Справа № 452/230/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/291/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 березня 2022 року, про продовження строку запобіжного заходу,-

встановила:

даною ухвалою продовжено тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на строк шістдесят днів, - до 22 травня 2022 року включно.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що на даний час ризики, які були підставою застосування запобіжного заходу, не змінилися, а саме: можливість переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, - що все в сукупності свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам і, тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків є підстави продовжити щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не вбачає підстав для визначення застави у даному кримінальному провадженні та про зазначене ніким із сторін не ініціювалось. Із урахуванням наведеного, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не забезпечить унеможливлення наявних ризиків, а тому ОСОБА_7 необхідно продовжити тримання під вартою строком на 60 днів.
На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування вказує, що ОСОБА_7 є інвалідом другої групи, має постійне місце проживання, раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Щодо наявності ризиків, встановлених статтею 199 КІІК України, зазначає, що судом зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Звертає увагу, що станом на сьогодні в Україні існує військовий стан, що означає, що кожна особа чоловічої статі віком від 18 до 60 років не може покинути місця її реєстрації без відповідного повідомлення, не може покинути Україну, та ряд других обмежень. Це означає, що обвинувачений ОСОБА_7 обмежений в пересуванні, він не хоче і не може переховуватись від суду, що робить цей ризик безпідставним. Окрім того він має постійне місце проживання к АДРЕСА_1 .
Щодо можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, то обвинувачений ОСОБА_7 то це лишень припущення суду. Вважає, що судом безпідставно застосовано даний ризик, нічим не доведений. Більше того, ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався.
Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін кримінального провадження про розгляд апеляційної скарги за їх участі, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, на розгляді у Самбірському міськрайонному суді Львівської області перебуває кримінальне провадження № 0000555 від 28.11.2021 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, продовживши обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, підставно зазначив, що на даний час ризики, які були підставою застосування запобіжного заходу, не змінилися, а саме: можливість переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, - що все в сукупності свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам і, тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків є підстави продовжити щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів.
Водночас, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд першої інстанції, обґрунтовано вказав про те, що не вбачає підстав для визначення застави у даному кримінальному провадженні, при цьому вказав, що про зазначене ніким із сторін не ініціювалось.
Так, на переконання колегії суддів, запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумного строку.
При цьому, апеляційним судом не отримано відомостей щодо комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України.
На думку колегії суддів ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, продовжують існувати.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтом не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Більше того, за встановлених обставин навіть запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не є достатнім заходом, який би гарантував належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Крім того, колегія суддів вважає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду.
Доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвала судді про продовження застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 березня 2022 року, якою продовжено тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на строк шістдесят днів, - до 22 травня 2022 року включно без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4