печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0002661 від 16.08.2017, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И В:

До Печерського районного суду м. Києва звернувся слідчий першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні прокурором першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013 - 2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0002661 від 16.08.2017, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обґрунтовуючи клопотання сторона обвинувачення зазначає, що під час досудового розслідування встановлено, що 22.02.2014 співробітники Управління державної охорони України ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 та невстановленими в ході слідства представниками силових відомств Російської Федерації (далі РФ), вирішили організувати незаконне переправлення Президента України ОСОБА_7 та інших осіб через державний кордон України на територію РФ.
З цією метою ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 спільно невстановленими в ході слідства представниками силових відомств РФ розробили та узгодили між собою план незаконного, в порушенням вимог Законів України «Про державний кордон України», «Про прикордонний контроль», «Про порядок виїзду з України та виїзду в Україну громадян України», переправлення ОСОБА_12 та інших осіб повітряним шляхом через державний кордон України на територію Російської Федерації за допомогою гвинтокрилів Збройних Сил РФ.
Для участі у цих злочинних діях, згідно розробленого зазначеними особами плану, ОСОБА_7 , керуючи незаконним переправленням кількох осіб через державний кордон України, залучив близького йому мешканця села Урзуф Мангушського району Донецької області ОСОБА_11 , який добре орієнтується у прилеглій до вказаного села місцевості, у тому числі у нічний час, і зможе вказати місце для посадки гвинтокрилів Збройних Сил РФ, що планувалося використати та спрямувати до місця їх посадки автомобілі, в яких з м. Донецька рухатимуться ОСОБА_7 та інші особи.
23.02.2014, в результаті умисних спільних та узгоджених дій учасників групи, із околиці с. Урзуф Мангушського району Донецької області незаконно переправлено ОСОБА_7 та інших осіб за допомогою трьох гвинтокрилів Збройних Сил РФ повітряним шляхом через державний кордон України до невстановленого військового аеродрому на території РФ.
Цього ж дня літаком невстановленої марки повітряним шляхом вказаних осіб переправлено до військового аеродрому у АДРЕСА_1 .
Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у незаконному переправленні кількох осіб через державний кордон України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 332 Кримінального кодексу України (в редакції Закону № 3186-VI від 05.04.2011; із змінами, внесеними згідно із Законом № 1019-VIII від 18.02.2016).
За вказаних обставин, сторона обвинувачення, повідомивши ОСОБА_7 про підозру, з метою запобігання настанню ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного вважає за необхідне обрати щодо останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Разом з тим, враховуючи, що на даний час місце перебування підозрюваного ОСОБА_7 не встановлено, за місцем реєстрації, проживання він відсутній, приймаючи до уваги той факт, що 02.10.2017 підозрюваного оголошено в розшук, а 03.02.2022 у міжнародний розшук, та наявні дані, які свідчать, що підозрюваний виїхав та перебуває на території Російської Федерації, сторона обвинувачення, просить вирішити питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України.
У судовому засіданні прокурори внесене клопотання підтримали з наведених у ньому підстав, просили обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, просив відмовити, зазначивши, що воно є необґрунтованим та безпідставним. Крім того, на думку захисника, ОСОБА_7 не набув статусу підозрюваного, оскільки відсутні докази його повідомлення про підозру та отримання ним цього повідомлення. Також захисник, заперечуючи проти задоволення клопотання, послався на те, що ОСОБА_7 не був оголошений у міжнародний розшук, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутні, а підозра у вчиненні кримінального правопорушення є необґрунтованою.
Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Судовим розглядом встановлено, що слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002661 (виділеному 16.08.2017 із кримінального провадження № 0000228 від 22.01.2015) за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 408, ч. 2 ст. 332 КК України, та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 332 КК України.
07.09.2017 у вказаному кримінальному провадженні складено повідомлення про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Єнакієве Донецької області, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 , судимому 24.01.2019 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 111, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України до 13 років позбавлення волі, про те, що він підозрюється у незаконному переправленні кількох осіб через державний кордон України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 332 Кримінального кодексу України (в редакції Закону № 3186-VI від 05.04.2011; із змінами, внесеними згідно із Законом № 1019-VIII від 18.02.2016).
Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.
Так, постановою прокурора від 02.10.2017 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено в розшук, яку спрямовано для виконання до оперативних підрозділів Служби безпеки України.
У період 2017-2021 років оперативним підрозділом Служби безпеки України на виконання доручення слідчого проводилися розшукові заходи, спрямовані на встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 , у тому числі спрямовувалися доручення до Державної прикордонної служби України щодо його розшуку та затримання у пунктах пропуску.
Крім того, слідчими суддями Печерського районного суду м. Києва неодноразово надавалися дозволи на затримання підозрюваного ОСОБА_7 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, востаннє 27.10.2021 (строк дії ухвали до 27.04.2022).
Також, постановою слідчого від 03.02.2022 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено в міжнародний розшук, яку спрямовано для виконання до оперативного підрозділу Служби безпеки України та Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України.
Разом із цим, у ході розслідування отримано відомості щодо переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органу досудового розслідування на території РФ, що підтверджується наступними обставинами:
- показаннями свідків військовослужбовців УДО України ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які 24.02.2014, здійснюючи державну охорону ОСОБА_7 та перебуваючи разом із останнім у м. Севастополі, відмовилися від пропозиції останнього виїхати разом з ним, у той час як інші співробітники УДО України виїхали з ОСОБА_7 до РФ;
- показаннями ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , наданими ними Оболонському районному суду м. Києва під час розгляду справи за обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 у режимі конференції з м. Севастополя, які показали, що 24.02.2014 вони виїхали разом із ОСОБА_7 до м. Ростов-на-Дону РФ.
- інформацією оперативного підрозділу, яким здійснюється розшук підозрюваного ОСОБА_7 щодо можливості його переховування на території РФ та проживання за адресою: АДРЕСА_4 .
- заявою ОСОБА_7 від 27.06.2015, адресованою до всіх судових та правоохоронних органів, інших органів державної влади (місцевого самоврядування), у якій він вказує, що «в даний момент я знаходжуся в м. Ростов-на-Дону, Російська Федерація, конкретну адресу свого місцязнаходження сказати не можу у зв`язку із загрозою моєму життю та здоров`ю». Автентичність підпису ОСОБА_7 на цій заяві посвідчено нотаріусом Ростовського-на-Дону нотаріального округу ОСОБА_17
- інформацією Державної прикордонної служби України, відповідно до якої відомості щодо перетину ОСОБА_7 державного кордону України після оголошення його в розшук в пунктах пропуску в ДПС України відсутні.
В ході досудового розслідування до компетентних органів РФ направлено клопотання про проведення процесуальних дій у порядку міжнародного співробітництва встановлення фактичного місця перебування та місця проживання ОСОБА_7 .
У виконанні вказаного клопотання Генеральною прокуратурою РФ відмовлено з посиланням на п. b ст. 2 Європейської конвенції про взаємну правову допомогу у кримінальних справах від 20.04.1959 та ст. 19 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 у зв`язку з тим, що воно має ознаки політично мотивованого переслідування і представляє загрозу з точку зору прав людини.
Слідчий суддя вважає, за необхідне зазначити, що чинний КПК України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особа перебуває у будь-якому із видів розшуку, однак регламентує, що про оголошення розшуку (державного, міждержавного, міжнародного) має бути винесена органом досудового розслідування відповідна постанова (ч.2 ст. 281 КПК України), що в даному випадку і було здійснено органом досудового розслідування шляхом винесення постанов спочатку про оголошення ОСОБА_7 в державний, а згодом і в міжнародний розшуки.

Оголошення в міжнародний розшук та визначення способів його здійснення належить виключно до компетенції слідчого, прокурора та є дискреційними повноваженнями сторони обвинувачення. Статут МОКП-Інтерпол, Правила Інтерполу щодо обробки даних, не передбачають повноважень Інтерполу з оголошення міжнародного розшуку особи.

Разом з цим, слідчий вправі здійснювати дії з розшуку підозрюваних осіб як в системі організації Інтерпол так і поза нею. Так за змістом статті 2 Статуту МОКП Інтерпол, вказана організація здійснює взаємодію всіх органів кримінальної поліції. Тобто наявність або відсутність у вказаній організації відомостей про розшук певної особи, ще не свідчить, що особа не оголошена та/або не перебуває в міжнародному розшуку, оскільки компетентні органи країни мають можливість звертатись напряму до інших країн відповідно до міжнародних угод. Ці положення узгоджуються з нормами розділу ІХ КПК України, яким передбачено засади міжнародного співробітництва, направлення запитів про видачу осіб для притягнення до кримінальної відповідальності та доручень про міжнародно-правову допомогу до компетентних органів інших країн.

З метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 за межами України слідчими у кримінальному провадженні вживалися окремі заходи у рамках міжнародного співробітництва, зокрема скеровувались запити до Російської Федерації про надання міжнародної правової допомоги.

Вказані обставини свідчать про переховування підозрюваного та те, що ОСОБА_7 оголошений в міжнародний розшук, та, як наслідок не знайшли свого підтвердження доводи захисникапідозрюваного про відсутність підстав стверджувати, що ОСОБА_7 перебуває у міжнародному розшуку, оскільки слідчим не доведено даного факту, з огляду на те, що чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не визначає, у який саме спосіб має бути доведено факт перебування особи у будь-якому із видів розшуку, однак регламентує, що про оголошення розшуку особи має бути винесена досудовим розслідуванням відповідна постанова.
Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість вирішення слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 у відсутність останнього.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.
Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим кримінальним правопорушенням, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Так, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:
- показаннями свідків військовослужбовців УДО України ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які підтвердили факт незаконного переправлення в ніч з 22 на 23 лютого 2014 року ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_23 та інших, близько 20 осіб, та інших осіб на трьох військових гвинтокрилах із околиці с. Урзуф Мангушського району Донецької області через державний кордон України;
- оглядом відеозапису «Крым. Путь на Родину. Документальный фильм Андрея Кондрашова», де розміщено інтерв`ю Президента РФ ОСОБА_24 , який повідомив, що російські служби фіксували місцезнаходження ОСОБА_7 , коли він направлявся до Криму. У подальшому стало зрозуміло, що він скоро потрапить у засідку і було прийнято рішення про направлення кортежу ОСОБА_7 в сторону берега. Їм було надано вказівку виїхати до берега кортежом та вислано вертолітну групу із загоном спецназу, і таким чином перевезли ОСОБА_7 на територію РФ;
- показаннями свідка військовослужбовця УДО України ОСОБА_13 , який показав, що 23.02.2014, рухаючись кортежем, у якому перебували ОСОБА_12 , його супутниця ОСОБА_23 , син ОСОБА_25 та інші особи, із м. Донецька в напрямку АРК, близько 2 год. вони пересіли до трьох гелікоптерів, які сіли у полі. Виходячи із маркувань на бортах гелікоптерів у вигляді червоних зірок, вони належали до Збройних Сил Російської Федерації, а зв`язок з ними здійснювали ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Після приземлення гелікоптерів із них відразу вийшов чоловік у цивільному одязі (у джинсах темного кольору та у куртці), який зустрів ОСОБА_7 , де саме він його зустрів, чи біля автомобіля, чи біля гелікоптера, свідок не пам`ятає. Даними гелікоптерами вони вилетіли на територію РФ, до міст Єйськ та Анапа, а приблизно у обідню пору 23.02.2014 прилетіли до Автономної Республіки Крим;
- показаннями колишнього військовослужбовця УДО України ОСОБА_9 , наданими ним в якості свідка Оболонському районному суду м. Києва під час розгляду справи за обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 у режимі конференції з м. Севастополя. ОСОБА_9 показав, що 21.02.2014 він у зв`язку із здійсненням охорони ОСОБА_7 вибув у відрядження до міст Харкова, Донецька та АРК. У подальшому, у зв`язку з наявністю, на його думку, загрози життю Президента, він зателефонував черговому по ФСО РФ, що вони надали сприяння у перельоті до Криму. Через 15 хв черговий дав координати біля одного з населених пунктів та сказав виїздити у вказаний район. По прибуттю за вказаними координатами він побачив два гелікоптери на землі, а третій здійснював посадку. Поспілкувавшись з членами екіпажу, він віддав усім присутнім вказівку сідати до гелікоптерів. Через деякий час члени екіпажу повідомили, що потрібна дозаправка, вони приземлилися на якомусь аеродромі, пересіли до літака, яким і прилетіли до Криму, це було ближче до обіду;
- показаннями колишнього військовослужбовця УДО України ОСОБА_10 , наданими ним в якості свідка Оболонському районному суду м. Києва під час розгляду справи за обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 у режимі конференції з м. Севастополя. ОСОБА_10 показав, що 21.02.2014 він у зв`язку із здійсненням охорони ОСОБА_7 вибув у відрядження до міст Харкова, Донецька та АРК. Через якийсь час вони здійснили пересадку до гелікоптерів, після чого через деякий час пересіли до літака, яким прибули до Криму. Це була приблизно вранці 23.02.2014. Це були гелікоптери «МІ-8», їх приналежність йому невідома;
- показаннями колишнього військовослужбовця УДО України ОСОБА_15 , наданими ним в якості свідка Оболонському районному суду м. Києва під час розгляду справи за обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 у режимі конференції з м. Севастополя. ОСОБА_15 показав, що 21.02.2014 він у зв`язку із здійсненням охорони ОСОБА_7 вибув у відрядження до міст Харкова, Донецька та АРК. Рухалися вони в сторону Маріуполя, приїхали якийсь населений пункт та прибули в поле, це було ввечері 22 числа, ближче до півночі. Через деякий час він побачив три гелікоптери «МІ-8» або «МІ-8МТ», які заходили на посадку. Вони пересіли до гелікоптерів, злетіли і через 20-35 хв приземлилися на військовому аеродромі з військовою технікою Російської Федерації, про що свідчити розпізнавальні знаки у вигляді червоних зірок. Через деякий час вони пересіли на літак АН-26 та вилетіли до Криму;
- показаннями колишнього військовослужбовця УДО України ОСОБА_16 , наданими ним в якості свідка Оболонському районному суду м. Києва під час розгляду справи за обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 у режимі конференції з Автономної Республіки Крим. ОСОБА_16 повідомив, 21.02.2014 ОСОБА_9 поставив йому задачу вжити заходів до підготовки поїздки ОСОБА_7 до міст Харкова, Донецька та АРК. У подальшому, рухаючись по території Донецької області, він доповів ОСОБА_9 про неможливість проїзду через блокпост в напрямку Маріуполя. ОСОБА_9 відійшов та почав здійснювати телефонні дзвінки. Після цього він надав вказівку з визначеними координатами, щоб він, ОСОБА_16 , визначив напрямок, що він і зробив, і вони почали рухатися в напрямку Бердянська. Через деякий час в полі він побачив два гелікоптери, ще один здійснював посадку, ОСОБА_9 віддав наказ пересідати до цих гелікоптерів. Через деякий час пілот повідомив, що потрібна дозаправка і вони сіли на якомусь аеродромі, де пересіли до літака. Вказаним літаком вони прилетіли до Криму;
- іншими доказами в їх сукупності, які доводять факти вчинення вищевказаного злочину.
Вказані обставини свідчать, що на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

За вищевказаних обставин, слідчий суддя вбачає достатньо доказів того, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, ухиляється від органу досудового розслідування та суду та не виконує процесуальні рішення слідчого, прокурора і суду, тобто в його діях фактично реалізувався ризик переховування.
