Номер провадження: 11-кп/813/612/22
Справа № 496/3107/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 19.10.2021 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ганнівка Тарутинського району Одеської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст. 286 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000451 від 17.04.2020року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом
Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 19.10.2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 3 роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вироком суду вирішено питання про долю речових доказівта судових витрат.

Згідно оскаржуваного вироку, 16.04.2020 року приблизно о 19:00 год ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у світлий час доби, рухаючись за межами населеного пункту, по асфальтованому сухому покриттю автодороги «Об`їзна дорога», де організовано двосторонній рух та проїзна частина має по дві смуги руху у кожному напрямку, розділені між собою розділовою смугою, з боку с. Усатове Біляївського району в напрямку смт Авангард Овідіопольського району Одеської області. Під час руху по вказаній проїзній частині, водій ОСОБА_7 зупинився на правому узбіччі біля виїзду з автостоянки, розташованої на відстані 400 м від ресторану «Сакартвело» на території Біляївського району Одеської області. Після зупинки водій ОСОБА_7 уважним не був, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, перед виконанням маневру розвороту ліворуч, не переконався в безпеці, хоча зобов`язаний був це передбачити, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення, та в умовах необмеженої видимості приступив до виконання маневру розвороту ліворуч, перетинаючи суцільну лінію дорожньої розмітки, не надав дорогу транспортному засобу та допустив зіткнення з мотоциклом «Honda CBR 600», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , що здійснював прямолінійний рух в другому ряді з боку с. Усатове Біляївського району в напрямку смт Авангард Овідіопольського району Одеської області зі швидкістю близько 90 км/год. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми - розриву стінки тонкої кишки та її брижі, відриву сигмовидної кишки від її брижі, розриву стінки сечового міхура, гематоми лівої половини заочеревинного простору, перелому кісток тазу зі зміщенням (перелому бічних мас крижі, клубової кістки справа, розриву лонного симфізу, перелому обох сідничних кісток, перелому правої лонної кістки); закритого перелому правої променевої кістки в типовому місці; закритого перелому лівої променевої кістки в типовому місці з відривом шиловидного відростку лівої ліктьової кістки; відкритого осколкового перелому обох кісток лівої гомілки в нижній третині зі зміщенням; рваної рани правого стегна, які відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог пунктів 2.3 б), 10.2, 34.1.1 «Правил дорожнього руху» знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченого та застосування при призначенні покарання положень ст.ст. 75, 76 КК України, посилається на безпідставність не призначення обвинуваченому судом першої інстанції додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Прокурор стверджує на неврахування судом першої інстанції наслідків вчиненого злочину, що унеможливлює призначення покарання обвинуваченому без позбавлення права керування транспортними засобами. Прокурор просить частково скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортири засобами, строком на 2 (два) роки. Відповідно до ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 (один) рік, та покласти обов`язки, передбаченні п.п. 1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України. В іншій частині прокурор просить залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який просив подану ним апеляційну скаргу задовольнити, обвинуваченого, його захисника та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до оскарженого вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував вчинення ним порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та не заперечував проти розгляду кримінального провадження, в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурора не оспорюються фактичні обставини вчинення злочину, встановленого судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого у вчинені злочину, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, у зв`язку з чим апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

Апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні дій, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку обставин.

Разом з тим, з оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не в повній врахував вимоги ст. 65 КК України та положення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, згідно з якими, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, щиро розкаявся та добровільно відшкодував завдані збитки та моральну шкоду, раніше не судимий, зареєстрований та має постійне місце проживання, що визнано судом першої інстанції обставинами, які пом`якшують покарання.

Зазначені обставини фактично стали підставою для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Разом з цим, на думку колегії суддів, суд не застосувавши додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, взагалі не мотивував свого рішення в цій частині, не врахував фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину та його тяжкість, зокрема той факт, що дорожньо-транспортна пригода сталася через грубе порушення обвинуваченим правил дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вказані обставини свідчать про відсутність підстав для призначення покарання за ч.2 ст.286 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував Закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, а саме не призначив ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, а тому апеляційна скарга прокурора в цій частині є обґрунтованою.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування вироку є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №1 «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у разі коли в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого шляхом призначення йому більш суворого покарання, то у разі задоволення апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції скасовується та ухвалюється новий вирок.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України, в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Керуючись ст. 370, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 19.10.2021 року яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами, строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 п.2, ч.2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4