Провадження № 1-кп/161/235/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 04 липня 2022 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001301 від 26.05.2021, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в м.Луцьк Волинської області, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2020 року народження, раніше судимий: вироком Луцького міськрайонного суду від 13.10.2021 за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин; вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.04.2022 за ч.2 ст.389, ч.1 ст.71, ст.72 КК України до покарання у виді арешту на строк 2 місяці 4 дні,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.307 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

Обвинувачений ОСОБА_3 у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, з метою збуту, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, у невстановленої досудовим розслідуванням особи незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, у великих розмірах. Після чого, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, часу та місця, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, у великих розмірах, зберігаючи при собі, з метою збуту, переніс на ділянку місцевості, поблизу річки Чорногузка у селі Голишів Луцького району Волинської області.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 , частину особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, поміщену у чотири полімерні пакети, зберігаючи при собі, з метою збуту переніс у лісосмугу з координатами: широта 50.6931320, довгота 25.3218522; широта 50.6934756, довгота 25.3223031, широта 50.6934814, довгота 25.3222836, широта 50.6929835, довгота 25.3215468, де приховав вказані вище згортки в землю, та де продовжував зберігати їх до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції під час огляду місцевості, а саме до 19год. 24хв. 26.05.2021.

Далі, ОСОБА_3 , іншу частину особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, у великих розмірах, зберігаючи при собі, з метою збуту переніс у лісопосадку, поблизу р.Чорногузка у селі Голишів Луцького району Волинської області, розділивши її у полімерні пакети, один з яких у полімерному згортку помістив під частину автомобільної шини, а інший приховав у землю, де продовжував незаконно їх зберігати з метою збуту, до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції під час огляду місця події, а саме до 18год. 38хв. 26.05.2021.

Згідно з висновками судових експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів:

№СЕ-19/103-21/4722-НЗПРАП від 25.06.2021, надана на дослідження кристалічна речовина, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP становить 0,6344 г.;

№СЕ-19/103-21/4267-НЗПРАП від 27.05.2021, надана на дослідження речовина, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP становить 7,5079 г.;

№СЕ-19/103-21/4719-НЗПРАП від 25.06.2021, надана на дослідження кристалічна речовина, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP становить 0,2150 г.;

№СЕ-19/103-21/4720-НЗПРАП від 14.07.2021, надана на дослідження кристалічна речовина, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP становить 0,2296 г.;

№СЕ-19/103-21/4721-НЗПРАП від 18.08.2021, надана на дослідження подрібнена кристалічна речовина білого кольору, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP становить 0,2299 г.;

№СЕ-19/103-21/4718-НЗПРАП від 18.08.2021, надана на дослідження подрібнена кристалічна речовина білого кольору, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP становить 0,2409 г.

Таким чином, ОСОБА_3 незаконно придбав та зберігав з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, у великих розмірах, загальною масою 9,0577 г., що відповідно до Таблиці № 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України за № 188 від 01.08.2000, є психотропною речовиною у великих розмірах.

