КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0002448 від 20.09.2016 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Перове Сімферопольського району, АР Крим, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України за апеляційною скаргою прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року, -
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.01.2022 року обвинувальний акт у кримінальному провадження №0002448 від 20.09.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України, повернуто прокурору Офісу Генерального прокурора для виконання вимог зазначених у мотивувальній частині ухвали.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002448стосовно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскількизі змісту обвинувального акта вбачається, що дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення кваліфіковано як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, а саме: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України. Проте, правова кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст. 111 КК України в частині викладу об`єктивної сторони кримінального правопорушення не відповідає викладеним в обвинувальному акті фактичним обставинам кримінального правопорушення та формулюванню обвинувачення. Так, при зазначенні правової кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст. 111 КК України вказано про заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, однак при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення відсутні відповідні відомості про спричинення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України.
Також зазначив, що існують неузгодженості у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та у формулюванні обвинувачення щодо часу вчинення кримінального правопорушення, оскільки при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено про вчинення ОСОБА_7 інкримінованих їй дій, передбачених ч.1 ст. 111 КК України упродовж березня-грудня 2014 року, а у формулюванні обвинувачення датою вчинення кримінального правопорушення вказано період з 17.03.2014 року по теперішній час.
Крім того, слідчим при складанні обвинувального акта, а прокурором при його затвердженні не зазначено, в якій редакції Закону України про кримінальну відповідальність ОСОБА_7 висунуто обвинувачення, оскільки до редакції ч.1 ст. 111 КК України вносились зміни відповідно до Законів України №1183-VII від 08.04.2014 та №1689-VII від 07.10.2014 року.
Таким чином, суд дійшов висновку, що всупереч вимог КПК України та практики Європейського суду з прав людини, встановлені фактичні обставини кримінального провадження і формулювання обвинувачення є неконкретними та містять істотні суперечності, у тому числі при правовій кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст. 111 КК України, що перешкоджає призначенню даного обвинувального акта до судового розгляду з можливістю ухвалення в подальшому законного судового рішення.

На вказану ухвалу суду прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26.01.2022 року, у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України та направити обвинувальний акт до суду першої інстанції на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначає, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 містить усі необхідні відомості, передбачені ч.2 ст. 291 КПК України, зокрема у ньому викладені фактичні обставини кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація з посиланням на положення закону і статтю закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а наявність таких об`єктів злочину, як заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості підлягає перевірці виключно під час судового розгляду, тобто повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, наданих йому кримінальним процесуальним законом на стадії підготовчого судового засідання, оскільки вдався до оцінки сформульованого ОСОБА_7 обвинувачення, що є предметом судового розгляду.
Апелянт вважає, що твердження суду про існування неузгодженості у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та у формулюванні обвинувачення щодо часу вчинення кримінального правопорушення, є безпідставними, оскільки в обвинувальному акті виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України, аналогічний сформульованому обвинуваченню ОСОБА_7 . Крім того, період з 17.03.2014 року по теперішній час, зазначений в обвинувальному акті, не є датою вчинення злочину, а є описом подій, під час яких ОСОБА_7 вирішила вчинити інкримінований їй злочин.
Також вказує, що посилання суду на не зазначення в обвинувальному в якій редакції Закону України про кримінальну відповідальність ОСОБА_7 висунуто обвинувачення за ч.1 ст. 111 КК України, оскільки зі змісту обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_7 вчинила упродовж березня-грудня 2014 року, тобто дії останньої кваліфіковано за нормою закону, яка діяла на момент вчинення злочину.

Обвинувачена ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлялась шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Київського апеляційного суду (т2 а.с. 52), а тому, враховуючи присутність в судовому засіданні її захисника адвоката ОСОБА_9 , колегія суддів, відповідно до вимог ч.4 ст. 405 КПК України, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу прокурора без участі обвинуваченої, оскільки її неявка не перешкоджає проведенню розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 ; пояснення захисника ОСОБА_6 , який заперечував проти апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження №0002448 стосовно ОСОБА_7 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом положень ч.4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 314 КПК України, суд має право зі стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Пунктами 1-9 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік тих відомостей, які має містити обвинувальний акт. Зокрема, обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже, обвинувальний акт може бути повернутий прокурору лише у разі, якщо при його складанні були допущені порушення вимог ч.2 ст. 291 КПК України.

Приймаючи рішення про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0002448, суд зазначив, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України, не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки правова кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст. 111 КК України в частині викладу об`єктивної сторони кримінального правопорушення не відповідає викладеним в обвинувальному акті фактичним обставинам кримінального правопорушення та формулюванню обвинувачення. Крім того, існують неузгодженості у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та у формулюванні обвинувачення щодо часу вчинення кримінального правопорушення, а також не зазначено, в якій редакції Закону України про кримінальну відповідальність ОСОБА_7 висунуто обвинувачення.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, оскільки виходячи із завдань підготовчого судового засідання, на даній стадії встановлюється лише відповідність форми та змісту обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, а оцінка викладених в обвинувальному акті обставин відноситься до стадії судового розгляду кримінального провадження по суті.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 , у ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться у ч.2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, в якому міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення з описом конкретних дій обвинувачених, які прокурор вважав встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а тому посилання суду на те, що встановлені фактичні обставини кримінального провадження і формулювання обвинувачення є неконкретними та містять істотні суперечності, у тому числі при правовій кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст. 111 КК України, є безпідставними та такими, що порушують, передбачений статтею 26 КПК України, принцип диспозитивності, згідно якого суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, а тому колегія суддів вважає, що повертаючи обвинувальний акт прокурору з вищезазначених підстав, суд вийшов за межі предмету судового розгляду, оскільки відповідно до положень ст. 314 КПК України, суд не вправі давати оцінку деталізації викладу фактичних обставин та формулювання обвинувачення та здійснювати їх аналіз у підготовчому судовому засіданні, оскільки ці обставини підлягають перевірці на стадії судового розгляду.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання суду на не зазначення при складанні обвинувального акта, в якій редакції Закону України про кримінальну відповідальність ОСОБА_7 висунуто обвинувачення за ч.1 ст. 111 КК України, оскільки зі змісту обвинувального акта вбачається, що остання вчинила інкримінований їй злочин упродовж березня-грудня 2014 року. Зміни до КК України, як зазначив суд першої інстанції були внесені 07.10.2014 року, тобто дії ОСОБА_7 кваліфіковані за нормою закону, яка діяла на момент вчинення злочину.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного повернення судом першої інстанції обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 прокурору, а тому ухвала Дніпровськогорайонного суду м. Києва від 26.01.2022 року підлягає скасуванню, як така, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002448 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України,поверненню в суд першої інстанції для розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2022року у кримінальному провадженні №0002448 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України, про повернення обвинувального акту прокурору Офісу Генерального прокурора скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3