ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 676/1214/21

Провадження № 11-кп/4820/336/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000426 від 25.12.2020 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 грудня 2021 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 грудня 2021 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Довжок Кам`янець-Подільського району, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_7 залишено попередній - тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили, зараховано в строк відбуття покарання час тримання під вартою з 25 грудня 2020 року по день набрання вироком законної сили включно відповідно до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави 21 566 (двадцять одну тисячу п`ятсот шістдесят шість) грн. 92 коп. процесуальних витрат на залучення експертів (т.1, а.м.к.п.165).
Після набрання вироком законної сили ухвалено скасувати накладений ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 грудня 2020 року (т.2, а.м.к.п.109-111) арешт на речі.
Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
За вироком суду, ОСОБА_7 25 грудня 2020 року близько 17 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого проживання в коридорі будинку АДРЕСА_1 , в ході словесної суперечки із ОСОБА_8 , яка виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, прийняв рішення про заподіяння останньому тілесних ушкоджень.
Тоді ж, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , перебуваючи у коридорі вищевказаного будинку, з метою спричинення тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, щодо спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, умисно наніс своїми руками та ногами близько 5-ти ударів по тулубу та голові останнього, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді 2-х синяків в області перехідної кайми та слизової оболонки верхньої губи в усіх відділах, перелому кісток носу та 5-ти ран в області спинки носа, лівої і правої щоки, верхньої губи справа, лівої внутрішньої раковини, які за ступенем тяжкості відносять до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я, внаслідок яких ОСОБА_8 втративши рівновагу, впав на підлогу.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу спрямованого на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , взявши у свої руки металеву кришку, яка знаходилась в коридорі вищевказаного будинку, умисно наніс вказаною кришкою сім ударів по голові ОСОБА_8 спричинивши таким чином, останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепномозкової травми, 7-ми субарахноїдальних крововиливів, крововиливів в м`які тканини голови в тім`яній ділянці зліва, в лівій завушній ділянці, в середньому відділі тім`яно-потиличної ділянки, 5-ти ран на волосистій частині голови в тім`яній ділянці зліва, в лівій завушній ділянці, в середньому відділі тім`яно-потиличної ділянки, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від отримання яких ОСОБА_8 помер на місці події.
В поданій апеляційній сказі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.121 КК України на ст.124 КК України, призначити менш суворе покарання.
При цьому вказує, що потерпілий першим спровокував конфлікт та першим почав наносити йому удари по різних частинах тіла.
Зазначає, що наносив удари потерпілому з метою самозахисту, не може пояснити звідки у нього в руках взялася металева кришка.
Щиро розкаюється у вчиненому, не бажав настання таких наслідків.
Захисник ОСОБА_6 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.2 ст.121 КК України на ст.124 КК України, призначивши покарання за санкцією вказаної статті.
При цьому зазначає, що твердження суду про те, що обвинувачений ОСОБА_7 прийняв рішення заподіяти потерпілому тілесні ушкодження ОСОБА_8 є надуманими, оскільки в конфлікті вони не перебували, неприязних відносин не мав.
Вказує, що судом взято до уваги пояснення судово-медичного експерта ОСОБА_9 з приводу механізму і локалізації спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 обвинуваченим ОСОБА_7 , оскільки вони не входили в його компетенцію, так як він не є спеціалістом в даній галузі, а саме припущення експерта, не повинно було судом розцінено як належний і допустимий доказ, оскільки не було досліджено те, що потерпілому наносились в той час, коли він лежав на землі обернути обличчям від ОСОБА_7 , також щодо бризок крові на тумбочці умивальника, де знаходилася голова потерпілого, оскільки по перше - досудовим розслідуванням не було відібрано зразків крові з наведених вище предметів, не було проведено молекулярно -генетичного дослідження зразків крові і їх приналежність, як одній, так і другій особі. Як пояснив ОСОБА_7 , що у нього на обличчі на руках також була кров від розбитої губи, покусаного пальця, до того він мив руки, металеву кришку саме в цьому умивальнику.
Не були взяті до уваги свідчення свідка ОСОБА_10 , фельдшера , який виїжджав на місце пригоди в с. Нагоряни Кам`янець - Подільського району, який підтвердив, що обвинувачений був збуджений і мив руки та обличчя у рукомийнику, а тому посилання у мотивувальній частині на те, що ОСОБА_7 після події залишався активним та цілеспрямованим так як мив кришку, обличчя, розмовляв із свідками є надуманим припущенням.
Посилання у мотивувальній частині , що у обвинуваченого виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень на ґрунті неприязних відносин з метою помсти за завданий біль, « будучи схильним до агресії» є надуманим і нічим не підтвердженими.
Звертає увагу, що незрозумілим залишається викладене у обвинувальному вироку, що обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачав суспільно - небезпечні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, бажаючи чи допускаючи їх настання, при цьому в подальшому, суд посилається, що смерть потерпілого не охоплювалась умислом обвинуваченого, і діяв він із необережністю, однак передбачав настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій,, але легковажно розраховував на їх відвернення, або хоча й не передбачав можливості настання небезпечних наслідків свого діяння, проте повинен був і міг їх передбачати.
На думку апелянта, суд безпідставно послався у мотивувальній частині, відносно не правомірності необхідної оборони на її ознаку та межі необхідної оборони у часі (початок і кінець посягання та правомірної оборони) вказуючи на те, що суспільно - небезпечне посягання із сторони ОСОБА_8 закінчилось ще в кімнаті, при цьому не бере до уваги те , що таке посягання мало місце і в коридорі будинку, саме тоді коли ОСОБА_8 з хопив металеву кришку і наніс удар в лобну частину ОСОБА_7 , а потім у ліву частину тулуба (по ребрах). Таке посягання розпочалося з нападу на обвинуваченого та закінчилось з втратою свідомості потерпілого, в дуже стислий відрізок часу, а тому поділяти дану подію на два моменти не має підстав.
Також вважає, що суд першої інстанції, не в повній мірі дослідив та не встановив мотивів кримінального правопорушення, форми вини, також не врахував, що потерпілий ОСОБА_8 розпочав та вчинив відносно ОСОБА_7 протиправні діяння, спричинив йому тілесні ушкодження, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до вимог п.7,8 ч.1 ст.66 КК України є обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримання доводів своїх апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив проти задоволення даних апеляційних скарг, вивчивши матеріали даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Тобто воно повинно бути ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, та в якому наведені належні та достатні мотиви і підстави його ухвалення.

Визнаючи ОСОБА_7 винуватим в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, суд виходив лише з самого факту їх заподіяння останньому, не надавши оцінки доказам у їх поєднанні та сукупності, конкретним обставинам вчиненого, належної оцінки подіям, які передували злочину, та не надав оцінки і направленості умислу ОСОБА_7 , а відтак дійшов хибного висновку щодо кваліфікації дій обвинуваченого.

Так, згідно з ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Кожна особа має право на необхідну оборону від суспільно небезпечного посягання. Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Слід звернути увагу на те, що оборона може здійснюватися лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, зокрема, щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Згідно роз`яснень, які містяться у абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання.

При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Верховний Суд України та Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово висловлював правову позицію про те, що особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищені її меж. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів. (Постанова Верховного Суду від 05.11.2019 року у справі №265/4474/17 провадження №51-2826км19).

Допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, та дав показання про те, що в другій половині дня події він перебував удома. Близько 17-18 год. до нього у кімнату зайшов ОСОБА_11 , який із собою приніс сік та у мисці якісь недоїдки. Поклавши ці речі, він сказав йому, що є святим і наказав ОСОБА_7 стати на коліна і поклонятися йому. Він не погодився. Після цього ОСОБА_8 сказав: «Смерть тобі», і тоді ж відразу підбіг до нього, кинув на ліжко та колінами заліз на груди, намагався його душити колінами та руками за шию. Він відштовхував його руками, намагався скинути на підлогу, кричав та кликав на допомогу. ОСОБА_8 кусав йому пальці, плювався в обличчя, запхав пальці в очі, від чого в нього очі були залиті кров`ю. Вивернувшись від ОСОБА_8 , він зіштовхнув його, і вони обоє впали на підлогу. Будь-яких ударів він ОСОБА_8 не наносив, лише відштовхнув його руки своїми руками. Після цього ОСОБА_8 піднявся і побіг у коридор та, взявши металеву кришку із відра, у коридорі наніс йому удар тильною стороною кришки в голову та ребром кришки у ліву частину грудей. Після цього, він вирвав кришку із рук потерпілого, та, будучи дуже схвильованим, наніс кришкою два удари у голову ОСОБА_8 , від чого той впав і втратив свідомість. Більше він не наносив удари ОСОБА_8 , а відразу ж викликав працівників поліції і швидку допомогу, а також помив кришку та обличчя від крові. Він не мав умислу на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, а наніс йому удари, обороняючись, побоюючись за власне життя і здоров`я. При цьому, він знав, що ОСОБА_8 є психічно хворим і агресивним.
Аналогічні показання обвинувачений ОСОБА_7 надав і в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до рапорту старшого інспектора чергового Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 25 грудня 2020 року (т.2, а.м.к.п.190-191) встановлено, що ОСОБА_7 25 грудня 2020 року о 07 год. 05 хв. повідомив на лінію «102» про спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 26 грудня 2020 року (т.2, а.м.к.п.95-97, 98), підозрюваний ОСОБА_7 в присутності захисника на місці події розповів та показав, яким чином стався конфлікт із ОСОБА_8 , як саме він наносив йому удари руками та ногами, а також кришкою для відра. Зокрема, ОСОБА_7 показав, що в той час, як ОСОБА_8 його душив, він наніс йому біля 10 ударів ногою в голову. Згодом ОСОБА_12 скинув його з себе та вони продовжували боротися та перейшли у коридор, де ОСОБА_7 вдарив декілька разів рукою ОСОБА_8 , внаслідок чого той впав на підлогу, взявши кришку наніс нею тильною частиною удар в груди, проте ОСОБА_7 відхилився та ліктем наніс удар в голову, від чого ОСОБА_8 впав біля умивальника, а він, взявши кришку, наніс йому близько двох ударів у голову.