Окрім цього, слідчий суддя приймає до уваги стадію провадження, де досудове розслідування не закінчено, триває збирання доказів. З огляду на дані про особу ОСОБА_7 , наявність в нього зв`язків серед колишнього вищого керівництва держави, надають йому додаткові можливості позапроцесуального впливу на свідків, які були очевидцями його злочинних дій, експертів, інших учасників процесу, які на даний час в межах досудового розслідування не допитані і відповідно їхні показання не досліджені, а на тих, що допитувалися з метою зміни наданих ними показів ризик незаконного впливу на інших учасників процесу.
Прокурором в судовому засіданні з огляду на процесуальну поведінку підозрюваного, у слідства є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, продовжить ухилятися від їх проведення шляхом неявок до слідчого, тим самим перешкоджаючи проведенню всебічного та об`єктивного розслідування у розумний строк ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Вищевикладене у сукупності достатньо та поза розумним сумнівом вказує на високі ризики того, що ОСОБА_7 , у випадку незастосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, здійснюватиме дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема й надалі переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливатиме на свідків, інших учасників провадження та перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином.
На переконання слідчого судді зазначені ризики є суттєвими і їм неможливо запобігти у разі застосування до ОСОБА_7 будь-яких інших запобіжних заходів, що не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях підозрюваного, крім тримання під вартою.
Також, необхідно врахувати вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, його тяжкість, а також суворість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, його зв`язки, що дає йому можливість активно переховуватися від органів слідства та суду.
Таким чином, потреба у застосуванні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який є найбільш суворим, винятковим запобіжним заходом, зумовлюється переліченими ризиками у сукупності з тяжкістю інкримінованому йому злочину, а також у зв`язку із переховуванням від органів досудового розслідування.
Зазначені обставини виправдовують потребу у ізоляції підозрюваного ОСОБА_7 на час досудового розслідування, що є можливим лише у разі тримання його під вартою, а інші запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.
Згідно із рішенням 99-ї сесії (27 лютого 3 березня 2017 року) Комісії з контролю файлів Інтерполу, запобіжні заходи у вигляді дозволу на затримання підозрюваного з метою приводу не є ордерами на арешт у розумінні ст. 83.2 (b,іі) Правил Організації.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК України, видача особи в Україну може бути запитана лише на підставі ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо така видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності.
Щодо встановлення факту переховування, необхідно також звернути увагу на правову позицію Верховного Суду України (в постанові Верховного Суду України від 19.03.2015, № 5-1кс15) та, зокрема, рішення Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.06.2019 (справа № 639/793/17). Так, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що скоїла певний злочин і вчинила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Разом з тим, це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правоохоронних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.
Таким чином, із наданими відомостями щодо виїзду ОСОБА_7 за межі України в обхід системи прикордонного контролю, обставини його перебування в Російській Федерації, що визнана державою-агресором, вказують на можливий його намір не повертатися в Україну. Також, беручи до уваги те, що підозрюваному неможливо вручити повідомлення про підозру у порядку міжнародної правової допомоги через відмову компетентних органів Російської Федерації співпрацювати в цьому питанні, є підстави вважати, що виїзд саме до Російської Федерації, що системно не виконує норм міжнародного права (що підтверджується, зокрема, резолюціями Генеральної Асамблеї ООН, наприклад, A/RES/75/192 «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополь, Україна» від 16.12.2020) був зумовлений наміром переховуватися на її території з метою ухилитися від притягнення до відповідальності.
Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину та є ризики, які дають достатні підстави вважати, що останній може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Метою обрання такого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, - незаконно впливати на свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. При цьому, застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання наявним ризикам, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності, буде вчиняти активні дії, направлені на унеможливлення проведення швидкого, повного та неупередженого розслідування. Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 на теперішній час може переховуватися на території Російської Федерації, що у свою чергу також вказує на неможливість обрання запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, застави, особистої поруки та домашнього арешту. За таких обставин більш м`які, передбачені ст. 176 КПК України запобіжні заходи, не забезпечать виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків підозрюваного та не нададуть можливості під час досудового розслідування запобігти вищезазначеними ризикам.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 176, 183, 193 КПК України, слідча суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єнакієве Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Роз`яснити, що у такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування запобіжного обраного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1