У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2022 року
м. Київ

справа №168/303/20
провадження № 51-2330ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 19 травня 2022 року,

встановив:

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 28 травня

2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2

ст. 286 Кримінального Кодексу України (далі - КК України) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено.
Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_6 10 220, 69 грн майнової шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 23 696, 22 грн майнової шкоди,

40 000 грн на відшкодування моральної шкоди, та понесені потерпілою процесуальні витрати в розмірі 3 800 грн.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_7 33 560, 49 грн майнової шкоди, та 329, 89 грн на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 135 670, 11 грн на відшкодування моральної шкоди та понесені потерпілим процесуальні витрати в розмірі 6 650 грн.
У решті позову ОСОБА_7 відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_8 4 081 грн майнової шкоди, та

25 038 грн на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 174 962 грн на відшкодування моральної шкоди, та понесені потерпілим процесуальні витрати в розмірі 3 650 грн.
У решті позову ОСОБА_8 відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 , ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_9 20 400 грн майнової шкоди, та 25 038 грн на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 162 962 грн на відшкодування моральної шкоди, та понесені потерпілою процесуальні витрати в розмірі 3 650 грн.
У решті позову ОСОБА_9 відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 19 травня 2022 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 залишені без задоволення, а вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 28 травня 2021 року без зміни.

Як установлено судами, ОСОБА_5 07 вересня 2019 року близько 14:50, керуючи автомобілем «FIAT DOBLO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням «Доманово Ковель Чернівці Тереблече» з

смт. Ратне в напрямку м. Ковель, керуючи при в`їзді до населеного пункту с. Буцинь Старовижівського району Волинської області, а саме: 61.0 м до дорожнього знаку 5.45 ПДР (початок населеного пункту с. Буцинь) проявив безпечність та неуважність під час руху, не вибрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де продовжив рух, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілем марки «MAZDA PREMACY» реєстраційний номер НОМЕР_2 Республіки Польща, під керуванням ОСОБА_7 , внаслідок чого пасажиру автомобіля марки «MAZDA PREMACY» ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, а ОСОБА_7 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя. А пасажир автомобіля марки «MAZDA PREMACY» ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження, які викликали смерть потерпілої.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати ухвалу Волинського апеляційного суду від 19 травня 2022 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування касаційних вимог захисник стверджує, що судами при призначенні ОСОБА_5 покарання не дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України. Вважає, що враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність пом`якшуючих обставин: щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, позитивні характеристики, часткове відшкодування шкоди потерпілим, проходження військової служби у Збройних Силах України, суди мали усі підстави для застосування ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Мотиви Суду
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі

п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України)з огляду на таке.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України у касаційній скарзі захисником не оскаржуються.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Доводи у касаційній скарзі захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості, на думку Суду, є необґрунтованими на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував характер, ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, наслідки вчиненого злочину, дані, які характеризують особу засудженого, який раніше несудимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а такожнаявність обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування потерпілим матеріальних збитків та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Суд звернув увагу на те, що після вчинення необережного злочину засуджений не був помічений у будь-яких інших протиправних діях. Також, судом враховано висновок органу пробації, згідно з яким виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, ризик повторного вчинення ним кримінального правопорушення та рівень ймовірної небезпеки для суспільства є низьким.
Крім того, судом враховано думку потерпілих, яким шкода в повному обсязі не відшкодована і які наполягали на суворій мірі покарання.
Суд першої інстанції призначив покарання в межах наближених до мінімальних, встановлених у санкції ч. 2 ст. 286 КК України та яке не може вважатися надто суворим та є достатнім для виправлення засудженого.
У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалось за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , під час розгляду якої суд належним чином перевірив й спростував доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання, які аналогічні доводам касаційної скарги захисника.

Враховуючи тяжкі невідворотні наслідки вчиненого злочину, а саме: смерть людини, отримання тілесних ушкоджень ще двома потерпілими, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для застосування положень ст.75 КК України.
Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є законним, справедливим та співмірним характеру вчинених дій, а тому не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Інших доводів, які б свідчили про неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що були б підставами для скасування судових рішень, захисником у касаційній скарзі не наведено.
Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України.
Клопотання захисника про зупинення виконання вироку Старовижівського районного суду Волинської області від 28 травня 2021 року слід залишити без розгляду, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 430 КПК України, вирішення питання про зупинення виконання судових рішень здійснюється на стадії відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 19 травня 2022 року.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3