ОСОБА_3 інкримінується незаконне придбання, зберігання з метою збуту, особливо небезпечної психотропної речовини, якщо предметом таких дій були психотропні речовини у великих розмірах, тобто вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.307 КК України, не визнав повністю та показав, що за вказаних обставин місця та часу він разом з ОСОБА_6 відпочивав біля річки. До них приїхав працівник поліції Токарський одягнув кайданки, вийняв пакетик (з РVР) та викликав слідчо-оперативну групу. По приїзду СОГ його били, в тому числі, і по нирках, кидали в багажник авто, показали місця закладок, на які він мав вказати, після чого проводили відеозапис слідчої дії. При цьому показав, що в правоохоронні органи чи заклади охорони здоров`я у зв`язку з побиттям він не звертався. Також пояснив, що він не розуміє різниці між обшуком та оглядом.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість повністю доводиться дослідженими в ході судового розгляду доказами. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так свідок ОСОБА_7 , який є дільничим Луцького РУП ГУНП України у Волинський області, будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні, показав, що літом 2021 року (точну дату не пам`ятає) надійшов анонімний дзвінок про невідомих осіб на березі річки в с.Голешів. Прибувши на місце, він виявив двох осіб (Марчука і Островського), в яких запитав чи мають при собі заборонені речі, на що ОСОБА_8 дав ствердну відповідь, показав при цьому пакет, який був в лівому кармані. На місце була викликана СОГ. Також повідомив, що до приїзду СОГ обвинувачений викинув пакет під автомобільну шину на дитячому майданчику. Вказаних осіб він не затримував, обшук не проводив, будь-яких процесуальних документів не складав.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що літом 2021 року її та ОСОБА_10 запросили бути понятими. Біля річки Чорногузка працівники поліції проводили слідчі дії, в ході яких обвинувачений самостійно видав пакет, телефон, а в лісі показував місця «закладок». Їм всім були роз`яснені права, казали, що мають право робити зауваження до слідчих дій, однак ні в кого зауважень не було, в тому числі і в обвинуваченого. Чи був ОСОБА_3 в кайданках, вона не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дав показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_9 , додатково зазначив, що обвинувачений з своїм другом спочатку ніби то були в кайданках. При проведенні слідчих дій обвинувачений добровільно все показував та видавав наркотики.

Показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 є чіткими, послідовними та дають змогу відтворити всі обставини кримінального правопорушення, які були до, на момент та після його вчинення. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що останні оговорюють обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а їхні показання повністю узгоджуються між собою та відповідають і іншим доказам у справі, а посилання сторони захисту про особисту зацікавленість понятих є голослівними.

Дослідженими в судовому засіданні протоколами оглядів від 26.05.2021, які були проведені та оформлені з дотриманням вимог ст.ст. 104, 105, 223, 237 КПК України, а також переглянутими безпосередньо в судовому засіданні відеозаписами вказаних слідчих дій, встановлено, що ОСОБА_3 , не перебуваючи в кайданках, добровільно повідомляє про місця зберігання психотропних речовин, показує місця так званих «закладок», де працівники поліції вилучають пакетики з розфасованою речовиною. При цьому останньому перед початком проведення слідчих дій роз`яснено право на захист та повідомлено про можливість залучення захисника. Учасники та поняті будь-яких зауважень до протоколів чи проведення слідчих дій не зазначали.

Вилучені речі оглянуто, визнано речовими доказами у справі згідно постанови слідчого від 27.05.2021, оскільки вони відповідають критеріям речового доказу, визначеним ч.1 ст.98 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 08.06.2021 накладено арешт на вилучене майно з метою збереження речових доказів.

В суду відсутні підстави вважати, що майно вилучено з порушенням кримінальних процесуальних норм.
Більше того, при перегляді відеозаписів слідчих дій не встановлено будь-яких видимих тілесних ушкоджень на обвинуваченому, візуально не виявлено обставин (мова, пересування, стан одягу), які б дали суду прийти до висновку, що ОСОБА_3 перебуває під фізичним чи психологічним тиском працівників поліції. Не вказувалися такі обставини і стороною захисту в судовому засіданні.

Таким чином, твердження обвинуваченого про те, що він був побитий, суд оцінює критично, оскільки будь-яких підтверджуючих даних про це матеріали справи не містять, а конкретні обставини справи, не дають підстав прийти до такого висновку.

Якщо відомості повідомлено підозрюваним, обвинуваченим, свідком під час проведення процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу огляду, де фіксуються його хід та результати. Отже, показання і такий протокол є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст.94 КПК України.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення протоколу огляду містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта, за його волею та вільним волевиявленням. До системи таких гарантій належить також участь не менше двох незаінтересованих осіб (понятих), здійснення безперервного відеозапису слідчої дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи тощо.

Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності (ст.23 КПК України) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де протокол огляду є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст.94 цього Кодексу. Отже, протокол огляду після його оцінки судом із точки зору належності, допустимості й достовірності набуває значення судового доказу.

