Справа № 756/2338/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/446/2022 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
- 05.01.1996 року Мінським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 229-6 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді 1 року позбавлення волі,

- 17.03.1997 року Радянським районним судом м. Києва ч. 2 ст. 140 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

- 18.03.2002 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі,

- 13.09.2010 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 рік 7 місяців позбавлення волі,

- 12.05.2011 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 роки 6 місяців позбавлення волі,

- 19.11.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

- 16.05.2015 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого 27.07.2018 з Бучанської виправної колонії Київської області по відбуттю строку покарання,

засуджено за ч. 2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді трьох років шести місяців позбавлення волі. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання його попереднє ув`язнення у даному кримінальному провадженні у період з 31 січня по 01 лютого 2019 року та у період з 21 грудня 2019 року по 08 вересня 2021 року у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 31.01.2019 приблизно о 09 год. 30 хв. знаходячись на зупинці громадського транспорту «Завод ЖБК», що за адресою Київ. вул. Лугова, 12, зайшов до маршрутного таксі № 180, яке рухалось з масиву «Виноградар» в бік масиву «Троєщина». В цей час та в цьому ж місці у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, з метою власного збагачення за рахунок привласнення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, в той же час та в тому ж місці ОСОБА_7 впевнившись, що за його злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, скориставшись неуважністю потерпілої ОСОБА_9 , таємно, умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу витягнув правою рукою з кишені жіночої сумки ОСОБА_9 , яку вона тримала в руці, мобільний телефон марки «Xiomi» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , IMЕI 2: НОМЕР_2 , вартістю 4250 грн. 00 коп. та заховав до себе в кишеню, після чого на зупинці громадського транспорту, що за адресою: м. Київ, вул. М.Малиновського, 5 він вийшов з салону маршрутного таксі № 180, з вказаним викраденим майном, тим самим залишивши місце вчинення кримінального правопорушення, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 4250 грн. 00 коп.
Крім того, 11.05.2019 приблизно о 16 год. 05 хв. ОСОБА_7 перебував за адресою: м. Київ, просп. Героїв Сталінграду, 4-А у своїх справах, де в цей час побачив малолітню ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в задній кишені джинсів якої виднівся мобільний телефон марки «Xiaomi Ml А2», у зв`язку з чим у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, що належить малолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме мобільного телефону марки «Xiaomi MI А2».

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 того ж дня в той же час впритул зі спини підійшов до малолітньої ОСОБА_11 та впевнившись, що за його злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, повторно таємно, умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення вийняв з задньої кишені джинсів малолітньої ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Xiaomi МІ А2» вартістю 3000 гривень, що належав останній.
Продовжуючи вчиняти дії, спрямовані на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 почав віддалятись від потерпілої та від місця вчинення злочину, однак, неподалік ОСОБА_7 було зупинено перехожими громадянами, що завадило йому свої злочинні дії довести до кінця. Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_7 міг спричинити малолітній потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 3000 гривень.
Крім того, ОСОБА_7 21.12.2019 приблизно о 12 год. 00 хв., зайшов до салону автобуса № 99, що стояв на зупинці громадського транспорту «вул. Майорова» за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 8, що у напрямку станції метро «Мінська». Проїхавши до зупинки «вул. Сім`ї Кульженків», що за адресою: м. Київ, вул. Полярна. 10-Г, ОСОБА_7 побачив раніше йому незнайому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у якої в правій кишені знаходився її мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J7» вартістю 8 999 гривень в чохлі «Samsung J730 ТPU» вартістю 179 грн. та з захисним склом вартістю 189 грн. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 того ж дня та в той же час, підійшов до ОСОБА_12 та витягнув з її правої кишені мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J7» вартістю 8 999 гривень в чохлі «Samsung J730 ТPU» вартістю 179 грн. та з захисним склом вартістю 189 грн.
Продовжуючи вчиняти протиправні дії, спрямовані па повторне таємне викраде чужого майна, ОСОБА_7 , впевнившись, що за його злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, з метою власного збагачення, тримаючи при собі вказаний мобільний телефон в чохлі та з захисним склом, заховав його до лівої кишені своєї куртки, в яку був одягнений, та вийшов із салону автобуса № 99 і направився у інший бік вулиці, отримавши реальну можливість розпорядитись викраденим чужим майном.
Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 9367 гривень.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок в частині покарання та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при визначенні міри покарання судом не було взято до уваги визнання ним своєї вини та активне сприяння в розкритті злочину, його позитивної поведінки під час застосування до нього домашнього арешту, окрім того, також не було враховано його стан здоров`я, який погіршився під час перебування в слідчому ізоляторі.
Захисник в апеляційній скарзі просить змінити вирок та на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що визначене судом покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки ОСОБА_7 визнав свою вину та щиро покаявся, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак з 10.12.1995 року перебуває під наркотичним диспансерно-динамічним наглядом КМНКЛ «Соціотерапія», проте обвинувачений не відносить себе до категорії наркозалежних. Вказує, що під час перебування під домашнім арештом, ОСОБА_7 в повній мірі виконував всі покладені на нього обов`язки, а тому вважає, що застосування соціально-виховних заходів можливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.185 КК України, сторонами у апеляційному порядку не оскаржується та в силу вимог ст. 394 КПК України не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Покарання обвинуваченому судом призначено з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом враховано ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий до позбавлення волі, в тому числі і за умисні злочини проти власності, не одружений, не має утриманців, не працевлаштований, має постійне місце проживання в м. Києві, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак з 10.12.1995 року перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом в Київській міській наркологічній клінічній лікарні «Соціотерапія» з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів; синдром залежності. Обставиною, що пом`якшує покарання винного, суд визнав щире каяття, обставин, що обтяжують покарання винного, суд визнав вчинення кримінального правопорушення відносно малолітньої особи.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого через суворість є безпідставними, оскільки зазначені в апеляційних скаргах обставини правильності висновків суду щодо виду та розміру призначеного покарання не спростовують та були враховані судом при призначенні покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.185 КК України.

Також є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону про кримінальну відповідальність твердження апеляційної скарги захисника про необхідність призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за правилами ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, оскільки остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень не може бути меншим ніж покарання, яке визначене за кожне з них.

Остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, визначене судом у відповідності до вимог ч.1 ст.70 КК України.

З врахуванням тієї обставини, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення проти власності, вчинив знову три посягання на заволодіння чужим майном, колегія суддів приходить до висновку, що визначене судом покарання в повній мірі відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин вирок є законним.

Керуючись ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня отримання її копії .

Суддя: Суддя: Суддя: