Справа № 142/216/21
Провадження №11-кп/801/630/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 25.04.2022 року у кримінальному провадженні № 0000042 від 13.02.2021 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Піщанка Піщанського ( Тульчинського) району Вінницької області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора : ОСОБА_7

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 24.04.2022 року за ч. 1 ст. 296 КК України у частині призначеного покарання змінити та пом`якшити покарання до більш м`якого ніж арешт, а саме до штрафу в мінімальному розмірі.

Вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 24.04.2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
12 лютого 2021 року, приблизно о 22 годині 45 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи на території кафе-бару "Центральний" по вул. Центральна, 42, в смт. Піщанка Тульчинського району Вінницької області, де грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі у суспільстві загальноприйняті правила поведінки і норми моралі, маючи на меті протиставити себе загальноприйнятим правилам поведінки, намагаючись самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб і нахабно показуючи своє зневажливе ставлення до оточуючих, безпричинно, спровокував конфлікт із ОСОБА_8 , в ході якого, діючи умисно, вхопив своєю лівою рукою за рукав куртки ОСОБА_8 , та після цього кулаком своєї правої руки наніс один удар в область обличчя останнього з лівого боку. Від нанесеного удару ОСОБА_8 , впав на землю, після чого ОСОБА_6 , не припиняючи хуліганських дій, направлених на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання в присутності сторонніх осіб, підійшов до ОСОБА_8 на наніс ще один удар правою ногою в область обличчя з лівого боку.
В результаті нанесених ударів, ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, у вигляді забою м`яких тканин обличчя - чола, у вигляді розлитого синця на обличчі, який розташовується у ділянці лівої орбіти, на верхньому та нижньому повіках, з переходом в надбрівну ділянку, на чоло у виличну ділянку та забійної рани лівої надбрівної дуги, набряком підлеглих м`яких тканин, закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 016 від 15 лютого 2021 року, виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження виникли від дії тупого-твердого предтету(ів), з обмеженою контактуючою поверхнею, які не відобразили своїх індивідуальних особливостей в морфологічній характеристиці ушкоджень та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого мотивовано тим, що вирок суду першої інстанції містить істотні суперечності, оскільки суд безпідставно зазначив у вироку про те, що згідно характеристики за місцем проживання обвинувачений характеризується незадовільно, що не відповідає змісту характеристики, яка є в матеріалах справи та яка досліджувалась судом.
Поза увагою суду залишилось те, що обвинувачений негативно ставиться до вчиненого, має постійне місце проживання, проживає в цивільному шлюбі та виховує малолітню дитину цивільної дружини, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, має незадовільний стан здоров`я у звязку з чим періодично має проходити відповідне лікування, не враховано, що потерпілий не має будь-яких претензій відносно обвинуваченого та не висловлюв думки щодо призначення покарання.
Незважаючи на інші, більш м`які основні види покарань, передбачені санкцією ч.1 ст. 296 КК України суд призначив покарання яке є достатньо суворим, не зазначив чому менш суворий вид покарання буде недієвим та не забезпечить виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
За таких обставин, вирок суду підлягає зміні в частині призначення покарання у звязку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, згідно телефонограми просив апеляційний розгляд проводити за його відсутності, вимоги апеляційної скарги підтримує повністю, просить задоволити.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України у апеляційній скарзі не оспорюється.
Кримінальне провадження розглянуто в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м"якість або через суворість.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до статті 12 КК України є кримінальним проступком, обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий; за місцем проживання характеризується незадовільно, вину визнав, відсутність обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання та обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на наявність постійного місця проживання, позитивної характеристики за місцем проживання, стійких соціальних зв`язків, а саме проживання разом з цивільною дружиною та її дитиною, відсутність претензій з боку потерпілого у зв`язку з чим вирок суду підлягає зміні, оскільки не відповідає загальним засадам призначення покарання є безпідставними.
Крім того, обвинуваченим не надано доказів того, що з ним проживає його цивільна дружина та її малолітня дитина.
Будь-які відомості, що потерпілий ОСОБА_8 немає жодних претензій до обвинуваченого в матеріалах кримінального провадження відсутні.
При призначенні покарання суд дотримався вимог ст.50, ст. 65 КК України.
Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що дійсно згідно довідки-характеристики виданої Піщанською селищною радою Вінницької області від 17.02.2022 року № 301, ОСОБА_6 характеризується задовільно, однак вказана обставина не впливає на обгрунтування рішення суду щодо призначеного покарання.
Враховуючи викладене, перевіривши всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, додержуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації визначив покарання ОСОБА_6 , яке є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, належним чином умотивувавши своє рішення.
Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого
При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені уст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції законним, обгрунтованим та вмотивованим, прийнятим з дотриманням вимог ст. 370 КПК України.
Підстави, передбачені ст. 409 КПК України для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. 404, 405,407, 419 КПК України суд апеляційної інстанції,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 25.04.2022 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК України залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3