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №462 від 29 грудня 2020 року (т.2, а.м.к.п.126-127), у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді одного синяка в області спинки носу справа та зліва з розповсюдженням на підочні ділянки і верхні повіки обох очей, крововиливу під кон`юнктиву лівого ока у внутрішньому відділі, одного крововиливу в області нижньої губи в середньому відділі на рівні її кайми, одного синяка на тильній поверхні правої кисті на рівні першого пясно-фалангового суглобу, які могли утворитися не менше трьохразової дії тупого (тупих) предмета по механізму «удар», можливо в термін, вказаний обстежуваним, і за ступенем тяжкості, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Так стороною обвинувачення доведено, що на місці події в АДРЕСА_1 , під час заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 був присутній лише ОСОБА_7 .. Свідки, які виявили ОСОБА_7 не були очевидцями події.
Відповідно даних проведеної негласної слідчою (розшукової) дії, зокрема, проведеним аудіо-, відео контролем місця (т.2, а.м.к.п.209-217), встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 у ІТТ №6 ГУНП в Хмельницькій області 25 січня 2021 року розповідав співкамернику про обставини конфлікту із ОСОБА_8 , а також зазначив, що наносив йому удари кришкою та ногами, що ОСОБА_8 кусав йому пальця, обговорював власну захиснику позицію щодо заперечення обставин нанесення потерпілому ударів та пояснення спричинення тілесних ушкоджень необхідністю захисту власного життя.
Потерпілий ОСОБА_8 перебував на обліку у психіатричному кабінеті з 2005 року із діагнозом «пфропфшизофренія», пацієнт лікувався у Хмельницькій обласній психіатричній лікарні двічі-тричі на рік.
Показання обвинуваченого узгоджуються з доказами наведеними вище.

Зазначені дії потерпілого, який хворіє на психічне захворювання, відповідно спровокували прогнозовану образу та агресію обвинуваченого щодо ОСОБА_8 та, як наслідок, спричинення ОСОБА_7 потерпілому тілесних ушкоджень.

Колегія суддів вважає, що з огляду на обставини справи дії потерпілого ОСОБА_8 , який хворіє на психічне захворювання, до вчинення злочину ОСОБА_7 мають характер протиправної, віктимної поведінки, що була максимально провокативною, тобто такою, яка фактично спровокувала вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

На підставі вище викладеного та з врахуванням того, що тяжкі тілесні ушкодження отримані потерпілим ОСОБА_8 виникли не в результаті нанесеного обвинуваченим ОСОБА_7 умисних тяжких тілесних ушкоджень, а стали наслідком захисту свого життя та здоров`я від протиправних посягань потерпілого ОСОБА_8 , а тому в даному випадку мало місце не умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а перевищення меж необхідної самооборони, у зв`язку із чим дії ОСОБА_7 підлягають перекваліфікації з ч.2 ст.121 КК України на ст.124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

За таких обставин, вирок суду підлягає зміні, відповідно до ст.408 КПК України, у зв`язку із необхідністю зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за ст.124 КК України колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до вимог ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, з яких убачається, що він раніше не судимий, характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, розкаявся у вчиненому.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та наведені дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, ОСОБА_7 необхідно призначити покарання, яке передбачене санкцією ст.124 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Керуючись ст.ст.407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 грудня 2021 року змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.121 КК України на ст.124 КК України.

За ст.124 КК України призначити ОСОБА_7 покарання у виді 2 років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3