ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 497/374/2021
провадження № 51-833 км 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Болградського районного суду Одеської області від 28 квітня 2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився в с. Виноградівка Болградського району Одеської області, зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Болградського районного суду Одеської області від 28 квітня 2021 року ОСОБА_7 засудженого за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
Прийнято рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він у вересні 2020 року приблизно о 17:00, перебуваючи на околиці с. Виноградів Болградського району Одеської області, зірвав з землі (придбав) дві рослини коноплі, які переніс на горище за місце свого проживання, що на АДРЕСА_1 , де в подальшому незаконно виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, загальною масою у перерахунку на висушену речовину 330,18 г, який став там же незаконно зберігати для власного вживання, без мети збуту.

Крім того, у період з початку жовтня до 7 жовтня 2020 року ОСОБА_7 за місцем свого проживання виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, загальною масою у перерахунку на суху речовину 0,722 г, який ОСОБА_7 незаконного зберігав без мети збуту. Вказані наркотичні засоби було виявлено й вилучено працівниками поліції за місцем проживання ОСОБА_7 9 жовтня 2020 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року вирок Болградського районного суду Одеської області від 28 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить судові рішення щодо ОСОБА_7 скасувати, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК на підставі ст. 45 КК і закрити кримінальне провадження щодо останнього. Вважає, що суд за наявності підстав для закриття провадження в кримінальній справі. його не закрив та, не застосувавши ст. 45 КК відносно ОСОБА_7 , неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Крім того, зазначає про безпідставне посилання суду як на доказ на відеозапис фіксації обшуку в домоволодінні ОСОБА_7 , оскільки він не досліджувався під час судового розгляду кримінального провадження в місцевому суді, що також залишилося без належної уваги апеляційного суду.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 вказав на безпідставність доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_6 , просив залишити її без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_7 без зміни.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, за який його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 1 ст. 309 КК в касаційній скарзі не оспорюються.
Разом із тим, доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність, а саме: незастосування відносно ОСОБА_7 положень ст. 45 КК, є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 45 КК особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Таким чином, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям можливе за наявності передумови вчинення особою вперше кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; а також підстави дійового каяття, яке полягає у щирому розкаянні особи у вчиненому кримінальному правопорушенні, активному сприянні нею у розкритті цього кримінального правопорушення та повному відшкодуванні завданих збитків або усуненням заподіяної шкоди.
Факт дійового каяття особи повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Відсутність хоча би однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК. Виняток можуть становити лише випадки вчинення кримінального правопорушення чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки.
Виходячи з системного тлумачення законодавства і судової практики щире каяття характеризує ставлення особи до вчиненого кримінального правопорушення та проявляється в тому, що вона визнає свою вину, щиро жалкує про вчинене, бажає виправити ситуацію, що склалася, дає правдиві показання, негативно оцінює кримінальне правопорушення та засуджує свою поведінку. При цьому щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Однак саме по собі щире каяття є лише пом`якшуючою покарання обставиною, а не підставою, яка обов`язково тягне за собою звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Що ж стосується активного сприяння розкриттю злочину, то таким необхідно вважати надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна.

Повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, загладжуванні її в інший спосіб, наприклад, шляхом прилюдного вибачення за завдану образу.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився й апеляційний суд, вказаних приписів закону дотримався.
Так, ОСОБА_7 вперше вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК. Внаслідок скоєння ним вказаного кримінального правопорушення не заподіяно шкоду та не завдано збитки.
Разом з тим, поведінка ОСОБА_7 після вчинення кримінального проступку не свідчить ні про щире визнання ним своєї провини, ні про його бажання виправити ситуацію та добровільно допомогти органу досудового розслідування.
Згідно з журналом судового засідання від 28 квітня 2021 року та звукозапису до нього ОСОБА_7 в своїх показаннях, наданих в суді першої інстанції, зазначив про свою обізнаність з приводу того, що канабіс є наркотичною речовиною. При цьому ОСОБА_7 також підтвердив, що під час обшуку в його домоволодінні добровільно не видав заборонені речовини працівникам поліції, оскільки боявся відповідальності, натомість сказав співробітникам правоохоронного органу, що в домоволодінні відсутні наркотичні засоби.
Проте відповідно до матеріалів кримінального провадження (протоколу обшуку від 9 жовтня 2020 року, висновків судових експертиз від 3 грудня 2020 року та 20 січня 2021 року) під час обшуку за місцем проживання останнього працівниками поліції було знайдено і вилучено особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено канабіс, загальною масою у перерахунку на висушену речовину 330,18 г, та екстракт канабісу, загальною масою у перерахунку на суху речовину 0,722 г.
Таким чином, не встановивши у матеріалах кримінального провадження даних, які би підтверджували факт дійового каяття ОСОБА_7 , місцевий суд дійшов вмотивованого висновку, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 45 КК та звільнення останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, і правильно відмовив стороні захисту у задоволенні відповідного клопотання.

Апеляційний суд перевірив всі доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , які є аналогічними тим, що зазначені захисником у його касаційній скарзі, та навівши підстави прийнятого рішення, обґрунтовано залишив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 без зміни.
Всупереч твердженням захисника ОСОБА_6 , відповідну оцінку апеляційного суду отримали й доводи апеляційної скарги сторони захисту про безпідставне посилання суду як на доказ на відеозапис фіксації обшуку в домоволодінні ОСОБА_7 , та визнані неспроможними.
Відповідно до журналу судового засідання від 24 квітня 2021 року та звукозапису до нього, вказаний відеозапис було надано прокурором разом з протоколом обшуку та іншими письмовими доказами в судовому засіданні суду першої інстанції. За наявності будь-яких сумнівів щодо зазначеного доказу, сторона захисту, реалізуючи закріплені у статтях 22, 26 КПК принципи змагальності й диспозитивності, на стадії дослідження доказів мала процесуальну можливість заявити відповідне клопотання, однак цього не зробила. Натомість сторона захисту заявила про обізнаність зі змістом відповідного відеозапису та не заперечувала про визнання його належним, допустимим доказом і приєднання до матеріалів кримінального провадження.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Болградського районного суду Одеської області від 28 квітня 2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8