18.08.2022 Провадження №1-кп/389/209/21 ЄУН 398/3062/20
У Х В А Л А

18 серпня 2022 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника потерпілих ОСОБА_10 , розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001133 від 08 червня 2020 року стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.152, ч.1 ст.162 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

У судовому засіданні прокурор завив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що на теперішній час продовжують існувати ризики, зазначені у ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні. Проти зміни запобіжного заходу категорично заперечив, посилаючись на те, що інший запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Обвинувачений та його захисники заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважають необгрунтованим. Ризики наведені прокурором, вважають особистою думкою останнього та такими, що належним чином не доведено. Адвокат ОСОБА_5 просить змінити запобіжний захід на особисту поруку ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Адвокат ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Застосувати альтернативний запобіжний захід «Застава» з врахуванням тривалості понад розумний строк перебування обвинуваченого під вартою, з внесенням застави на користь Збройних Сил України. Адвокат ОСОБА_7 , просить відмовити в задоволенні клопотання прокурора та задовольнити клопотання захисту.

Потерпілі та їхній представник підтримали.

Вислухавши у судовому засіданні думку учасників процесу, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, ... з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 17 7КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
В ч. 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Згідно положень п. "С" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.
Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихстаттею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд, відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує той факт, що ОСОБА_4 обвинувачується увчиненні кримінальних правопорушень один з яких закон класифікує як тяжкий, яким передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, офіційно не працевлаштований, не одружений, відсутні докази наявності утриманців, тобто не має міцних соціальних зв`язків, що вказує на цілком ймовірну можливість переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та оцінюючи встановлені обставини у сукупності вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що він може ухилитись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, які на даний час не допитані та анкетні дані і місце проживання яких йому відоме з матеріалів справи, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Сам факт перебування обвинуваченого в умовах ізоляції певний період часу, на переконання суду, не свідчить безперечно про таку його зміну, яка дає підстави припускати зменшення суспільної небезпечності інкримінованих діянь і особи обвинуваченого та є приводом до такої істотної зміни обставин, що б виключали можливість реалізації ризиків, необхідність запобігання яким стала підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Частиною 1 ст. 201 КПК України передбачено право обвинуваченого, до якого застосовано запобіжний захід або його захисника звернутися до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу. Водночас, кримінальне процесуальне законодавство не визначає підстав зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту. Натомість ст. 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що під час кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.
Таким чином, під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу можуть бути розглянуті лише ті обставини, які не були враховані під час вирішення питання про його застосування та продовження, і які мають суттєве значення для оцінки обставин, що обумовлюють застосування запобіжного заходу, оскільки свідчать про невиправданість застосування таких заходів.
Однак, у поданих клопотаннях про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу захисниками не зазначено обставин, які виникли після прийняття або існували під час прийняття попереднього рішення про продовження дії запобіжного заходу, які не розглядались судом, та які є підставою для зміни запобіжного заходу.
Тобто, нових доказів, які б обґрунтовували необхідність зміни обвинуваченому запобіжного заходу, суду не надано.
Також в клопотаннях захисників відсутні обґрунтування наявності достатніх підстав вважати, що змінилися, зникли чи зменшились ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Враховуючи наведене суд доходить висновку, що підстави для задоволення клопотань захисників про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою відсутні.
До того ж, на думку суду, з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, жоден із більш м`яких запобіжних заходів за даних фактичних обставин не буде ефективним та не зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого, тому суд не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобігання наявним ризикам та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Суд не бере до уваги доводи сторони захисту про необґрунтованість висунутого ОСОБА_4 обвинувачення (повідомленої підозри), оскільки обґрунтованість повідомленої підозри та висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, а також наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, були встановлені як слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування, так і судом при обранні цього ж запобіжного заходу, а також його продовження під час судового провадження.
При цьому, наявність зазначених обставин неодноразово перевірялася судом апеляційної інстанції, рішеннями якого були залишені без змін відповідні рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного суд доходить висновку, що у задоволенні клопотань захисників про зміну запобіжного заходу, слід відмовити.
Вирішуючи питання щодо заяв про передачу обвинуваченого ОСОБА_4 під особисту поруку, в порядку ст. 180 КПК України, суд доходить висновку, що в ній фактично йдеться про зміну обраного щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу - з тримання під вартою на особисту поруку, або домашнього арешту.
Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
Згідно із ч. 2 цієї статті кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.
Особиста порука як запобіжний захід застосовується з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його своєчасної участі в кримінальному провадженні. Вона обирається за наявності загальних підстав (ст. 177 КПК України), і, крім того, особливих підстав. Особиста порука основана на довірі до поручителя з боку слідчого судді, суду, яка, в свою чергу, ґрунтується на особливих моральних якостях поручителя, його авторитеті, зокрема, для підозрюваного, обвинуваченого, що робить можливим для поручителя забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та у разі потреби - доставку його до органу розслідування чи в суд на першу вимогу.
Таким чином, особиста порука належить до запобіжних заходів, які поєднані із психологічним впливом на поведінку підозрюваного, що ґрунтується на моральній відповідальності цієї особи перед тими особами, які за нього поручилися.
Згідно із заявою ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які подані за часом раніше, вони готові взяти обвинуваченого ОСОБА_4 на особисту поруку та ручаються за його належну поведінку, зобов`язуючись забезпечити явку і при необхідності доставку до суду на першу вимогу.
Відповідно до п. 14 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» особиста порука як вид запобіжного заходу полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу вимогу.
При обранні такого запобіжного заходу слідчий суддя, суд має враховувати, що наявність одного поручителя може бути визнана достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.
Суд зазначає, що ОСОБА_13 , ОСОБА_14 користуються авторитетом і довірою суду та в повній мірі підходить під визначення особи, якій можлива передача обвинуваченого, однак доходить висновку, що є достатньо підстав вважати, що обвинувачений , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини в справі, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а відтак можливий його вплив на потерпілого та свідків, які проживають в одному населенному пункті.
Суд також бере до уваги стан здоров`я ОСОБА_4 , щодо якого відсутні об`єктивні медичні застереження та вік, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, те, що він зможе ухилитися від суду, а відтак доходить висновку, що відсутні підстави, передбачені ст. 180 КПК України, для передачі обвинуваченого ОСОБА_4 на поруки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , оскільки такий запобіжний захід як особиста порука не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Вирішуючи питання про міну ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави з врахуванням тривалості понад розумний строк перебування обвинуваченого під вартою, з внесенням застави на користь Збройних Сил України, слід зазначити наступне:

У зв`язку з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», КПК доповнено статтею 616, яка визначає процедуру скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або зміна запобіжного заходу з інших підстав, тобто у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146 - 147, 152 - 156, 186, 187, 189, 255, 2551, 257, 258 - 262, 305 - 321, 330, 335 - 337, 401 - 414, 426 - 433, 436, 437 - 442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Отже, ст.616 КПК України фактично запроваджено нову передумову для скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою: призов підозрюваного, обвинуваченого на військову службу під час мобілізації. Також передбачено можливість зміни запобіжного заходу у вигляді застави на особисте зобов`язання, якщо застава буде спрямована на рахунки НБУ для цілей оборони.

Клопотання про скасування запобіжного заходу має містити висновок про придатність особи до несення військової служби в умовах воєнного стану, який визначається в рамках військово-лікарської експертизи, проведення якої покладено на військово-лікарські комісії (Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402).

Враховуючи вищевикладене та згідно з переліком статей, що містить стаття ст.616 КПК України, стосовно ОСОБА_4 можливість зміни запобіжного заходу у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, не передбачено.

Крім того, враховуючи доведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобігання яким було підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , та які на теперішній час не зникли, а також те, що, на переконання суду, застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, в тому числі домашнього арешту є неможливим, позаяк з огляду на дані про особу обвинуваченого, зміст пред`явленого обвинувачення та інші конкретні обставини справи не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку та реалізацію завдань кримінального провадження, визначених в ст.2 КПК України, тим паче у зв`язку з військовою агресією проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Виходячи з викладеного суд доходить висновку, що у задоволенні поданих стороною захисту заяв про зміну обраного стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку та домашній арешт, слід відмовити.
Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, один з яких закон класифікує як тяжкий, яким передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, офіційно не працевлаштований, не одружений, відсутні докази наявності утриманців, тобто не має міцних соціальних зв`язків, що вказує на цілком ймовірну можливість переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Крім того, зважаючи на те, що на даний час судом ще не допитано усіх свідків та потерпілих, що ОСОБА_4 є колишнім співмешканцем потерпілої ОСОБА_8 , проживає із потерпілими та свідками в одному населеному пункті, тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до обвинуваченого альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на даних осіб з метою зміни наданих ними показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.
Зазначене підтверджує, що заявлені раніше ризики не зменшились. І це дає достатні підстави вважати, що у разі обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить належного виконання останнім його процесуального обов`язку.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає неможливим застосувати стосовно ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.177, 183, 331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотань захисників обвинуваченого про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, який обчислювати з 15.55 год. 18 серпня 2022 року по 15.55 год. 17 жовтня 2022 року.

Копію ухвали, направити до відома начальнику ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», вручити прокурору та обвинуваченому.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Знам`янського

міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1