Таким чином, у цьому випадку відсутні підстави для ототожнення показань обвинуваченого та протоколів огляду від 26.05.2021, які є окремими процесуальними джерелами доказів для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України. У зв`язку з чим, на думку суду, вказані протоколи є належними та допустимими доказами.
З дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду предмету від 28.05.2021 вилученого мобільного телефону «Хіаоmі», чорного кольору, який був проведений на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.05.2021 про тимчасовий доступ до речей і документів, встановлено, що в телефоні наявні фотографії з зазначенням координат та описи до фото, а також в каналі «Телеграм» міститься переписка в завуальованій формі про розповсюдження та збут заборонених речовин.

Згідно з висновками судових експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів:

1) №СЕ-19/103-21/4722-НЗПРАП від 25.06.2021, надана на дослідження кристалічна речовина, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP становить 0,6344 г.;

2) №СЕ-19/103-21/4267-НЗПРАП від 27.05.2021, надана на дослідження речовина, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP становить 7,5079 г.;

3) №СЕ-19/103-21/4719-НЗПРАП від 25.06.2021, надана на дослідження кристалічна речовина, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP становить 0,2150 г.;

4) №СЕ-19/103-21/4720-НЗПРАП від 14.07.2021, надана на дослідження кристалічна речовина, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP становить 0,2296 г.;

5) №СЕ-19/103-21/4721-НЗПРАП від 18.08.2021, надана на дослідження подрібнена кристалічна речовина білого кольору, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP становить 0,2299 г.;

6) №СЕ-19/103-21/4718-НЗПРАП від 18.08.2021, надана на дослідження подрібнена кристалічна речовина білого кольору, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP становить 0,2409 г.

Таким чином, особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP, загальною масою 9,0577 г. відповідно до Таблиці № 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України за № 188 від 01.08.2000, є психотропною речовиною у великих розмірах.

Висновки судових експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів є науково-обґрунтованим та піддавати їх сумніву в суду підстав немає. Не наведені такі підстави і учасниками кримінального провадження. Такі висновки суд бере до уваги та оцінює в сукупності зі всіма доказами у справі.

З висновку судово-психіатричного експерта №207 від 12.07.2021 вбачається, що в ОСОБА_3 виявлялися в період скоєння інкримінованого йому протиправного діяння і виявляються в даний час ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання психоактивних речовин зі шкідливими наслідками. Однак ступінь змін зі сторони психіки не така, що позбавляла чи позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії /бездіяльність/ та керувати ними. Останній наркоманією не страждає, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Тобто ОСОБА_3 є осудним.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що з ОСОБА_3 він перебуває в дружніх стосунках з дитинства. Того дня вони поїхали до річки, де їх наздогнав дільничний та сказав все витягнути з кишень, одягнув кайданки і так вони чекали приїзду СОГ, при цьому дільничний проводив обшук ОСОБА_3 . Згодом знайшли якісь наркотики, забрали телефон, при цьому слідчий нічого не пропонував видати добровільно. Також пояснив, що він не розуміє різниці між обшуком та оглядом.

Разом з тим, суд критично оцінює показання як обвинуваченого, так і суперечливі показання свідка ОСОБА_12 , вважає їх неспроможними, даними з метою уникнення відповідальності за вчинене, розцінює їх як спосіб захисту, оскільки вони є суперечливими навіть між собою та спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими документами, а також показаннями інших свідків, які є послідовними, узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, не суперечать іншим доказам, наявним у матеріалах провадження й дослідженим в судовому засіданні. Така стратегія захисту, на думку суду, є нічим іншим, як способом уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.
Твердження захисника про недопустимість фактичних даних протоколів оглядів місця події та інших похідних від них доказів, не ґрунтуються на законі.

За змістом ст.34 ЗУ «Про Національну поліцію» поверхнева перевірка як превентивний поліцейський захід є здійсненням візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу. Поліцейський для здійснення поверхневої перевірки особи може зупиняти осіб та/або оглядати їх, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа має при собі річ, обіг якої заборонено, чи обмежено, або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб. Під час поверхневої перевірки речі або транспортного засобу особа повинна самостійно показати поліцейському вміст особистих речей чи транспортного засобу.

Суд встановив, що до обвинуваченого працівник поліції спочатку застосував превентивний поліцейський захід у виді поверхневої перевірки, під час якого обвинувачений добровільно повідомив про наявність в нього заборонених предметів, після чого була викликана слідчо-оперативна група, по приїзді якої слідчим складено протоколи огляду місця події, в ході яких виявлено і вилучено ряд предметів та психотропні речовини, які добровільно видав та вказав на місця зберігання обвинувачений ОСОБА_3 , не маючи статусу затриманого. При цьому суд звертає увагу на те, що після виявлення забороненого предмета ОСОБА_3 змушений був залишатися поряд із уповноваженою службовою особою до приїзду СОГ, що з огляду на ст.209 КПК України можна вважати фактичним затриманням, однак наведене не впливає на законність слідчої дії у вигляді огляду місця події, адже у даному конкретному випадку слідчий не обшукував особу, а належних і допустимих доказів, які б вказували про застосування кайданок, немає.

Посилання захисника на практику Верховного Суду щодо обов`язковості складення протоколу в порядку ст. 208 КПК України не є релевантним обставинам цього кримінального провадження.

Так, у постановах Верховного Суду (від 08 лютого 2018 року справа № 754/5978/16-к, від 21 січня 2020 року № 607/11658/15-к, від 13 лютого 2020 року № 755/6685/17) йшлося про проведення обшуку під виглядом огляду або застосування до обвинувачених таких превентивних заходів, які унеможливлювали добровільну видачу предметів, зокрема застосування кайданок.

Згідно з ч.3 ст.208 КК України уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу. При проведенні обшуку затриманої особи застосовуються положення ч.5 ст.208 КПК України, за якою обов`язково складається протокол.

Тобто в розглянутих Верховним Судом справах, які зазначено вище, констатовано порушення органом досудового розслідування порядку проведення обшуку затриманої особи через відсутність відповідного протоколу.

У цьому ж провадженні обшук особи не було проведено, оскільки з дослідженого судом відеозапису вбачається добровільність дій зі сторони ОСОБА_3 .

Водночас ОСОБА_3 були роз`яснені його права як учасника огляду, з якими він ознайомився, про що свідчить його підпис, а тому твердження захисника про протилежне є необґрунтованими.

Під час поверхневої перевірки речі особа повинна самостійно показати поліцейському вміст особистих речей, що і було зроблено. У свою чергу поверхнева перевірка в цьому випадку була способом виявлення забороненої речі, а після її виявлення було проведено огляд місця події, яким зафіксовано її вилучення.

Отже, протоколи огляду місця події були складені із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, підписані усіма учасниками огляду, заперечень до протоколів від них не надходило, а тому підстав для визнання їх недопустимими доказами у суду немає.

Твердження захисника про відсутність у протоколі огляду місця події від 26.05.2021, в графі з підписами понятого розшифрування його прізвища, суд визнає доречним, однак бере до уваги те, що понятий ОСОБА_11 , будучи допитаним як свідок безпосередньо в судовому засіданні, підтвердив його участь в слідчих діях.

Доводи захисника про незаконність проведених слідчих дій не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки дані докази є допустимими в розумінні ст.86 КПК України, а певні неточності щодо оформлення процесуальних документів, про які вказує захисник, не є суттєвими та не можуть свідчити в загальному про недопустимість вказаних доказів, а тому, на думку суду, не є підставою для визнання таких доказів незаконними чи недопустимими.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 мав на меті саме збут психотропної речовини, оскільки це підтверджується кількістю вилученої речовини, яка є надмірним розміром для вживання однією особою, вилученими вагами, ізолентою, способом її зберігання у лісосмузі, останній не перебував на обліку у лікаря-нарколога та не був особою, яка постійно вживає наркотичні або психотропні речовини. Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений вживав додаткових заходів для конспірації своєї діяльності. Протоколом огляду мобільного телефону доведено, що в переписці у програмі «Телеграм» обвинувачений обговорює з іншим користувачем саме умови та способи розповсюдження заборонених предметів.

