УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 612/419/18
провадження № 51-5673 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 31 січня 2022 року про відмову у відкритті провадження,

встановив:
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 31 січня 2022 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Близнюківського районного суду Харківської області від

13 листопада 2018 року. Оскаржувана ухвала мотивована тим, що за приписами

ч. 1 ст. 463 КПК України, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд його заяви у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування вказує, що до апеляційного суду від звернувся із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Харківського апеляційного суду від

03 жовтня 2019 року, однак суд помилково визначив, що його заява стосувалась перегляду вироку місцевого суду.
Перевіривши касаційну скаргу, долучену до неї копію судового рішення, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України.
Згідно ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульований главою 34 КПК України, у якій наведений вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.
За змістом статей 459 467 КПК України, процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд не розглядає обвинувачення по суті, а лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

Разом з цим, як слідує із рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Праведная проти Росії» (заява № 69529/01, пункти 27-28) та рішення у справі «Попов проти Молдови» № 2 (заява № 19960/04, пункт 46), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.
Як, неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини (рішення у справі «Брумареску проти Румунії», заява N 28342/95, пункт 61, рішення у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42, рішення у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, пункт 33), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Принцип правової (юридичної) визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява N 52854/39, пункт 52, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 43).
За приписами ч. 1 ст. 463 КПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин, крім випадку, передбаченого частиною третьою цієї статті.
За змістом ч. 2 ст. 464 КПК України не пізніше наступного дня після надходження заяви до суду суддя перевіряє її відповідність вимогам статті 462 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами або виключними обставинами.

За правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 522/14170/17 (провадження

№ 51-1836кмо19), вирішення судом питання про відкриття провадження означає, що питання стосується того, чи є підстави для відкриття провадження, тобто таке формулювання дає судді повноваження як відкрити, так і відмовити у відкритті провадження, і вирішення цього питання залежить від наявності або відсутності підстав для відкриття провадження.
Як слідує із заяви ОСОБА_4 від 06 січня 2022 року (вх. 1785/22 від 26.01.2022), яка додана до касаційної скарги, засуджений у вимозі зазначив, що просить апеляційний суд, на підставі ст. 467 ч. 1 КПК України, скасувати ухвалу від 03.10.2019 року і ухвалити нову ухвалу на подання апеляційної скарги на вирок від 13.11.2018 року Близнюківського районного суду Харківської області.

При цьому у вступній частині заяви ОСОБА_4 не вказує судове рішення для перегляду якого за нововиявленими обставинами подана заява.

Разом з цим, в заяві засуджений вважає нововиявленими обставинами: не направлення місцевим судом до суду апеляційної інстанції його апеляційної скарги від 28 листопада 2018 року, штучне створення та підроблення доказів під час ухвалення вироку, а саме технічна зміна показань всіх свідків у вироку місцевого суду від 13.11.2018 року. В подальшому за текстом заяви ОСОБА_4 стверджує, що має право на перегляд саме вироку, та наводить аргументи щодо необхідності перекваліфікації його дій із ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України.

На переконання Верховного Суду, з урахуванням викладеного та за відсутності сформульованої вимоги із чіткою вказівкою на те, яке рішення в порядку глави 34 КПК України засуджений просить переглянути, наведеного ОСОБА_4 обґрунтування, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що предметом перегляду за цією заявою виступає саме вирок місцевого суду, а не ухвала апеляційного суду.

Таким чином, встановивши, що засуджений звернувся із заявою про перегляд на нововиявленими обставинами вироку місцевого суду до суду апеляційної інстанції, який відповідно до ч. 1 ст. 463 КПК України не є судом тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у відкритті провадження за заявою ОСОБА_5 від 06 січня 2022 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Близнюківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
Вагомих аргументів, які б свідчили пронаявність підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали, у касаційній скарзі не наведено та Судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження.
З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає, що з касаційної скарги

ОСОБА_4 та доданих до неї документів не вбачається підстав для її задоволення, а томуу відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 31 січня 2022 року про відмову у відкритті провадження.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3