ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1744/22 Номер провадження 11-кп/814/497/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 25 лютого 2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою під час підготовчого провадження в суді першої інстанції в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 січня 2022 року за №0000003, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 25 квітня 2022 року, обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м. Полтава, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст.89 КК України несудимому.

Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість, характер і конкретні обставини інкримінованого злочину ОСОБА_8 , особу останнього, та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 25 лютого 2022 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що: прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, в якого наявні міцні соціальні зв`язки, так як він має постійне місце проживання, родину, цивільну дружину, з якою проживає з 2014 року, а тяжкість інкримінованого злочину та суворість можливого покарання самі по собі не є достатніми підставами для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 .

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача; думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу; міркування прокурора про заперечення щодо скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Окрім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він 01 січня 2022 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , умисно наніс ОСОБА_9 3 удари ножем у грудну клітину та бокову стінку живота, чим спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження. Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розлідування кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України.

Як убачається з оскаржуваної ухвали від 25 лютого 2022 року, суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, всупереч твердженням апелянта, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи ст.ст. 177,183,197, 199 та 331 КПК України.

Під час вирішення клопотання прокурора, місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Урахував місцевий суд також і те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти здоров`я особи в стані алкогольного сп`яніння, не має роботи та міцних соціальних зв`язків.

На виконання вимог кримінального процесуального закону цей суд перевірив можливість застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, з урахуванням усіх обставин у їх сукупності, та обгрунтовано виходив з відсутності об`єктивних даних щодо можливості його застосування, з огляду на неможливість запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, у разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, обставини, які стали підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, заявлені ризики станом на день розгляду клопотання не зменшились.

Апеляційний суд вважає законним та обгрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав обвинувачених перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При цьому, необхідність застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу учасниками провадження не оспорюється.
Однак, доводи захисника про можливість більш м`якого запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого є непереконливими з огляду на доведеність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися. Інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з урахуванням конкретних обставин провадження, не зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором під час розгляду клопотання, та не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 , оскільки у будь-якому випадку передбачає перебування останнього на волі. Усупереч доводам апеляційної скарги, наявні в матеріалах провадження дані та установлені під час розгляду клопотання й апеляційної скарги обставини не дають підстав уважати, що ОСОБА_8 має такі соціальні зв`язки, які би могли слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Слід зазначити, що при задоволенні клопотання прокурора місцевим судом ураховано тяжкість обвинувачення не як самостійну підставу для подальшого тримання під вартою обвинуваченого, а в сукупності з іншими обставинами, які враховуються при продовженні строку тримання під вартою, а тому посилання апелянта в цій частині є необґрунтованими.
Пунктами 1, 4 ч.4 ст.183 КПК України визначено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_8 обвинувачується в учиненні злочину із застосуванням насильства.

З огляду на викладене, та, враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, зазначені вище обставини, передбачені ст. 178 КПК України, на думку колегії суддів, суд першої інстанції з огляду на положення ч.4 ст.183 КПК України, при постановленні оскаржуваної ухвали правомірно не визначив розмір застави ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні.
Твердження захисника про необхідність скасування оскаржуваної ухвали та зміни запобіжного заходу ОСОБА_8 з мотивів того, що обвинувачений може брати участь у обороні України, є непереконливими, оскільки матеріали провадження не містять, стороною захисту не наведено та не надано даних, які би підтверджували придатність обвинуваченого до несення військової служби в умовах воєнного стану, те, що ОСОБА_8 перебуває на військовому обліку, проходив військову службу, має досвід бойових дій, при тому, що сам обвинувачений повідомив про власний незадовільний стан здоров`я. Будь-який відомостей щодо надходження до установи попереднього ув`язнення чи суду запиту органу, який здійснює оборону України, про доцільність мобілізації ОСОБА_8 - немає. При цьому, висока суспільна небезпека інкримінованого ОСОБА_8 злочину, виходячи з конкретних обставин вчинення, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, дають підстави стверджувати про наявність ризиків вчинення останнім дій по ухиленню від виконання рішень, а також продовження протиправних дій, які створять загрозу суспільству, в умовах воєнного стану, після звільнення обвинуваченого з установи попереднього ув`язнення з ініційованої стороною захисту підстави.

Істотних порушень вимог КПК України, які би перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, не встановлено.
Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 25 лютого 2022 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
СУДДІ :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4