Справа № 156/948/20 Провадження №11-кп/802/173/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 348 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Горохівського районного суду Волинської області від 21 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, не працює, раніше несудимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України і йому призначено покарання у виді 3 років обмеження волі.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ст. 58 КВК України, визначено обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

На підставі ст. 72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27 травня 2020 року по 21 вересня 2021 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою змінено на домашній арешт, із забороною залишати житло, що за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 20.00 години вечора до 7.00 години ранку.

Обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено негайно з-під варти в залі суду.
Провадження за цивільним позовом Комунального некомерційного підприємства «Іваничівська центральна районна лікарня» до ОСОБА_7 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування осіб, які потерпіли внаслідок кримінального правопорушення закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Вироком вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат та арешту майна.

В С Т А Н О В И В
Згідно із вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за таких обставин.
26 травня 2020 року інспектор СРПП №1 Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області старший лейтенант поліції ОСОБА_10 , спільно із поліцейським СРПП № 3 Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області сержантом поліції ОСОБА_11 , перебуваючи на добовому чергуванні в складі групи реагування патрульної поліції «Проект 11», будучи у форменому одязі зі знаками розрізнення працівника «Національної поліції України», прибули службовим автомобільним транспортом марки «Renault Dokker» д.н.з. НОМЕР_1 , на виклик за повідомленням громадянки ОСОБА_12 , що надійшло на лінію «102» із реєстраційним номером НОМЕР_2 в журналі Єдиного обліку заяв та повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області, з приводу сімейного насильства за адресою: АДРЕСА_1 , де був виявлений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння, який вчиняв адміністративне правопорушення передбачене ст. 173 2 КУпАП.
Припиняючи незаконні дії ОСОБА_7 , інспектор СРПП №1 Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області старший лейтенант поліції ОСОБА_10 , спільно із поліцейським СРПП №3 Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області сержантом поліції ОСОБА_11 , усно пред`явили йому законну вимогу щодо припинення вчинення ним адміністративного правопорушення.
В свою чергу ОСОБА_7 , не реагуючи на законні вимоги працівників поліції, які перебували при виконанні службових обов`язків, продовжував вчиняти адміністративне правопорушення, у зв`язку із чим інспектор СРПП №1 Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області старший лейтенант поліції ОСОБА_10 , спільно із поліцейським СРПП №3 Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області сержантом поліції ОСОБА_11 , з метою припинення протиправних дій ОСОБА_7 , у відповідності до положень ст.ст. 42, 43, 44, 45 ЗУ «Про Національну поліцію», застосували фізичну силу до правопорушника у вигляді прийомів боротьби (рукопашного бою), а саме загинання рук за спину, при цьому поваливши останнього на землю, застосували спеціальний засіб металеві кайданки, шляхом застібання їх на зап`ясті руки.
Однак, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ігноруючи законні вимоги працівників поліції, здійснюючи умисні, протиправні, активні, агресивні дії спрямовані на перешкоджання застосування спеціального засобу металевих кайданків, усвідомлюючи значення, протиправність своїх дій та те, що перед ним знаходиться працівник поліції, діючи з прямим умислом, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, виривався, штовхав працівників поліції руками, тілом, в результаті чого умисно заподіяв інспектору СРПП №1 Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді забою лівого ліктьового суглобу з больовим синдромом, підшкірних гематом потиличної ділянки голови зліва, верхньої губи, грудної клітки справа, множинних саден спини, лівого передпліччя, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 538 від 16 липня 2020 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а поліцейському СРПП №3 Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області сержанту поліції ОСОБА_11 завдав тілесні ушкодження у вигляді підшкірних гематом та саден обох гомілок, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №534 від 14 липня 2020 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Продовжуючи свої незаконні дії, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, затягнув інспектора СРПП №1 Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 та поліцейського СРПП № 3 Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області сержанта поліції ОСОБА_11 в приміщення літньої кухні, на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де схопивши ніж, який знаходився у вищевказаному приміщені, усвідомлюючи значення, протиправність своїх дій та те, що перед ним знаходяться працівники поліції, діючи з прямим умислом, у зв`язку із виконанням цими працівниками службових обов`язків, наніс потерпілому ОСОБА_10 , два удари ножем в область шиї та голови, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді різаних ран потиличної ділянки голови дещо зліва та лівої бокової поверхні шиї в середній третині, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 538 від 16 липня 2020 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а потерпілому ОСОБА_11 , один удар ножем в область грудної клітини, спричинивши останньому тілесне ушкодження у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з наявністю горизонтально розташованої рани в 5-му міжребер`ї зліва по середньо-аксілярній лінії, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 534 від 14 липня 2020 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- прокурор оскаржує вирок суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Вважає, що при розгляді провадження, суд не з достатньою повнотою дослідив та відповідно врахував наявні докази. Зокрема, показання самих потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_10 про те, що обвинувачений бажав їм смерті, удари ножем наносив з великою силою, не хаотично, а цілеспрямовані, і усі вони були скеровані у життєво важливі органи, і якщо б їм не вдалось втекти із приміщення літньої кухні, наслідки для них були б летальними; відеозапис з нагрудної камери поліцейського; дані слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_7 ; а також висновки експертів № 534 від 14 липня 2020 року № 70-мк та № 538 від 15 вересня 2020 року. І саме сукупність зазначених доказів свідчить про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 348 КК України, а не ч. 2 ст. 345 КК України, як помилково вважав суд. Також вказує, що призначене обвинуваченому покарання є надто м`яким, таким, що не буде достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, а судом помилково до обставин, які пом`якшують покарання віднесено відсутність у потерпілих претензій майнового та морального характеру, що не відповідає дійсності, оскільки моральна шкода їм не відшкодована. Не оцінено судом із достатньою повнотою і обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку із цим, просить вирок суду скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі. Виключити із обставин, які пом`якшують покарання відсутність у потерпілих претензій майнового та морального характеру;

- захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій судом, оскаржує вирок в частині призначеного покарання, вважаючи його надто суворим. Зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 348 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Як особа ОСОБА_7 є молодим за віком, виключно позитивно характеризується як за місцем проживання, так і роботи, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утриманні малолітню дитину та дружину, займається суспільно-корисною працею. Обставинами, які пом`якшують покарання є визнання ним винуватості, щиросердечне розкаяння, відсутність у потерпілих претензій майнового та морального характеру, добровільне усунення завданої шкоди, зокрема відшкодування закладу охорони здоров`я майнових збитків за лікування потерпілих. За час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений неодноразово пожалкував про скоєне, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, утримувався у місцях ув`язнення більше року. З урахуванням викладеного, просить вирок суду щодо нього змінити. Звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. ст. 75, 76 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримав, заперечив апеляцію захисника, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити, заперечили апеляцію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Органом досудового розслідування протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ст. 348 КК України, як замах на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

За наслідками судового розгляду даного кримінального провадження, встановивши фактичні обставини вчиненого, дослідивши та оцінивши сукупність зібраних стороною обвинувачення доказів, суд дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, і з таким його висновком погоджується і апеляційний суд.

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Судом підставно взято до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який винуватість у вчиненому не визнав, проте не заперечував свого перебування у місці та часі, зазначених у обвинувальному акті та участі у виниклому конфлікті із поліцейськими потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , їх показання надані в суді, щодо механізму та локалізації спричинення кожному із них обвинуваченим ножем, у приміщенні літньої кухні, тілесних ушкоджень.

Його винуватість також стверджується відеозаписом із нагрудної камери поліцейського, безпосередньо дослідженого судом, даними протоколів слідчих експериментів, проведених із участю потерпілих, які повністю узгоджуються із їх показаннями, наданими в суді, а також із участю обвинуваченого та його захисника, в ході проведення якого перший показав, що хаотично відштовхувався від потерпілих, при цьому, допускає, що міг наносити поліцейським удари, висновками експертів № 538 від 16 липня 2020 року; № 534 від 14 липня 2020 року; № 70-мк від 15 вересня 2020 року щодо спричинених потерпілим тілесних ушкоджень, які є науково - обґрунтованими, і підстав яких піддавати сумніву у апеляційного суду немає.

Стосовно незгоди прокурора в частині кваліфікації протиправних дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 345 КК України, слід зазначити таке.

Кримінальна відповідальність за ст. 348 КК України настає за вбивство або замах на вбивство працівника правоохоронного органу чи його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а також члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх діяльністю щодо охорони громадського порядку. Тобто, злочин, передбачений ст. 348 КК України, з об`єктивної сторони має місце лише тоді, коли посягання на зазначених осіб вчинено у зв`язку з їх службовою діяльністю або громадською діяльністю щодо охорони громадського порядку і державного кордону. Суб`єктивна сторона зазначеного злочину характеризується умисною формою вини, за якою винний усвідомлює, що посягає на життя працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням працівником службових обов`язків, передбачає настання смерті або свідомо допускає її настання.
Об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ст. 348 КК України, полягає у посяганні на життя працівника правоохоронного органу, тобто в замаху на умисне вбивство працівника правоохоронного органу під час виконання останнім службових обов`язків.
При цьому, суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується умисною формою вини, за якою винний усвідомлює, що посягає на життя працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням працівником службових обов`язків, передбачає настання смерті або свідомо допускає її настання.

Критерієм розмежування складів зазначених злочинів, передбачених ст. 348 КК України та відповідною частиною ст. 345 КК України є суб`єктивна сторона, тобто ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій. У разі замаху на вбивство працівника правоохоронного органу умислом винного охоплюється позбавлення потерпілого життя, а в разі умисного заподіяння легкого тілесного ушкодження працівникові правоохоронного органу, має місце умисел на заподіяння лише тілесних ушкоджень, тоді як смерть потерпілого не охоплюється умислом обвинуваченого.

Відповідно до частини першої статті 15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Отже, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство.

Також злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

За наслідками судового розгляду даного кримінального провадження, судом з достатньою повнотою враховано те, що ОСОБА_7 умислу на вбивство поліцейських не мав, у приміщення кухні, де наніс один удар ножем ОСОБА_11 та два удари ОСОБА_10 , перемістився з метою уникнення конфлікту, перешкоджаючи їм, у такий спосіб, здійснити своє затримання. Обвинуваченим використано підручне знаряддя вчинення злочину, яке останній не відшукував спеціально, а спричинені потерпілим тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після того, як останні залишили приміщення літньої кухні, жодних дій для завершення протиправних дій, при реальній можливості їх продовження, обвинувачений не вчиняв. Усе наведене вище об`єктивно свідчить про те, що останній діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю потерпілих, у зв`язку із виконанням ними службових обов`язків, а відтак, повинен нести відповідальність лише за фактично вчинені ним дії, і протилежного не встановлено і апеляційним судом.

Щодо доводів захисника про призначення обвинуваченому за ч. 2 ст. 345 КК України покарання із застосуванням ст. 75 КК України, то вони є необґрунтованими.

Обираючи вид та розмір покарання ОСОБА_7 , судом з достатньою повнотою враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких, дані про особу винного, а саме те, що обвинувачений хоча і вчинив умисне кримінальне правопорушення проти авторитету органів державної влади, проте вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, займається суспільно-корисною працею, веде домашнє господарство.

До обставин, які пом`якшують покарання судом віднесено відсутність у потерпілих претензій майнового та морального характеру. У поданій апеляційній скарзі прокурор заперечує щодо зазначення такої обставини, проте такі його доводи є безпідставними, так як цивільний позов потерпілими про стягнення із обвинувачених моральної шкоди, заявлений не був. Хоча такі і наполягали на призначенні обвинуваченому суворого покарання, проте про невідшкодування ним же спричиненої їм моральної шкоди, не зазначали. Обставиною, яка обтяжує покарання судом зазначено вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що учасниками судового провадження не оспорюється.

В ході судового розгляду винуватість у вчиненому ОСОБА_7 не визнав, і така його позиція очевидно не свідчить про щире каяття та жаль з приводу вчиненого, а тому обгрунтовано не взята до уваги судом.

Відтак, обраний судом вид покарання у виді обмеження волі у максимальному розмірі визначеному санкцією даної статті, яке слід відбувати реально, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним, а також іншими особами нових злочинів та не є надто суворим, як зазначає захисник. При застосуванні до обвинуваченого ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням), як просить у поданій апеляційній скарзі останній, не буде досягнуто мети покарання.

Окрім того, на переконання апеляційного суду, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Горохівського районного суду Волинської області від 21 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: