Справа № 214/14/22
1-кп/214/510/22
У Х В А Л А
Іменем України
07 червня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
за участю захисника ОСОБА_4
за участю обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0001155 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор подав до суду клопотання, в якому просить: продовжити строк застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання зазначив наступне. У провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на розгляді перебуває справа відносно ОСОБА_5 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Ухвалою суду м від 02.03.2022 обвинуваченому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 09.06.2022 року. Відповідно до ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Зазначає, що у зв`язку із вищенаведеним, виникла необхідність у продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_5 . Вказує, що продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 викликано необхідність запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України. Вказує на такий ризик як можливість переховуватися від суду та зазначає, що зазначений ризик підтверджується тим, що: обвинувачений ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, тобто не має законних, належних та достатніх засобів для існування; раніше неодноразово судимий за вчинення, у тому числі, тотожних злочинів; обвинувачується у повторному вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного із посяганням на майно громадян, в період іспитового строку за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18.06.2021 року. Зазначає, що в разі доведення вини обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні даного кримінального правопорушення, йому загрожує міра покарання у вигляді позбавлення волі строком від 4-ох до 6-ти років, і тому, побоюючись покарання, останній може переховуватись від суду, тим самим перешкоджати об`єктивному розслідуванню та встановленню істини у кримінальному провадженні, виконанню процесуальних рішень з метою уникнення відповідальності. Вказує на такий ризик як можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, який підтверджується: наявністю чисельної кількості судимостей у ОСОБА_5 та те, що він раніше притягався до кримінальної відповідальності; наразі перебуває на обліку в Саксаганському районному відділі Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, як засуджений 18.06.2021 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років обмеження волі, у відповідності до ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік на шлях виправлення не став та вчинив знову кримінальне правопорушення. Наполягає, що зазначене свідчить про стійку антисоціальну направленість обвинуваченого, небажання ставати на шлях виправлення та безсумнівно доводять ризик можливого вчинення інших кримінальних правопорушень в майбутньому. У зв`язку із наявністю декількох судимостей ОСОБА_5 обізнаний у невідворотності покарання та свідомому порушенні умов іспитового строку за попереднім вироком. Зазначає, що крім цього відносно ОСОБА_5 направлені обвинувальні акти до суду, по яким на даний час рішення не прийнято: 23.06.2021 до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу за ст.15 ч.2,185 ч.2 КК України у кримінальному провадженні №0000341; 31.08.2021 до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України; 29.10.2021 до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України. Наполягає на неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Вказує, що домашній арешт не може бути застосований до ОСОБА_5 у зв`язку із тим, що обвинувачений за місцем реєстрації не мешкає. Наполягає, що особиста порука не може бути застосована до ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю письмових зобов`язань осіб які заслуговують на довіру суду. Зазначає, що особисте зобов`язання не може бути застосоване у зв`язку із тим, що перебування ОСОБА_5 на волі не сприятиме виконанню ним покладених на нього процесуальних обов`язків. У разі обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання обвинувачений може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, покинути відомі органу досудового розслідування можливі місця перебування, внаслідок чого неможливо фактично контролювати його виконання. Враховуючи вищенаведені дані, з огляду на дані біографії обвинуваченого, яка раніше 2 рази притягався до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення проти власності, судимість за вчинення яких не знята та не погашена у встановленому законом порядку, обвинувачується у вчиненні нетяжких та тяжкогокримінальних правопорушень (найтяжче покарання у вигляді позбавлення волі строком до 4до 6 років); міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці її постійного проживання (не одружений, має на утриманні двох малолітніх синів); наявність у обвинуваченого постійного місця роботи (офіційно не працевлаштований), репутацію обвинуваченого, наявність судимостей (раніше 2 рази притягався до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення проти власності, судимість за вчинення яких не знята та не погашена у встановленому законом порядку), вважає, що не виключається можливість того, що ОСОБА_5 може вчинити спроби переховуватись від суду й вчинити інше кримінальне правопорушення. Наполягає, що на даний час вказані ризики не зникли та не втратили актуальності, у зв`язку з чим вбачається необхідність у продовженні судом дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, а більш м`яка міра запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого в майбутньому та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків. Вказує, що можливість перебування особи на волі може сприяти здійсненню нових аналогічних злочинів.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала повністю та підтвердила його зміст.

Обвинувачений у судовому засіданні пояснив, що не заперечує проти задоволення клопотання прокурора. При цьому пояснив, що обвинувачення визнає.

У судовому засіданні захисник пояснив, що ризики прокурором не доведені, обвинувачений вину визнає, а тому є підстави змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 належить продовжити.

При цьому суд враховує наступне. Згідно ст.331 ч.3 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років.

Відносно обвинуваченого 2 березня 2022 року судом був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 9 червня 3022 року. Судове провадження на даний час не завершене, тому до 9 червня 2022 року закінчити розгляд справи не вбачається за можливе.

Суд приходить до переконання, що існують ризики, передбачені ст. 177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому суд враховує, що обвинуваченому загрожує покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, на даний час він притягується до кримінальної відповідальності за вчинення декількох корисливих злочинів, по даній справі обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку. Суд також бере до уваги, що у судовому засіданні обвинувачений визнав вчинення ним правопорушення, в якому обвинувачується, що на думку суду є вагомим доказом пред`явленого йому обвинувачення. Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність офіційного джерела доходів. Крім того, суд бере до уваги, що обвинувачений не одружений, дітей не має, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків.

Інший запобіжний захід на переконання суду не буде достатнім для запобігання визначених судом ризиків.

Приходячи до вказаного вище висновку, суд вважає, що думка захисника про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, є необґрунтованою.

Отже суд вважає, що доцільним є продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою. Суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченому належить продовжити, згідно ст.197 КПК України, строком на 60 днів. Зважаючи на те, що юридичне значення ухвали про продовження строку тримання під вартою є в продовженні строку, який закінчується, то юридично значима дія цієї ухвали, починається з дня закінчення строку тримання під вартою, та вказані 60 днів необхідно відраховувати з 09 червня 2022 року і продовжити строк тримання під вартою до 07 серпня 2022 року.

Вирішуючи питання про те, з якого часу належить відраховувати вказані 60 днів, суд бере до уваги також наступне. Як зазначено у «Словнику української мови» в 11 томах (том 8, 1977р., стор.171.), тлумачення значення слова «продовжувати», визначено таким чином: «Робити довшим за часом, збільшувати строк чого-небудь».

Отже продовження строку починається з часу, коли такий строк закінчується, і такий строк необхідно збільшити, а не з часу, коли такий строк, ще продовжує тривати.

Відлік часу, з якого починає діяти продовжений строк тримання під вартою, з моменту винесення такої ухвали, а не з часу закінчення раніше продовженого строку є нелогічним і суперечить, наведеному вище, науковому тлумаченню слова «продовжити». При такому розумінні відліку продовженого строку, строк тримання продовжується не на 60 днів, а на фактично менший строк.

Керуючись ст.ст. 331, 369-372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 7 серпня 2022 року.

На ухвалу на протязі п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст ухвали буде оголошений о 14 год. 00 хв. 13 червня 2022 року в залі №1 Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу.

Головуючий суддя: ОСОБА_1