Справа № 712/2502/22
Провадження №1-кс/712/1172/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

86 квітня 2022 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання винесене у кримінальному провадженні № 0000583 від 03.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, слідчим слідчого відділу Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджено прокурором Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В:
До суду звернулася слідча слідчого відділу Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області лейтенант поліції ОСОБА_3 з клопотанням про накладення арешту на майно, в якому просить накласти арешт на автомобіль ВАЗ-21056, реєстраційний номер НОМЕР_1 по кримінальному провадженні № 0000583, ключ до автомобіля ВАЗ-21056. реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
Визначити місцем зберігання ключ до автомобіля ВАЗ-21056, реєстраційний номер НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 камеру зберігання речових доказів Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, що за адресою: вул. Пастерівська, 104, м. Черкаси.
Визначити місцем зберігання транспортний засіб ВАЗ-21056, реєстраційний номер НОМЕР_2 автомобіль спеціальний майданчик за адресою: м. Черкаси. Л. України, 21.
Клопотання мотивує тим, що в провадженні СВ Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000583 від 03.04.2022. за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під № 0000579 від 02.04.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, до даного злочину може бути причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в діях якого, зокрема, вбачаються ознаки незаконною перевезення вогнепальної зброї.

В ході проведення досудового розслідування 03.04.2022 проведено огляд за адресою: м. Черкаси, вул. В. Вергая, 36 в ході якого виявлено та вилучено автомобілі ВАЗ-21056, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ключ до автомобіля ВАЗ-21056, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 до автомобіля ВАЗ-21056, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Установлено, що ОСОБА_5 використовував автомобіль ВАЗ-21056, для перевезення самопальної зброї, про що останній зазначив у показах, наданих 03.04.2022.

Враховуючи те, що майно вилучено 03.04.2022 року, а наступним робочим днем являється 04.04.2022, строк подання до суду клопотання не порушено.

Враховуючи вище викладене, виникла необхідність у накладенні арешту на вилучені в ході огляду предмети з метою забезпечення збереження речових доказів, забезпечення подальшого проведення ряду судових експертиз по дослідженню речових доказів.

Слідчий в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя вважає, що дане клопотання не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаних речових доказів.

У відповідності із ст. 100 КПК України та нормами Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затверджених Постановою КМУ від 19 листопада 2012 року №1104 умовою зберігання речових доказів повинно бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000583 від 03.04.2022, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під № 0000579 від 02.04.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, до даного злочину може бути причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в діях якого, зокрема, вбачаються ознаки незаконною перевезення вогнепальної зброї.

В ході проведення досудового розслідування 03.04.2022 проведено огляд за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого виявлено та вилучено автомобіль ВАЗ-21056, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ключ до автомобіля ВАЗ-21056, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 до автомобіля ВАЗ-21056, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Установлено, що ОСОБА_5 використовував автомобіль ВАЗ-21056, для перевезення самопальної зброї, про що останній зазначив у показах, наданих 03.04.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Обов`язок доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого чи прокурора також і ч. 3 ст. 132 КПК України.

Разом із цим, на переконання слідчого судді, у клопотанні належним чином не доведено той факт, що майно тимчасово вилучене 03.04.2022 року, за адресою: м. Черкаси, вул. В. Вергая, 36, а саме: автомобіль ВАЗ-21056, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ключ до автомобіля ВАЗ-21056, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 до автомобіля ВАЗ-21056, реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та має значення речових доказів для кримінального провадження № 0000583, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.04.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України - незаконне виготовлення, переробка чи ремонт вогнепальної зброї або фальсифікація, незаконне видалення чи зміна її маркування, або незаконне виготовлення бойових припасів, вибухових речовин чи вибухових пристроїв.
Також слідчий суддя звертає увагу на те, що до клопотання про арешт майна слідчий не долучив жодних доказів та не навів жодних доводів, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається зі змісту клопотання слідчого, будь-яких даних на обґрунтування законності підстав накладення арешту на майно, які б відповідали меті та завданням арешту та свідчили про наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, воно не містить.

При цьому, необхідно звернути увагу на те, що накладення арешту на майно на підставі наведених у клопотанні підстав порушить «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини та юридичної особи.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів слідчий суддя, суд повинен врахувати, можливість використання майна як доказу у кримінальному пров адженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вказані дані мають міститися і у клопотанні про арешт майна, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Разом із цим, стороною обвинувачення не обґрунтовано, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, а також можливість виконання завдання в кримінальному провадженні, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням та можливість використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, санкція статті 263 ч. 1 КК України не передбачає конфіскацій майна в дохід держави.

В супереч вимогам ч. 1 ст. 170 КПК України слідчим в клопотанні не доведено, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що зазначені в клопотанні предмети є доказом злочину, а тому слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні даного клопотання.

Керуючись ст. ст. 98, 100, 131, 132, 167, 170, 171, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання винесене у кримінальному провадженні № 0000583 від 03.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, слідчим слідчого відділу Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджено прокурором Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1