ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2022 смт Тиврів 145/1351/21

1-кп/145/108/2022 Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Тиврівського районного суду Вінницької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 30.05.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000151, щодо обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м.Вінниця Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

встановив:
ОСОБА_5 вдень 29.05.2021 (точний час слідством не встановлено) перебував за місцем свого проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в житловому будинку разом з співмешканкою ОСОБА_6 .
У цей час між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ґрунті побутових відносин, пов`язаних із вживанням алкогольних напоїв, відбулась суперечка, внаслідок чого у ОСОБА_5 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .
У подальшому ОСОБА_5 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, підійшов до останньої та невстановленим слідством тупим твердим предметом наніс ОСОБА_6 один удар в задню частину голови справа.
Внаслідок протиправних злочинних дій ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми (крововилив в м`яких тканинах голови в правій тім`яно-скронево-потиличній ділянці, субдуральна гематома справа об`ємом біля 150 мл, субарахноїдальний крововилив на правій півкулі головного мозку, внутрішньо-мозкова гематома в товщі задньої частини лівої півкулі головного мозку), що в подальшому ІНФОРМАЦІЯ_2 спричинило смерть ОСОБА_6 .
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.2 ст.121 КК України не визнав, показав, що 29 травня 2021 року він із співмешканкою ОСОБА_6 були вдома. Суперечки між ними не було, вони розмовляли, шуткували, шуткуючи він дійсно дав їй підзатильник рукою. Він рукою тягнув її з ліжка, а потім взяв на руки, посадив біля дивана. Їй було погано, дав їй випити горілки. Ввечері головою вона вдаритись об підлогу не могла, оскільки він тримав її за руку і брав за ноги. Підтягнув до краю дивана, щоб посадити її на підлогу. Потім він заснув. О 05-30 год. він виявив ОСОБА_6 на підлозі лежачою в комі. Вважає, що він винен лише в тому, що заснув, а вона впала з ліжка, все життя їй допомагав і ніколи б не зашкодив. Він жив для неї. При слідчому експерименті манекен падав, а ОСОБА_6 ввечері з ліжка не падала ні разу.
До показань обвинуваченого суд відноситься критично і невизнання ним своєї винності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, розцінює як бажання уникнути відповідальності за скоєне, оскільки вони є непослідовними та нелогічними, а також повністю спростовуються зібраними в судовому засіданні доказами в їх сукупності, аналізі та співставленні, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_8 , допитаних в судовому засіданні, а також письмовими доказами.

Потерпілий ОСОБА_7 дав показання, відповідно до яких 28 травня 2021 року ввечері йому зателефонувала племінниця ОСОБА_6 , просила грошей позичити, він сказав, що наступного дня заїде до неї. Коли зранку він з дружиною приїхали, ОСОБА_6 стояла на дорозі, повідомила, що ОСОБА_5 (її співмешканець) ввечері прийшов з рибалки в стані алкогольного сп`яніння, бив її. В неї дуже боліла голова, вона пішла до сусідки, яка поміряла їй тиск та дала таблетку, однак додому вона не йшла. Тоді він з дружиною та ОСОБА_6 разом пішли до хати. ОСОБА_5 спав одягнений на дивані. Він його розбудив, розмовляли щодо побиття племінниці, ОСОБА_9 був агресивний, ще нетверезий, жалівся, що тяжко працює. Наступного разу приїхав, коли працівники поліції зателефонували і просили його, як власника, відкрити будинок, оскільки ОСОБА_10 забрати у лікарню, а їм потрібно було провести слідчий експеримент. ОСОБА_5 і раніше вчиняв насильство над ОСОБА_6 . Бувало, він заїжджав на вихідних, вони обоє були п`яні. Епілепсії у ОСОБА_6 не було.

Свідок ОСОБА_8 показала суду, що живе недалеко від будинку, де жили ОСОБА_6 з ОСОБА_5 29 травня 2021 року зранку до неї приходила ОСОБА_11 , під очами були синці, казала, що дуже болить голова, просила поміряти тиск. Вона поміряла, тиск був невисокий. Сварок між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не бачила. Не чула ніколи, що у ОСОБА_6 епілепсія.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В силу ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Також винуватість ОСОБА_5 підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, зокрема:

протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 30.05.2021, у якій ОСОБА_7 повідомив про спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень його племінниці ОСОБА_6 ;

протоколом огляду місця події від 30.05.2021 та фототаблицями до нього, відповідно до яких місцем проведення огляду є господарство, розташоване за адресою АДРЕСА_1 : на порозі перед вхідними дверми пляма бурого кольору, схожа на кров. У будинку знаходиться різний сільськогосподарський інвентар, одяг, будинок у занедбаному стані, в кімнатах наявне різне сміття;
постановою від 30 травня 2021 року про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до кримінального провадження у якості речових доказів, відповідно до якої камуфльовану куртку та камуфльовані штани, а також рушник, кофту, футболку, труси, штани спортивні, пару носків, вилучені у ОСОБА_5 у ході його затримання, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000151 від 30.05.2021;
протоколом огляду місця події від 01.06.2021, відповідно до якого об`єктом огляду якого є труп жіночої статі на лікарському ліжку в коридорі реанімаційного відділення №1 Вінницької міської клінічної лікарні; на тілі трупа виявлені численні забої та гематоми ніг, грудної клітини та рук;

повідомленням медичного директора КНП ВМКЛ ШМД, відповідно до якого 30.05.2021 в 11-45 год. в МКЛ ШМД доставлена ОСОБА_6 , якій встановлено основний діагноз забій головного мозку важкого ступеню, субдуральна гематома справа; ускладнення: набряк та дислокація головного мозку набряк легень; супутні: цироз печінки змішаного генезу комплексований. 01.06.2021 о 13 годині 50 хвилин констатовано смерть;

протоколом проведення слідчого експерименту від 04.06.2021, у ході якого ОСОБА_5 показав місце в будинку, де він із ОСОБА_6 знаходився в суботу 29.05.2021; показав, як він вдень вдарив ОСОБА_6 по голові ззаду справа, після чого ввечері, коли остання лежала на ліжку, стягнув її за руку на підлогу, де остання вдарилася правою задньою частиною голови об підлогу, в цей час в неї погіршилося здоров`я і він хотів їй допомогти. Сперши на стілець, дав їй випити горілки і заснув. Прокинувся о 5 годині 30 травня 2021 року, побачив у неї погіршення здоров`я, покликав сусіда, який викликав швидку;
висновком експерта №536 (експертиза розпочата 02.06.2021, закінчена 02.07.2021, відповідно до якого на підставі судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вивчення записів в медичній карті № 6913 стаціонарного хворого МКЛ ШМД, результатів лабораторних експертиз, надано такі підсумки: при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_6 , крім слідів надання медичної допомоги виявлено закриту черепно-мозкова травма (крововилив в м`яких тканинах голови в правій тім`яно-скронево-потиличній ділянці, субдуральна гематома об`ємом біля 150 мл, субарахноїдальний крововилив на правій півкулі головного мозку, внутрішньо мозкова гематома в товщі задньої частини лівої півкулі головного мозку), а також синці на тулубі, руках та лівому коліні.
Черепно-мозкова травма у ОСОБА_6 утворилась за 2-3 доби до настання смерті, від дії (удару чи співудару) тупого твердого предмета, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як такого, що викликало загрозливі для життя явища та стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Синці на тулубі, руках та лівому коліні утворились за 2-10 діб до настання смерті, від дії тупих твердих предметів, мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку зі смертю не стоять.
Смерть ОСОБА_6 настала від закритої черепно-мозкової травми, яка у своєму перебігу викликала розвиток набряку та набухання головного мозку.
Враховуючи локалізацію та морфологічні особливості черепно-мозкової травми у ОСОБА_6 , можливо зробити висновок, що вона могла утворитись як від удару тупим твердим предметом в задню частину голови справа, так і при падінні з положення стоячи на площину та співударі правою тім`яно-скронево-потиличною частиною голови об тверду поверхню;
При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_6 виявлені ознаки захворювання на двобічну гнійну нижньодольову бронхопневмонію, а також на цироз печінки та підшлункової залози, які в причинному зв`язку зі смертю не стоять.
При судово-токсикологічній експертизі крові та сечі від трупа ОСОБА_6 етилового та інших спиртів не виявлено;
висновком комісійної судової медичної експертизи №34-к (експертиза розпочата 14.07.2021, закінчена 13.08.2021), відповідно до якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_6 , крім слідів надання медичної допомоги, було виявлено закриту черепно-мозкова травму (крововилив в м`яких тканинах голови в правій тім`яно-скронево-потиличній ділянці, субдуральна гематома справа об`ємом біля 150 мл, субарахноїдальний крововилив на правій півкулі головного мозку, внутрішньомозкова гематома в товщі задньої частини лівої півкулі головного мозку), а також синці на тулубі, руках та лівому коліні.
Судово-медична комісія доходить висновку, що черепно-мозкова травма у ОСОБА_6 могла утворитись за 2-3 доби до настання смерті, від дії (удару чи співудару) тупого твердого предмета, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як такого, що викликало загрозливі для життя явища та стоїть в причинному зв`язку зі смертю; враховуючи локалізацію та морфологічні особливості черепно-мозкової травми у ОСОБА_6 , можливо зробити висновок, що вона могла утворитись як від удару тупим твердим предметом в задню частину голови справа, так і при падінні із положення стоячи на площину та співударі правою тім`яно-скронево-потиличною частиною голови об тверду поверхню. Синці на тулубі, руках та лівому коліні утворились за 2-10 діб до настання смерті, від дії тупих твердих предметів, мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку зі смертю не стоять.
Вважають неможливим утворення вищевказаної черепно-мозкової травми у ОСОБА_6 від удару кулаком людини.
Закрита черепно-мозкова травма у ОСОБА_6 утворилась від одноразової чи декількаразової дії (удару чи співудару) тупого твердого предмета (предметів), що діяв в праву тім`яно-скронево- потиличну ділянку голови. Синці на тулубі, руках та лівому коліні утворились від множинної (біля 20) дії тупих твердих предметів.
Після спричинення ОСОБА_6 закритої черепно-мозкової травми і до виникнення загрозливих для життя явищ вона могла виконувати активні дії (ходити, тощо).
Оцінка достовірності показів підозрюваного при проведенні слідчого експерименту виходить за межі компетенції судово-медичної експертної комісії.

При оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», який випливає зі співіснування достатньо вагомих і узгоджених між собою висновків та неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення ЄСПЛ від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).
Оцінивши всі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК з точки зору їх належності й допустимості, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, суд, здійснюючи судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 умисному заподіянні ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.
Суд, перевіривши та оцінивши доводи обвинуваченого та його захисника щодо недоведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, вважає їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.

Згідно зі ст. 85 КПК України належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, ст. 94 КПК України визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

У даному кримінальному провадженні дійсно відсутні прямі докази на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у заподіянні ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило її смерть,однак скоєння цього злочину саме ОСОБА_5 суд встановлює на підставі сукупності інших вищенаведених належних і допустимих непрямих доказів, які з урахуванням обставин цього кримінального провадження та висунутих на свій захист непослідовних версій обвинуваченого щодо обставин смерті потерпілої, що не узгоджувалися із вказаними доказами, дозволяє суду встановити винуватість ОСОБА_5 у заподіянні ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило її смерть,відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Версії обвинуваченого, висунуті на свій захист, проаналізовані судом і визнані неспроможними.

Також про неузгодженість показань ОСОБА_5 свідчать результати проведеного за його участі слідчого експерименту.

Суд звертає увагу також на те, що вищевказаний слідчий експеримент за участю обвинуваченого, під час якого він вказав на механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, був проведений раніше, ніж складено висновок експертизи №536, яким було встановлено, що смерть ОСОБА_6 настала від закритої черепно-мозкової травми, яка у своєму перебігу викликала розвиток набряку та набухання головного мозку(слідчий експеримент - 04.06.2021, експертизу закінчено 02.07.2021).

Спочатку обвинувачений при проведенні слідчого експерименту вказував, що між ним та ОСОБА_6 була суперечка та він вдарив ОСОБА_6 по голові ззаду справа, після чого ввечері, коли остання лежала на ліжку, стягнув її за руку на підлогу, де остання вдарилася правою задньою частиною голови об підлогу, потім у судовому засіданні зазначив, що суперечки між ними взагалі не було, він шуткуючи дав їй лише підзатильнік рукою, все життя він їй допомагав, жив для неї та ніколи б не зашкодив.
Разом з тим відповідно до довідки-характеристики Вороновицької селищної ради ОСОБА_5 в лютому 2021 року відбував адміністративне покарання за конфлікт в сім`ї з співмешканкою ОСОБА_12 , згідно висновків експертиз, проведених у даному кримінальному провадженні, синці на тулубі, руках та лівому коліні ОСОБА_6 утворились за 2-10 діб до настання смерті, згідно показань потерпілого ОСОБА_7 його племінниця ОСОБА_6 скаржилася, що ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння неодноразово вчиняв щодо неї насильство.
Отже, показання обвинуваченого не узгоджуються між собою та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Суд також бере до уваги сукупність досліджених у судовому засіданні непрямих доказів, а також те, що обвинувачений, який проживав разом з ОСОБА_6 в одному домогосподарстві, в якому було виявлено потерпілу у критичному стані, не зміг послідовно й правдоподібно пояснити обставини, за яких потерпіла отримала ці тілесні ушкодження.

Невизнання обвинуваченим своєї вини в пред`явленому обвинуваченні суд розцінює як вибрану ним стратегію свого захисту. Проте така позиція обвинуваченого не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.

Так, аналізуючи показання обвинуваченого в сукупності з іншими доказами, суд надає їм критичну оцінку, оскільки вони носять непослідовний, плутаний і суперечливий характер, повністю спростовуються наведеними вище доказами, які узгоджуються між собою і викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

З урахуванням викладеного, оцінивши надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 доведеною, а його дії правильно кваліфікованими за ч. 2 ст. 121 КК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 повинен нести відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки умисно заподіяв ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.
Призначаючи покарання за вчинене, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного ОСОБА_5 (раніше несудимий, негативно характеризується за місцем проживання, позитивно характеризується за місцем роботи має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,), обставин, що пом`якшують чи обтяжують його відповідальність, в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, складеної Вінницьким районним відділом №3 філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченому оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як високий. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі може становить небезпеки для суспільства; виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому порядку за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Згідно положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті надати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за №7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст.ст.50, 65 КК України, суд приходить до висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого неможливо досягти без ізоляції від суспільства в умовах здійснення постійного контролю за його поведінкою, а тому вважає за необхідне застосувати ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 суд рахує з моменту фактичного його затримання 30 травня 2021 року, зарахувавши в строк покарання строк попереднього ув`язнення.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України, скасовує арешт на тимчасово вилучене майно.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винним за ч.2 ст.121 КК України і призначити покарання - 7 (сім) років НОМЕР_2 (десять) місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 30 травня 2021 року.

Скасувати арешт на майно, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Немирівського районного суду від 07.06.2021 у справі №930/1191/21 (1-кс/930/358/21), а саме: камуфльовану куртку та камуфльовані штани, рушник, кофту, футболку, труси, штани спортивні, пару носків.
Речові докази по справі: камуфльовану куртку та камуфльовані штани, рушник, кофту, футболку, труси, штани спортивні, пару носків що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВП №5 Вінницького РУП, повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів обвинуваченим - з моменту вручення йому копії вироку, рештою учасників процесу - з моменту його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Тиврівський районний суд Вінницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, судове рішення набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_14