Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1287/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника - адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_8 і ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26.04.2022,
в с т а н о в и в:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення огляду місця події від 21.04.2022. а саме: автомобіль «Renault Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «Fruehauf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_8 , з деревиною породи «Вільха» близько 30 м3.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати прокурора або особу в провадженні якої фактично перебуває кримінальне провадження повернути власникам майна: автомобіль «Renault Magnum», р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом «Fruehauf», р.н. НОМЕР_3 , - ОСОБА_8 , а деревину породи «Вільха», близька 30 м3 - ФОП ОСОБА_9 . При цьому, звертає увагу на те, що зазначений автомобіль з напівпричепом, які належать ОСОБА_8 з деревиною породи «Вільха» оглянуто слідчим із застосовуванням фотозйомки, тому необхідність будь-яких подальших слідчих дій та експертиз останнього відсутня. Крім того, автомобіль з напівпричепом з деревиною тривалий час зберігається на відритій стоянці, а тому у зимово-весінній період буде знаходитись в край неналежних погодних умовах, що сприятиме втраті цінності та працездатності. Наголошує, що слідчий в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, мав реальну можливість провести в розумні строки всі необхідні слідчі дії з вищевказаними речовими докази за згодою та участю власника майна, а саме ФОП ОСОБА_10 , та ОСОБА_8 . Зазначає, що в даному випадку тривалий арешт майна обтяжує право особи (володільця) на вільне використання належного йому майна, а тому не відповідає завданням кримінального судочинства. В свою чергу, дії органу досудового розслідування, які виразилися в бездіяльності та необ`єктивному утриманні вилученого майна, прямо суперечать принципам кримінального провадження, передбачених в ст. 7 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката, який просив апеляційну скаргу задовольнити, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Як вважає апеляційний суд, слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, надав достатні і належні докази тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.
Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.
Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
З матеріалів провадження убачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.
Як зазначено в клопотанні про накладення арешту на майно (а.п.1-2), в провадженні СВ Новоград-Волинського РВП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000113 від 22.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.
Так, близько 17 год. 35 хв. 21.04.2022 в с.Наталівка, Новоград-Волинського району, зупинено автомобіль марки «Renault Magnum» н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_11 , з напівпричепом марки «FRUEHAUF» н.з. НОМЕР_5 на якому знаходиться деревина породи «Вільха» (близько 30 м. куб.), перевезення якої здійснювалось без маркувальних позначок та відповідних документів.
В ході досудового розслідування 21.04.2022 в ході проведення огляду місця події на ділянці дороги в с.Наталівка, Новоград-Волинського району, Житомирської області, вилучено автомобіль марки «Renault Magnum» н.з. НОМЕР_4 , з напівпричепом марки «FRUEHAUF» н.з. НОМЕР_5 на якому знаходиться деревина породи «Вільха» (близько 30 м. куб.), 2 екземпляри ТТН №201 від 21.04.2022, 3 екземпляри договорів №04/01/22, 10 арк. з державного реєстру прав на нерухоме майно, які упаковано до спецпакету PSP 2156606 та опечатано згідно правил упакувань речових доказів, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6 та свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_7 . Які упаковано до спецпакету PSP 2156605 та опечатано згідно правил упакувань речових доказів.
22.04.2022 слідчим СВ Новоград-Волинського РВП ГУНП в Житомирській області винесено постанову про визнання речовими доказами по кримінальному провадженню №0000113 вище зазначене майно.
22.04.2022 прокурор Новоград-Волинської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області з зазначеним клопотанням про арешт відповідного майна, за результатами судового розгляду якого слідчим суддею постановлена оскаржувана ухвала.
На підтвердження доводів клопотання про арешт майна прокурором додано: витяг з ЄРДР з якого убачається, що 22.04.2022 було зареєстровано кримінальне провадження №0000113 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України (а.п.3); протокол огляду місця події від 21.04.2022 з фототаблицею до нього (а.п.6-17); пояснення водія ОСОБА_11 (а.п.18); постанову про визнання речовими доказами від 02.04.2022 (а.п.20-21).
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді, що зазначене в клопотанні майно, підпадає під ознаки майна, передбаченого статтею 98 КПК України, відповідно до тієї фабули, яка зазначена у витягу з ЄРДР у вказаному кримінальному проваджені і ці обставини доведено прокурором доданими до клопотання доказами, а відтак існували реальні підстави для накладення арешту на майно, вилучене під час проведення огляду місця події від 21.04.2022, з метою збереження і використання як доказів у кримінальному провадженні.
В свою чергу, слідчий суддя під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає вимогам ч.2 ст.170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна ( ОСОБА_8 ), про які йдеться в клопотанні прокурора.
Крім того, слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, та зроблено правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на вказане майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати щодо наявності існування ризиків, передбачених ч.11 ст.170 КПК України.
З огляду на зазначене, як вважає апеляційний суд, висновки слідчого судді про арешт майна викладені в оскаржуваному рішенні, цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання про накладення арешту документами на підтвердження того, що обмеження прав власника співвідносяться із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для їх арешту.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси як власника майна, так і інших осіб. Слідчий суддя дотримався вимог п.п.5, 6 ч.2 ст.173 КПК України, та врахував розумність, співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги щодо висновків слідчого судді викладеним в оскаржуваному рішенні не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а зазначені в апеляційній скарзі обставини є необґрунтованими.
Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що для проведення повного та неупередженого розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження, накладення арешту на майно із заборонами є необхідним, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом вчинення кримінального правопорушення та підлягає збереженню.
Одночасно, суд апеляційної інстанції враховує і те, що у відповідності до вимог ст.174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба.
Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала є обґрунтованою та законною. Підстави для її скасування відсутні, як і відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26.04.2022, якою накладено на майно, вилучене під час проведення огляду місця події від 21.04.2022, а саме: автомобіль «Renault Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «Fruehauf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_8 , з деревиною породи «Вільха» близько 30 м3, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :