ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/20171/21

Провадження № 11-кп/4820/484/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000670 від 29.06.2021, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2022 року та представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 28 квітня 2022 року, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2022 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницький Хмельницької області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Цивільний позов ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 1000 грн. моральної шкоди.
Речовий доказ травмкарта №591 від 29.06.2021, видана на ім`я ОСОБА_6 та лазерний диск наданий ОСОБА_6 залишено при матеріалах кримінального провадження.
За вироком суду, ОСОБА_9 29.06.2021 року близько 15 год. 00 хв. перебував поблизу будинку АДРЕСА_2 із своєю дружиною ОСОБА_10 для того, щоб забрати її сина ОСОБА_11 від колишнього чоловіка ОСОБА_6 .
Тоді ж до них підійшов ОСОБА_6 , і в цей час між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 виникла суперечка, під час якої на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_9 виник протиправний намір, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій протиправний намір, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_9 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні насліди свого діяння та бажаючи їх настання, перебуваючи у положенні стоячи навпроти ОСОБА_6 , умисно наніс один удар кулаком правої руки в область верхньої губи потерпілого.
В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді крововиливу під слизову оболонку правої половини верхньої губи, яке по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів.
В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить вирок в частинні призначення покарання скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_9 призначити покарання у виді громадських або виправних робіт на строк ближче до максимальної межі.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на його користь 10000 грн. моральної шкоди.
Вказує, що судом не враховано, що попри формальне визнання обвинуваченим своєї вини з метою отримати більш м`яке покарання, останній нібито розкаявся у вчиненому, але дане каяття не було щирим, про це свідчить те, що після вчиненого обвинувачений навіть не попросив вибачення у мене як потерпілого, за час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_9 жодного разу навіть не запропонував відшкодувати завдану мені моральну шкоду (хоча б частково) в результаті вчинення кримінального правопорушення, та більше того, повністю заперечив проти пред`явленого мною цивільного позову про відшкодування моральної шкоди. Але дані обставини залишені поза увагою судом першої інстанції, та не надано їм належної правової оцінки при призначенні обвинуваченому виду і міри покарання.
Зазначає, що обвинуваченням не було встановлено, та місцевим судом не перевірено обставину, яка мала місце, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення у присутності (на очах) двох малолітніх дітей - мого сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та свого сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що він вказував у своєму цивільному позові, що не заперечувалось іншими учасниками кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції, а відповідно до п. б ч. 1 ст. 67 КК України дана обставина визнається такою, яка обтяжує покарання, та відповідно це виплинуло на вид і міру призначеного обвинуваченому покарання.
Посилається на те, що при вирішенні цивільного позову, суд в повній мірі не врахував, що в результаті протиправних дій ОСОБА_9 йому було завдано значну моральну шкоду, в результаті спричинення мені відповідачем тілесних ушкоджень переніс значний емоційний стрес, який супроводжувався почуттями страху, тривоги за своє життя та здоров`я, приниженої моєї гідності, а також зазнав порушення нормальних життєвих зв`язків через свій зовнішній вигляд, оскільки його обличчя було спотворене через нанесене мені обвинуваченим ушкодження верхньої губи, внаслідок чого був змушений вживати додаткові зусилля для організації та відновлення нормального ритму свого життя.
Обвинувачений (відповідач), достовірно знаючи, що він працює в органах поліції, та для мене є важливим зовнішній вигляд, ставлення оточуючих до мене, мій авторитет в колективі, навмисно завдав мені тілесні ушкодження, пошкодивши саме обличчя, внаслідок чого, зазнав глузувань з боку колег, а також підірвався мій авторитет в колективі.
Зазначає, що відповідач наносив мені тілесні ушкодження в громадському місці, в тому числі на очах мого неповнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що спричинило негативні наслідки його психологічного стану, а він в свою чергу зазнав душевних страждань і переживань, оскільки йому було дуже неприємно розуміти, що дитина бачить, як б`ють її батька, а також в нього були переживання, як дитина буде до мене ставитися після побаченого.
В подальшому, у зв`язку з наслідками побиття, він проходив лікування, переживав болісні відчуття та суттєві незручності, позбавлений був можливості повноцінно вживати їжу, страждав від дискомфорту. Пережитий ним стрес, отримане травмування призвели до формування негативних психологічних та психосоматичних змін: емоційна пригніченість, напруженість, невпевненість у собі, зниження самооцінки, тривожність щодо можливого повторювання побиття з боку відповідача, погіршення сну, головні болі, а також погіршення загального стану здоров`я.
Через вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення у нього виникла необхідність відстоювати свої права спершу в органах поліції, постійно відвідувати слідчого, лікарню, проходити судово-медичну експертизу, а на даний час ще й у суді, а тому змушений звертатися за правовою допомогою до адвокатів з метою забезпечення представництва його інтересів в суді, витрачати час та душевні зусилля на подолання наслідків протиправної поведінки відповідача з метою відновлення моїх прав та інтересів. Внаслідок заподіяння мені обвинуваченим тілесних ушкоджень раптово зазнали зміни обставини мого життя, стали суттєво порушеними актуальні життєві плани, він не зміг піти у відпустку.
Наслідки події, що сталася, потягли за собою тривале витрачання продуктивного життєвого часу, обумовили необхідність залучання ним суттєвих фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 28 квітня 2022 року повернуто заяву ОСОБА_7 про відшкодування судових витрат, понесених на правову допомогу.
Повертаючи заяву суд мотивував своє рішення тим, що до закінчення судових дебатів, відомості щодо процесуальних витрат до суду не надано, адвокатом ОСОБА_7 не було долучено до матеріалів кримінального провадження акт приймання передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат.
В поданій апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою задовольнити заяву представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 заявлені витрати на правову допомогу.

Вказує, що ним в судових дебатах була зроблена заява про те, що після прийняття судом рішення по кримінальному провадженню та в тому числі за наслідками розгляду цивільного позову, протягом п`яти днів буде подана суду заява про відшкодування судових витрат на правову допомогу шляхом їх стягнення з цивільного відповідача (обвинуваченого) на користь цивільного позивача (потерпілого).

В запереченні на апеляційну скарзі потерпілого ОСОБА_6 обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення потерпілого та його представника на підтримання доводів апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які просили залишити без задоволення апеляційній скарги, прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційні скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненому кримінальному правопорушенні при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами і не оскаржується будь ким із учасників судового процесу, в тому числі і самим обвинуваченим.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, є вірною.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням особи обвинуваченого, ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та обставин, що пом`якшують покарання, а також положення ч.2 ст.50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_9 судом першої інстанції не встановлено, не знаходить таких і суд апеляційної інстанції.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував особу останнього, конкретні обставини, а також і те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, визнав свою вину.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді штрафу є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, з урахуванням санкції кримінального закону, за яким кваліфіковані його злочинні дії, та вимог ст. 65 КК України.

А тому не можуть бути задоволеними доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 більш суворішого покарання.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду в частині задоволення моральної шкоди підлягає зміні.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно правової позиції, викладеної у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Однак суд, ухвалюючи вирок та визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди не достатньо врахував вимоги розумності і справедливості та стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн., що не є співмірним з розміром матеріальної шкоди завданої ушкодженням здоров`я внаслідок вчиненого кримінального правопорушення.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції врахував фізичні та моральні страждання, зміну звичного способу життя, перенесений фізичний біль.

Однак, дослідивши матеріали кримінального провадження, відповідно до яких потерпілому внаслідок вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення спричинено тілесне ушкодження, оцінюючи у сукупності доводи потерпілого зазначені в цивільному позові та апеляційній скарзі щодо заподіяної моральної шкоди, а також враховуючи інші обставини, враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_6 5000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Також не можуть бути задоволеними і доводи представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 судових витрат, понесених на правову допомогу з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України встановлено, що в разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі понесені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Згідно з ч.1 ст.126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі.
Тобто, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.
Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК). Оскільки ст. 126 КПК України визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, то у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Представник потерпілого просить ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 28 квітня 2022 року про повернення заяви про відшкодування судових витрат, понесених на правову допомогу.

Ч. 1 ст. 412 КПК України встановлено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Залишення без розгляду питання про розподіл процесуальних витрат не є істотним порушенням вимог КПК України, не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості, призначення покарання та не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судових рішень.
Потерпілий або його представник може повторно звернутися із відповідним клопотанням до суду першої інстанції з метою вирішення питання про розподіл процесуальних витрат, які мали бути вирішені судом під час прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 5 ст. 534 КПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Оскільки інші питання, пов`язані з виконанням вироку, вирішує суд, який ухвалив такий вирок (п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України ), то й питання, які підлягали вирішенню вироком суду, повинні бути вирішені судом, який виніс такий вирок.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20).
З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2022 року відносно ОСОБА_9 в частині стягнення моральної шкоди змінити.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_6 5000 грн. моральної шкоди.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 28 квітня 2022 року про повернення заяви ОСОБА_7 про відшкодування витрат на правову допомогу залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3