ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2022 року

м. Київ
Справа № 161/16350/18
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/802/676/21

Провадження № 51 250 км 22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

та у режимі відеоконференції:
виправданої ОСОБА_6 ,
її захисника адвоката ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000968 від 15 березня 2018 року, щодо:
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька Волинської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що на підставі ст. 89 КК України судимості не має,
за ст. 307 ч. 1, ст. 307 ч. 2, ст. 263 ч. 1 КК України,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Луцька Волинської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою:

АДРЕСА_3 , та проживаючої за адресою:

АДРЕСА_4 , раніше не судимої,
за ст. 307 ч. 1, ст. 307 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року щодо

ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 липня 2021 року ОСОБА_8 засуджено:

- за ст. 307 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк

5 років;
- за ст. 307 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк

6 років 2 місяці з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- за ст. 263 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк

4 роки.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 2 місяці з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Цим же вироком ОСОБА_6 визнано невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307 ч. 1, ст. 307 ч. 2 КК України, та виправдано на підставі ст. 373 ч. 1 п. 1 КПК України.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 вказано рахувати з 06 липня 2021 року.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_8 у строк покарання зараховано попереднє ув`язнення з 21 липня 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 10 010 гривень процесуальних витрат за проведення судових експертиз.
Прийнято рішення щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Так, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин ОСОБА_8 незаконно придбав з метою збуту психотропну речовину амфетамін, яку переніс в квартиру за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 . 04 червня 2018 року в період часу з 16 години 10 хвилин по 16 годину

42 хвилини в ході проведення контролю за вчиненням злочину в формі оперативної закупки у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_5 ОСОБА_8 незаконно збув ОСОБА_11 за 200 гривень психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін, масою 0,1770 грама.

21 липня 2018 року в період часу з 20 години 05 хвилин по 20 годину 50 хвилин за аналогічних обставин у під`їзді будинку АДРЕСА_5 ОСОБА_8 повторно незаконно збув ОСОБА_12 за 500 гривень психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін, масою 0,135 грама.

Крім того, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин ОСОБА_8 незаконно придбав з метою збуту психотропну речовину амфетамін, яку переніс в квартиру за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та, перебуваючи в стані, викликаному вживанням одурманюючих засобів, незаконного зберігав з метою збуту. 21 липня 2018 року о 22 годині 24 хвилини під час проведення санкціонованого обушку за місцем проживання ОСОБА_8 за вказаною адресою працівниками поліції виявлено та вилучено 45 згортків із психотропною речовиною, обіг якої обмежено, амфетамін, загальною масою 3,1753 грама, що є великим розміром.

Крім того, в грудні 2015 року в невстановленому досудовим розслідуванням місці ОСОБА_8 незаконно придбав корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 з уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), які при конструктивному поєднанні є бойовим припасом наступальною осколковою ручною гранатою РГД-5, придатною до вибуху, яку переніс в квартиру за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувалася у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Так, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин ОСОБА_6 незаконно придбала з метою збуту психотропну речовину амфетамін, яку перенесла на територію, прилеглу до будинку АДРЕСА_6 . 14 березня

2018 року в період часу з 15 години 36 хвилин по 15 годину 44 хвилини в ході проведення оперативної закупки на території, прилеглій до будинку

АДРЕСА_6 , ОСОБА_6 незаконно збула ОСОБА_11 за 300 гривень психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін, масою 0,0643 грама.

Крім того, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , незаконно придбали з метою збуту психотропну речовину амфетамін, яку перенесли в квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконного зберігали з метою збуту. 21 липня 2018 року о 22 годині 24 хвилини під час проведення санкціонованого обушку за місцем проживання ОСОБА_13 і ОСОБА_8 за вказано адресою працівниками поліції виявлено та вилучено 45 згортків із психотропною речовиною, обіг якої обмежено, амфетамін, загальною масою 3,1753 грама, що є великим розміром.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 без задоволення.

ОСОБА_8 звільнено з-під варти в залі суду як такого, що повністю відбув основне покарання.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_8 та

ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Указує на безпідставність виправдання ОСОБА_6 . Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 404, 412, 413, 419 КПК України, оскільки суд апеляційної інстанції належним чином не розглянув доводів апеляційної скарги прокурора та не навів переконливих мотивів на їх спростування, зокрема про обізнаність ОСОБА_6 і наявність у неї умислу на придбання, зберігання з метою збуту психотропної речовини у великих розмірах та збут психотропної речовини і наявність в її діях складу кримінальних правопорушень, передбачених

ст. 307 ч. 1, ст. 307 ч. 2 КК України. Зазначає, що апеляційний суд не перевірив доводів прокурора про належність та допустимість доказів, які підтверджують винуватість ОСОБА_6 , та звертає увагу на суперечність висновків суду щодо її виправдання. Вважає, що суд першої інстанції, зазначивши про незаконне придбання бойового припасу ОСОБА_8 у грудні 2015 року, вийшов за межі пред`явленого обвинувачення та як наслідок неправильно застосував ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року. Зазначає, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_8 вчинив тяжкі злочини, пов`язані з незаконним обігом психотропних речовин, які становлять підвищену суспільну небезпеку, конкретні їх обставини, системний характер злочинної діяльності, яку було припинено працівниками поліції, дані про особу ОСОБА_8 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не розкаявся у вчиненому, суспільно-корисною працею не займається, а також обставини, які обтяжують покарання. Звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання та неправильне застосування ст. 72 КК України також належним чином не перевірив. Крім того, вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у повторному дослідженні обставин, встановлених під час кримінального провадження, за клопотанням прокурора в порядку ст. 404 ч. 3 КПК України.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 в інтересах виправданої ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого

ОСОБА_8 просять залишити її без задоволення через необґрунтованість наведених прокурором доводів.
Від інших учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу обґрунтованою і просила її задовольнити.
Виправдана ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні вважали касаційну скаргу прокурора необґрунтованою та просили залишити її без задоволення.
Засуджений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні вважали касаційну скаргу прокурора необґрунтованою та просили залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація вчиненого за

ст. 307 ч. 1, ст. 307 ч. 2, ст. 263 ч. 1 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.
Суд апеляційної інстанції дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.
Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio proreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Згідно з вимогамист. 373 ч. 1 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої ст. 284 цього Кодексу.
Мотивуючи своє рішення про виправдання ОСОБА_6 , суд першої інстанції послався на те, що поза розумним сумнівом не доведено її винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307 ч. 1, ст. 307 ч. 2 КК України.
Суд відповідно до вимог ст. 94 КПК України у судовому засіданні перевірив зібрані під час досудового розслідування та судового провадження докази, на які посилалася сторона обвинувачення, оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів, у тому числі: показанням обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , даним, які містяться в протоколах за результатами проведення 14 березня 2018 року оперативної закупки у ОСОБА_6 ; даним, які містяться в протоколі обшуку від 21 липня 2018 року.
Так, у вироку суд зазначив, що у судовому засіданні ОСОБА_6 повідомила: вона мала стосунки з ОСОБА_8 , однак постійно з ним не проживала та не знала, що він займається збутом наркотичних засобів; підтвердила, що 14 березня 2018 року на прохання ОСОБА_8 вона передала невеличку коробочку, про вміст якої вона не знала, візуально знайомому чоловіку, що раніше неодноразово спілкувався з

ОСОБА_8 , та забрала кошти, які пізніше передала ОСОБА_8 ; розповіла про обставини проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , в ході якого було виявлено та вилучено згортки з фольги в коробках з-під сірників, у шафі та гаманці, який їй не належав, при цьому зауважила, що про наявність у квартирі амфетаміну вона не знала, психотропних речовин вона не вживала.
Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначав: він час від часу вживав амфетамін, всі психотропні речовини, у тому числі гаманець, в якому їх виявили працівники поліції, належать йому, а ОСОБА_6 не знала про наявність в помешканні амфетаміну; зустрічався з ОСОБА_6 , яка проживала з бабусею та періодично була у нього; 14 березня 2018 року просив ОСОБА_6 передати невеличку коробочку, де знаходився амфетамін, знайомому, ОСОБА_6 не знала про вміст коробочки та він їй про це не повідомляв; ОСОБА_6 не знала, що він вживає амфетамін.
Згідно з протоколом обшуку від 21 липня 2018 року за місцем проживання

ОСОБА_8 в приміщенні квартири за адресою:

АДРЕСА_2 , проведено санкціонований обшук, в ході якого, відповідно до відеозапису фіксації зазначеної слідчої дії, ОСОБА_8 вказав працівникам поліції місце знаходження амфетаміну, зазначав, що гаманець та психотропна речовина належать йому. Наведені обставини у суді підтвердили свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які були присутні під час проведення обшуку як поняті. Суд дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність доказів належності ОСОБА_6 гаманця, в якому виявлено психотропну речовину.

Суд також надав належну оцінку записам розмов ОСОБА_6 і ОСОБА_8 з невстановленими особами та заначив, що вони носять побутових характер.
Крім того, відповідно до акту наркологічної експертизи від 20 серпня 2018 року

№ 371 ОСОБА_6 наркоманією (наркотичною залежністю) не страждає, встановлено факт вживання канабіноїдів. Згідно з актом наркологічної експертизи від 22 серпня 2018 року № 378 ОСОБА_8 має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання стимуляторів (амфетаміну).
Суд першої інстанції провів судовий розгляд з дотримання вимог процесуального закону в межах висунутого обвинувачення, врахувавши практику Європейського суду з прав людини та створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав, та, оцінивши всі зазначені докази у їх сукупності, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для виправдання ОСОБА_6 .
Доводи прокурора про те, щосуд першої інстанції вийшов за межі пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення та неправильно застосував ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року є безпідставними.
Відповідно до вимог ст. 337 ч. 1 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він у невстановленому досудовим розслідуванням місці та в невстановлений досудовим розслідуванням час незаконно придбав корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 з уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), які при конструктивному поєднанні є бойовим припасом наступальною осколковою ручною гранатою РГД-5, придатною до вибуху, яку переніс в квартиру за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 та незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу.

Будучи допитаним в судовому засіданні, ОСОБА_8 повідомив, що в грудні

2015 року він перебував в нічному клубі «Підкова», де познайомився з хлопцем у військовій формі. Він пригостив зазначеного хлопця цигарками, а той подарував йому гранату, яку він зберігав за місцем свого проживання. Звертав увагу на те, що під час обшуку він одразу повідомив працівникам поліції про належність гранати йому і обставини її придбання.
Зазначивши у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, що ОСОБА_8 незаконно придбав бойовий припас у грудні 2015 року, суд в межах висунутого обвинувачення встановив обставину, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженню, передбачену ст. 91 КПК України, що у даному конкретному випадку не є порушенням вимог ст. 337 ч. 1 КПК України, оскільки не впливає на висновки суду про придбання та зберігання ОСОБА_8 бойових припасів без передбаченого законом дозволу та кваліфікацію його дій за ст. 263 ч. 1 КК України.
Рішення суду про зарахування ОСОБА_8 у строк покарання попереднього ув`язнення з 21 липня 2018 року по день набрання вироком законної сили на підставі ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідає висновку про застосування норми права, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі №663/537/17.
Що стосується доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_8 внаслідок м`якості, то вони є необґрунтованими.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Із вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання

ОСОБА_8 з дотриманням положень статей 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307 ч. 1,

ст. 307 ч. 2, ст. 263 ч. 1 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, дані про особу ОСОБА_8 , який є несудимим на підставі ст. 89 КК України, стан його здоров`я, який не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра, однак має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання стимуляторів (амфетаміну), має на утриманні неповнолітню дитину, а також конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень. Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено, а обставиною, яка обтяжує покарання, судом визнав вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням інших одурманюючих засобів.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_8 без його ізоляції від суспільства і обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ст. 307 ч. 1, ст. 307 ч. 2, ст. 263 ч. 1 КК України та остаточне покарання на підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, мотивувавши таке рішення.

Покарання, призначене ОСОБА_8 , за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України. Переконливих доводів, які б спростовували висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо призначеного покарання ОСОБА_8 прокурор у касаційній скарзі не навів і таких даних за матеріалами кримінального провадження не встановлено.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_17 , належним чином перевірив викладені в ній доводи про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_8 внаслідок м`якості, які аналогічні доводам її касаційної скарги, визнав їх безпідставними, мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 404 ч. 3 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
В апеляційній скарзі прокурор заявляла клопотання про повторне дослідження доказів на підставі ст. 404 ч. 3 КПК України у зв`язку з їх неналежною оцінкою судом першої інстанції.
Із журналу судового засідання від 30 листопада 2021 року та аудіозапису цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, вбачається, що прокурор підтримала заявлене в апеляційній скарзі клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження.
У задоволенні зазначеного клопотання апеляційним судом обґрунтовано відмовлено, оскільки прокурор не зазначила належних підстав для повторного дослідження доказів у розумінні ст. 404 ч. 3 КПК України, а тому доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги прокурора і скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3