважатись вирішенням питання по суті ні з точки зору формальних вимог, закріплених в ст.331 КПК України, ні з точки зору загальної логіки теорії кримінального права.

Суд звертає увагу, що особливістю кримінальних процесуальних норм є те, що їхні структурні елементи (гіпотеза, диспозиція, санкція) у переважній більшості випадків не зосереджені в одній статті КПК, а окремо викладені законодавцем в різних статтях, іноді навіть розділах КПК України, а отже, зміст окремої норми може бути виявлено лише шляхом системного тлумачення положень КПК України (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2017 року у справі №5-272кс(15).

Із урахуванням викладеного, позиція сторони захисту про неможливість розгляду в даному засіданні питання доцільності продовження строків тримання обвинувачених під вартою та відповідних клопотань сторін є необґрунтованою та помилковою.
2. Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши надані клопотання та заперечення з додатками, суд приходить до висновку про доцільність продовження тримання обвинувачених під вартою, оскільки, на думку суду, продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, ступінь яких не зменшився, та інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ч.2 ст.177, ст.197 КПК України, підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Суд враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
При вирішенні питання про доцільність продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує також, крім іншого, тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винними у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинувачених, ризик повторення чи продовження ними протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створюють обвинувачені.
У даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що спричинило смерть потерпілої, вчиненого способом, що має характер особливого мучення, з метою залякування потерпілої, на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, який має підвищену суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, судимість за яке не знята і не погашена у встановленому законом порядку, обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий.
Щодо ризику втечі обвинувачених, суд зазначає, що відповідно до практики ЄСПЛ такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування. Під час досудового розслідування обрання обом обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було пов`язано з невиконанням ними процесуальних обов`язків в ході досудового розслідування.
З матеріалів клопотання вбачається, що в ході досудового розслідування даного кримінального провадження у зв`язку з порушенням обвинуваченим ОСОБА_3 під час дії запобіжного заходу у вигляді застави покладених на нього обов`язків та виникненням нових ризиків (незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні і вчинення іншого кримінального правопорушення) ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 19.06.2020 року йому було змінено запобіжний захід із застави на тримання під вартою.
Зазначена ухвала залишена без змін відповідною ухвалою суду апеляційної інстанції, тому твердження сторони захисту про незаконність вказаної ухвали слідчого судді не може бути предметом судового розгляду у цьому провадженні, оскільки процедура перегляду вказаного судового рішення в апеляційному порядку завершена та воно набрало законної сили.
Обвинувачений ОСОБА_4 під час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні був оголошений у міжнародний розшук, затриманий на території Республіки Болгарія і арештований судом у м.Бургас за запитом Офісу Генерального прокурора, після чого виданий Україні.
На думку суду, зазначене свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду та перешкоджання обох обвинувачених кримінальному провадженню іншим чином.
Крім того, матеріалами клопотання підтверджено і наявність ризику впливу обвинувачених на свідків у даному кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, що, в тому числі, стало підставою для обрання, зміни та продовження їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування та у судовому засіданні.
На даний час судом безпосередньо допитано чотирьох свідків сторони обвинувачення і, під час допиту в суді, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили суду отримання погроз їхньому життю та здоров`ю, а також їхніх рідних, за надання викривальних показів щодо обох обвинувачених. З огляду на те, що усі свідки у цьому кримінальному провадженні, показання який суд має сприймати безпосередньо, ще не допитані, за наявності показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 про отримання зазначених погроз, на думку суду, з великою ймовірністю також існує ризик незаконного впливу на свідків, який не зменшився.
Висока ймовірність спроб кожного обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення пов`язана з існуванням ризику переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та тими фактичними обставинами кримінального правопорушення, які встановив під час досудового розслідування прокурор.
При цьому доводи захисників про те, що показання вказаних свідків не підтверджені доказами, на думку суду, є необґрунтованими, оскільки такі показання свідки надали безпосередньо під час їх допиту в судовому засіданні, що є достатнім для висновку про існування високої ймовірності ризику, що обидва обвинувачені можуть вчинити тиск на інших свідків, які ще не допитані судом.