Сукупність досліджених доказів дала суду можливість поза розумним сумнівом спростовувати версію сторони захисту про непричетність ОСОБА_3 до інкримінованого йому злочину.

Така стратегія захисту, яка висунена зі сторони обвинуваченого, на думку суду, є нічим іншим, як способом уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.
Згідно з ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За таких обставин, суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, особливо небезпечної психотропної речовини, якщо предметом таких дій були психотропні речовини у великих розмірах, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.307 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, судом не встановлено.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_3 хоча і судимий, однак має постійне місце проживання, одружений, на його утриманні малолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_2 , інформація про негативну характеристику відсутня, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, та те, що через поведінку ОСОБА_3 щодо добровільного вказання працівникам поліції зроблених ним закладок та місць зберігання заборонених речовин, суспільно небезпечні наслідки у виді передачі відповідних психотропних речовин кінцевим покупцям не настали, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи розмір покарання, передбачений санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі, однак на мінімальний строк.

Разом з тим, оскільки обвинуваченим злочин був вчинений з метою збагачення, суд не вбачає підстав для незастосування додаткового покарання, яке передбачене санкцією ч.2 ст.307 КК України.
Оскільки ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, який є умисним та корисливим, з огляду також і на той факт, що поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей і становить реальну загрозу здоров`ю населення та генофонду нації, суд приходить до висновку про відсутність підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2022 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та йому призначено йому покарання у виді арешту на строк 2 місяці. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за вказаним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 13.10.2021, із розрахунку, що згідно ч.1 ст.72 КК України одному дню арешту відповідає вісім годин громадських робіт, та призначено остаточне покарання у виді арешту на строк 2 місяці 4 дні. Строк відбуття покарання визначено рахувати дня затримання обвинуваченого в порядку виконання вироку. Даних про відбування покарання за цим вироком стороною обвинувачення суду не надано.
Згідно ч.ч. 1, 4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Інкримінований в даному провадженні злочин ОСОБА_3 вчинив 26.05.2021, тобто до постановлення щодо нього вироку від 22.04.2022.

А тому, враховуючи те, що ОСОБА_3 засуджений вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.04.2022, суд, на підставі ч.4 ст.70 КК України, визначає остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань, із розрахунку, що, згідно ч.1 ст.72 КК України, одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.
На глибоке переконання суду, призначене остаточне покарання, яке необхідно відбувати реально, є виваженим, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.
Строк відбуття покарання обвинуваченому необхідно рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Питання про речові докази та арешт майна суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 174 КПК України.
Процесуальні витрати за проведення експертиз під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.04.2022, із розрахунку, що, згідно ч.1 ст.72 КК України, одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 2 (два) місяці з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Речові докази у справі, а саме:

- поліетиленовий пакет із зіп-застібкою із кристалічною речовиною білого кольору, запальничку, два порожніх поліетиленових пакети із зіп-застібками; ізоленту зеленого кольору (моток), трубку пластмасову, електронні ваги, поліетиленовий пакет із зіп-застібкою з кристалічною речовиною білого кольору, чотири поліетиленові пакети із вмістом кристалічних речовин білого кольору, які було вилучено 26.05.2021 р. знищити;
- мобільний телефон, який належить ОСОБА_3 , марки «Xiaomi» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_1 , конфіскувати;
- банківську картку повернути ОСОБА_3 за належністю.
Арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 08.06.2021 на майно ОСОБА_3 , скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави витрати за проведення експертиз в загальній сумі 4805 (чотири тисячі вісімсот п`ять) гривень 36 (тридцять шість) копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий