УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2022 року
м. Київ
справа № 607/15340/21
провадження № 51-1015ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року щодо нього,
встановив:
Зі змісту оскарженого судового рішення, наявних у суду матеріалів касаційної скарги та доданих до неї документів убачається, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 листопада 2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік

з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
28 січня 2022 року на вказаний вирок суду захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції відмовлено, а апеляційну скаргу повернуто захиснику.
У поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 ставить вимогу про скасування оскарженого судового рішення та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, а також просить зупинити виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 листопада 2021 року.
В обґрунтування своїх доводів засудженийзазначає про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке, на його переконання, виявилось в тому, що апеляційний суд не надав належної оцінки доводам про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції та дійшов передчасного висновку про те, що строк був пропущений без поважних причин.
Як на поважну причину до поновлення пропущеного строку посилається на перебування у відрядженні у м. Києві в період з 20 грудня 2021 року по 24 січня 2022 року. Зазначає, що не зрозумів змісту покарання у виді обмеження волі і вважав, що воно є тотожним встановленню іспитового строку без його реального відбуття, і тільки 26 січня 2022 року, після отримання припису про необхідність прибуття по місцю відбуття покарання, зрозумів його суть, після чого звернувся за правовою допомогою до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги і призначений захисник в його інтересах подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення процесуального строку на оскарження вироку місцевого суду.
Крім того вказує, що в судовому засіданні апеляційного суду на підтримку заявленого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження він пояснив, що за час перебування в м. Тернополі, під час перебігу строку апеляційного оскарження, він вимушений був доглядати свого батька ОСОБА_6 , який за висновком лікарсько-консультативної комісії потребує стороннього догляду із підстав наявності у нього тяжких захворювань. З огляду на наведені вище підстави вважає, що строк апеляційного оскарження був пропущений з поважних причин.
Перевіривши викладені у касаційній скарзі доводи, надану копію судового рішення та інших документів, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень, інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Порядок і строки апеляційного оскарження визначені в ст. 395 КПК, згідно з якою апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.
З системного аналізу кримінального процесуального закону слідує, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Як убачається з оскарженої ухвали, колегія суддів апеляційного суду встановила,

що вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області щодо

ОСОБА_4 було проголошено 29 листопада 2021 рокуза участю засудженого, який у той же день отримав його копію. Апеляційну скаргу на судове рішення захисник засудженого подав 28 січня 2022 року, тобто з пропуском майже місячного строку на його оскарження, заявивши при цьому клопотання про поновлення такого строку.
Колегія суддів апеляційного суду належним чином перевірила доводи на обґрунтування причин пропуску строку апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції, а також надані захисником документи на підтвердження перебування засудженого у відрядженні, та не знайшла підстав для поновлення такого строку.
Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що перебування засудженого у відрядженні у період з 20 грудня 2021 року по 24 січня 2022 року не є обставиною, яка унеможливлює своєчасне звернення до суду у встановлений законом строк, оскільки відсутні будь-які відомості про те, що засуджений був обмежений у своїх діях щодо переміщення, або вчинення дій, пов`язаних із можливістю складання та підписання документів.
Крім того, як зазначив апеляційний суд, вирок суду було ухвалено за 22 дні до початку відрядження, тобто засуджений мав можливість оскаржити вирок суду ще до перебування у відрядженні. Твердження засудженого про те, що він не розумів змісту покарання у виді обмеження волі до 26 січня 2022 року, тобто до того часу коли отримав припис про необхідність прибуття до місця відбування покарання, є непереконливими. Відповідно до ч. 1 ст. 376 КПК головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження, а засуджений не стверджував, що судом цей обов`язок не виконано і у касаційній скарзі не йдеться про порушення судом першої інстанції вказаних вимог закону.
Твердження засудженого про не розуміння змісту покарання за наявності встановлених в кримінальному процесуальному законі гарантій, якими він не скористався за власною волею і за відсутності об`єктивних непереборних перешкод для цього, не є тією обставиною, що не залежить від волевиявлення особи, пов`язана з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Що стосується доводів засудженого про те, що під час строку апеляційного оскарження, перебуваючи у м. Тернополі, він доглядав свого батька, який потребує стороннього догляду через тяжкі захворювання, то колегія суддів визнає їх необґрунтованими. Вказана обставина не знайшла належного обґрунтування у відповідному клопотанні як така, що впливає на можливість вчинення засудженим дій, пов`язаних із можливістю складання та підписання документів, подання їх до суду, зокрема і в електронній формі, чи унеможливлює звернення за правовою допомогою.
Суд звертає увагу, що у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності.
Отже, апеляційний суд, встановивши, що строк апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції пропущено та в клопотанні не наведено належних підстав для його поновлення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в поновленні цього строку.
Колегія суддів касаційного суду погоджується з наведеними в оскарженій ухвалі апеляційного суду висновками та вважає, що вона постановлена згідно з нормами кримінального процесуального закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, в ній наведені належні і достатні мотиви і підстави ухвалення такого рішення.
Обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судового рішення та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому колегія судів касаційного суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження засудженому ОСОБА_4 необхідно відмовити.
Що стосується клопотання засудженого про зупинення виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 листопада 2021 року, то колегія суддів зазначає, що згідно з приписами п. 4 ч. 1 ст. 430 КПК, суддя-доповідач вирішує таке клопотання тільки після відкриття касаційного провадження.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від

16 лютого 2022 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2