Крім того, приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи висновки експертів, долучені та вже досліджені судом за клопотанням сторони обвинувачення, у тому числі щодо показань свідка ОСОБА_12 , а також наданий стороною захисту висновок №20-04-21, суд вважає, що оцінка даним висновкам, а також показанням усіх свідків, у тому числі свідків захисту, на даній стадії є передчасною і має бути надана за результатами повного дослідження усіх доказів сторін, у тому числі після надання сторонам можливості допитати свідків та відповідних експертів у судовому засіданні з метою спростування їх висновків, а також пересвідчитися, що експерт, який надав висновок, розуміє наслідки надання ним завідомо недостовірного висновку або з`ясувати інші питання, що мають значення для оцінки достовірності експертного дослідження.
Не вирішуючи питання на даному етапі кримінального провадження про оцінку доказів з точки зору їх допустимості і достатності для визнання обвинувачених винуватими чи невинуватими у вчиненні злочину, суд приходить до висновку, що вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпека злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , дають підстави для висновку, що з боку обвинувачених наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому, дані про зменшення або зникнення вказаних ризиків відсутні і наявність характеризуючих даних про особу обвинувачених, їх, на думку захисту, бездоганну процесуальну поведінку, не виключають наявність зазначених вище ризиків, а також ризику продовження чи повторення протиправної поведінки.
Суд враховує, що дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, докази судом на даний час в повному обсязі не досліджені.
При цьому, поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак відповідно до вимог ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, згідно якої «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення; вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Суд враховує наявність у даному кримінальному провадженні зазначених вище обставин, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можливо вчинили певний злочин, оскільки перелік доказів, зібраних під час досудового розслідування, які прокурор запропонував суду дослідити на обґрунтування висунутого обвинувачення та викладених у клопотаннях прокурора, на думку суду, є вагомим, а більш детальну оцінку усім доказам суд надасть після їх безпосереднього дослідження на відповідній стадії судового розгляду.
Щодо клопотання про скасування або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених, які виявили бажання долучитися до захисту України від збройної агресії рф (в порядку ст.616 КПК України).
Суд звертає увагу, що порядок скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або зміна запобіжного заходу з інших підстав, передбачено ст.616 КПК України.
Вказаною нормою закону чітко визначено, що особи, які виявили таке бажання, повинні звернутися до прокурора з клопотанням про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом.
Прокурор, перевіривши всі обставини, може звернутися з клопотанням до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом. Якщо таке клопотання буде задоволено, саме на прокурора покладено обов`язок по контролю за виконанням взятих особою на себе обов`язків, зокрема, проходження військової служби за призовом у період воєнного стану.
Із урахуванням викладеного, вказані клопотання обвинувачених задоволенню не підлягають.
3. Окремо щодо стану здоров`я обвинувачених суд зазначає наступне.
При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою суд враховує, що неможливість перебування особи під вартою внаслідок стану здоров`я встановлюється у визначеному законом порядку, і будь-які належні докази, які б свідчили про те, що наявні у ОСОБА_3 і ОСОБА_4 хвороби унеможливлюють перебування їх під вартою, суду не надані і відповідні обмеження до обвинувачених застосовуються в передбаченому законом порядку згідно встановленої судової процесуальної процедури.
Протягом судового розгляду даного кримінального провадження, з урахуванням клопотань і пояснень сторін, судом неодноразово вживалися відповідні заходи, передбачені чинним міжнародним та національним законодавством України, спрямовані на з`ясування стану здоров`я обвинувачених та забезпечення їх належного медичного обстеження та лікування, про що постановлялися відповідні ухвали суду та направлялися запити, згідно відповідей на які стан здоров`я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на даний час розцінюється як задовільний та відповідає перебігу наявних хронічних захворювань; медичною допомогою забезпечені в межах можливості Київської міської медичної частини; за станом можуть приймати участь у судовому засіданні.
Із урахуванням викладеного, вжитих судом заходів по забезпеченню належного медичного обстеження та лікування обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , отриманої на запити та ухвали суду інформації, суд приходить до висновку про відсутність зазначених захисниками відповідних підстав для відмови в клопотанні прокурора і зміни запобіжного заходу, оскільки на даній стадії судового розгляду будь-які менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не можуть забезпечити уникнення дійсних і наявних ризиків та виконання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покладених на них процесуальних обов`язків, а тому клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченим запобіжного заходу задоволенню не підлягають.
4. Щодо визначення розміру застави суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;
4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.
Також згідно практики Європейського суду з прав людини відмова у звільненні з-під варти під заставу може бути обґрунтованою і особа має утримуватися під вартою без визначення розміру застави, якщо його звільнення потягне реальну небезпеку спричинення шкоди у зв`язку з виникненням однієї з підстав для тримання під вартою; якщо введення умов звільнення під заставу чи інших розумних профілактичних заходів не може усунути цю небезпеку чи знизити її до рівня, при якому тримання особи під вартою стане безпідставним.
При постановленні даної ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи практику ЄСПЛ з цього питання, зазначені вище підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, а також те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину, що спричинив смерть потерпілої, вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки вказаний альтернативний запобіжний захід, на думку суду, на даний час не зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинувачених та запобігти наявним і дійсним ризикам.
Окремо щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про визначення розміру застави з подальшим зверненням її на потреби ЗСУ суд зазначає, що таке звернення може мати місце лише після прийняття судом рішення про визначення розміру застави за наявності відповідних правових підстав, які на думку суду, на даний час відсутні.
5. Щодо розумності строку тримання обвинувачених під вартою та строків розгляду даного кримінального провадження, суд зазначає наступне.
Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці і законність тримання під вартою необхідно оцінювати виходячи з особливостей конкретної справи.
Проте обрання строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст.5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п.70).
Відповідальність за дотримання розумних строків тримання обвинуваченого під вартою покладається, в першу чергу, на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п.100).
Суд звертає увагу на те, що незавершення до цього часу судового провадження у справі викликано її складністю, кількістю обвинувачених, великим обсягом доказів, які підлягають дослідженню (наразі судова справа налічує більше 100 томів), кількістю та поведінкою учасників судового провадження, обставинами справи, введеним в Україні воєнним станом тощо.
Суд вкотре наголошує, що вживаються усі передбачені законом заходи з метою дотримання розумних строків розгляду справи, обвинувачені у якій тримаються під вартою.
Гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, частково співпадають з гарантією, передбаченою пунктом 1 статті 6 Конвенції, і дійсно вимагають, щоб відносно особи, яка тримається під вартою, органи державної влади виявляли «особливу ретельність в ході провадження по справі», однак це не має гальмувати зусилля суду щодо відповідального виконання своїх завдань (рішення ЄСПЛ у справі «Херцегфальві проти Австрії», «Садегул Оздемір проти Туреччини»).
Таким чином, враховуючи в сукупності зазначені вище ризики, які, на думку суду, є наявними і достатніми для продовження тримання обвинувачених під вартою, обставини, зазначені у ст.178 КПК України, а також доведеність прокурором під час судового розгляду клопотань, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, як то застава, домашній арешт, особисте зобов`язання чи особиста порука, не можуть запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, суд вважає за необхідне в задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим відмовити, а клопотання прокурора задовольнити та продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, без визначення розміру застави.
Керуючись ст.ст.8-11, 17, 21-22, 26, 177-178, 181, 183, 206, 284, 331, 368-369, 372, 374, 576, 615 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на домашній арешт або заставу з подальшим зверненням її на потреби Збройних Сил України, звільнення його з-під варти відмовити.

В задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 на особисте зобов`язання та скасування запобіжного заходу для проходження ним військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та звільнення його з-під варти відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 під вартою задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, за адресою: м.Київ, вул.Дегтярівська, 13, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 21 липня 2022 року включно без визначення розміру застави.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, за адресою: м.Київ, вул.Дегтярівська, 13, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 21 липня 2022 року включно без визначення розміру застави.
Ухвала діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим, захисникам та направити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для негайного виконання.
Повний текст ухвали оголосити учасникам судового провадження у судовому засіданні о 17-30 годині 24 травня 2022 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1