Справа № 354/513/22
Провадження № 1-кп/354/69/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2022 року м.Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Яремчі кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яремче Івано-Франківської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, із повною загальною середньою освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, депутатом не обирався, раніше неодноразово судимого:
15.08.2019 Богородчанським районним судом Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк два роки шість місяців;

07.10.2021 Івано-Франківським міським судом за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень;
01.06.2022 Івано-Франківським апеляційним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням с. 69 КК України до покарання у виді трьох років обмеження волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно. Злочин вчинено при наступних обставинах.
ОСОБА_4 в період не погашеної судимості, 02.02.2022, маючи заздалегідь злочинний умисел спрямований на таємне викрадання чужого майна, вирішив вчинити крадіжку товару із приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 02.02.2022 в період часу з 13:25 год по 13:29 год, перебуваючи у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих мотивів таємно вчинив крадіжку однієї туалетної води фірми La Rive LR PASSWORD FOR MAN вартістю 249,00 гривень та один газ до запальничок GAS ON 90 ml вартістю 24,90 гривень, після чого з викраденим майном, не заплативши за нього, пройшов повз касу магазину та покинув місце вчинення злочину і в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.
В результаті злочинних дій ОСОБА_4 ФОП ОСОБА_5 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 273,90 гривень.

Своїми умисними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна, вчиненої повторно, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним злочинів, зазначивши час, місце, спосіб їх вчинення. Розповів про обставини скоєного злочину так, як про них зазначено в обвинувальному акті. Надав показання про те, що він дійсно, у вказані в обвинувальному акті день та час, повторно, таємно та у розмірах, вказаних у обвинувальному акті, викрав чуже майно. Просив суворо його не карати.
Таким чином, обвинувачений, не оспорюючи час, місце, спосіб вчинених кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.2 ст.185 КК України, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, запевнив, що зробив для себе належні висновки, більше такого не повториться.
Представник потерпілої сторони ОСОБА_6 просила Суд суворо не карати обвинуваченого.

Судом встановлено у судовому засіданні, що показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, представник потерпілої правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.
При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 . Суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.
Враховуючи викладене, заслухавши обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідивши всі наявні матеріали кримінального провадження, зокрема, вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 15.08.2019, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк два роки шість місяців та вирок Івано-Франківського міського суду від 07.10.2021, яким останнього засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, приходить до висновку, що вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення, а саме у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, є доведеною поза розумним сумнівом.

Таким чином, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Згідно зі ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, ступінь реалізації злочинного наміру, ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини, щирому каятті.

Крім цього, суд бере до уваги характеризуючі дані обвинуваченого, а саме те, що він раніше неодноразово судимий та станом на дату ухвалення вироку має непогашені та не зняті судимості, не відбуті покарання, офіційно непрацевлаштований, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, його молодий вік, позицію прокурора у судових дебатах, який просив призначити покарання у виді одного року обмеження волі, думку представника потерпілої сторони, яка просила суворо не карати обвинуваченого.

Враховуючи все викладене вище, Суд вважає необхідним і достатнім призначити ОСОБА_4 покарання у межах санкції частини другої статті 185 КК України у виді обмеження волі.

Відтак, виходячи із принципів справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 65 КК України покарання у виді обмеження волі з реальним його відбуванням є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та не становитиме особистий надмірний тягар для особи і не буде занадто жорстоким з огляду на позицію потерпілого та предмети крадіжки і їх вартість.

Судом встановлено, що вироком Івано-Франківського апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України і призначено покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі. На підставі ч. 4 статті 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарання за вказаним вироком та вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.10.2021 року, призначено ОСОБА_4 покарання у виді трьох років обмеження волі та штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В ході судового розгляду з`ясовано, що інформація про часткове відбування покарання у виді обмеження волі та сплату ОСОБА_4 штрафу на виконання вказаного вище вироку Суду відсутня.

У судовому засіданні ОСОБА_4 також підтвердив те, що станом на 10.10.2022 року він не сплатив штраф, призначений вироком Івано-Франківського апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.06.2022 і не з`являвся до місця відбування покарання у виді обмеження волі.

Отже, ОСОБА_4 вважається таким, що не відбув покарання.

За змістом ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, то суд призначає покарання за сукупністю злочинів і визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

У зв`язку із тим, що ОСОБА_4 до постановлення вироку Івано-Франківським апеляційним судом Івано-Франківської області від 01.06.2022 року, яким його засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років обмеження волі та штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів громадян, вчинив новий злочин, то остаточне покарання ОСОБА_4 необхідно призначити з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у рамках вказаного кримінального провадження не обирався, клопотань про його обрання під час судового провадження не надходило.

Судові витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі ст. 70, 72 КК України, та керуючись ст. 100, 349, 367-368, 370-371, 373-376, 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк один рік.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Івано-Франківського апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.06.2022 призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк три роки та штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Згідно з ч. 3 ст. 72 КК України покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень та покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі виконувати самостійно.
Речові докази:
- туалетна вода фірми «La Rive LR PASSWORD FOR MEN», газ до запальничок GAS ON 90ml - повернути за належністю;
- штани зеленого кольору, кофта із капюшоном чорного кольору із малюнками на задній та передній частині зеленого та сірого кольорів повернути власнику;
- два CD-R диски із камер відеоспостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Яремчанський міський суд Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Головуючий суддя: ОСОБА_1