ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001728 від 06.08.2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтави, громадянина України, освіта середня, одруженого, працюючого ФОП, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 із внесеними змінами, адвоката ОСОБА_11 поданої в інтересах ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 08 грудня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

По справі вирішено питання речових доказів.

Цивільний позов прокурора до ОСОБА_7 про відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілого задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Управління охорони здоров`я виконавчого комітету Полтавської міської ради в рахунок відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілого в розмірі 14263 грн. 43 коп.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ПАТ «Українська пожежно страхова компанія» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_7 , ПАТ «Українська пожежно страхова компанія» на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти в розмірі 21128 грн 06 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 99671 грн 29 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 3677 грн 60 коп.

Стягнуто з з ОСОБА_7 , ПАТ«Українська пожежно страхова компанія» на користь ОСОБА_9 процесуальні витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., з кожного.

Відповідно до вироку суду, 05 серпня 2020 року, приблизно о 19 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_1 по вул.Героїв Сталінграда в м.Полтаві, рухаючись зі сторони вул.Великотирнівської в напрямку вул.23 Вересня, порушив п.п.10.1, 16.13 ПДР, а саме на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг, виконуючи поворот ліворуч у напрямку з`їзду на суміжну дорогу вул. Героїв Сталінграду, виїхав передньою частиною керованого ним автомобіля на зустрічну смугу для руху, не впевнився в безпеці маневру, не надав перевагу в русі транспортному засобу -мопеду марки ApriliaRS50, н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в зустрічному напрямку та допустив з ним зіткнення.

У результаті дорожньо транспортної пригоди водій мопеда ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які кваліфіковано як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя.

Причиною даної автопригоди та наслідків, що від неї настали, стало порушення водієм ОСОБА_7 п.п.10.1, 16.13 ПДР.

Не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу із внесеними змінами на вирок суду в частині призначення додаткового покарання та вирішення цивільного позову. Просить не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, вважає таке покарання явно несправедливим та занадто жорстоким та посилається на необхідність використання власного автомобіля для обслуговування та догляду за хворою матір`ю, яка перебуває на його утриманні. Просить врахувати майновий стан та наявность на його утриманні неповнолітньої дитини, відсутності доказів притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності за порушення ПДР.

Крім цього, обвинувачений в своїй апеляційній скарзі не погоджується з вирішенням судом цивільного позову в частині стягнення майнової та моральної шкоди.

Зазначає, що судом допущено помилку при стягненні із страховика ПрАТ «Українська-пожежно страхова компанія» на користь потерпілого моральної шкоди в розмірі 5% від суми витрат на лікування, а саме 1573,19 грн., яку суд не мав права стягувати через відсутність таких позовних вимог потерпілого до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Вважає, що висновки місцевого суду про заподіяння потерпілому моральної шкоди в розміні 100000 грн. є безпідставними, необґрунтованими, бездоказовими. Потерпілим не було надано жодного доказу на підтвердження розміру моральної шкоди, а судова психологічна експертиза для визначення наявності і можливого розміру моральної шкоди не проведена.

Також не погоджується з рішенням суду про стягнення майнової шкоди в розмірі 21128,06 грн з нього та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в солідарному порядку, дана сума знаходиться в межах розмірах ліміту страхового відшкодування, а тому з обвинуваченого на користь потерпілого підлягає стягненню сума у розмірі франшизи, тобто 1300 гривень.

Таким чином, обвинувачений просить цивільний позов потерпілого задовольнити частково, стягнути на користь потерпілого з обвинуваченого відшкодування майнової шкоди в розмірі 1300 гривень (франшиза), стягнути на користь потерпілого з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відшкодування майнової шкоди в розмірі 19828, 06 гривень, стягнути на користь потерпілого з обвинуваченого відшкодування моральної шкоди в розмірі 18426,81 гривень.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 поданої в інтересах ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" ставить питання про скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та просить відмовити у задоволенні цивільного позову.

На переконання апелянта, у даному випадку, правовідносини між цивільним позивачем і ПАТ «УПСК» є цивільно-правовими і не випливають із обвинувачення, а тому позов потерпілого ОСОБА_9 в кримінальному провадженні може стосуватися лише обвинуваченого ОСОБА_7 , а вимоги до ПАТ «УПСК» можуть розглядатись лише поза межами кримінального провадження, тобто в порядку цивільного судочинства.

Разом із цим, оскільки Страховик несе відповідальність перед потерпілою особою не на підставі загальних правил відшкодування шкоди (деліктної правової моделі), так як не є завдавачем шкоди, він не може бути відповідачем при вирішенні позову в порядку ст. 128 КПК України. Такі позови повинні вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Крім того, вважає, що суд першої інстанції у порушення норм матеріального права, вирішив стягнути кошти з відповідачів у солідарному порядку, в той час як ні ЦК України, ні Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» солідарна відповідальність особи, яка завдала шкоди внаслідок ДТП, та страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не передбачена.

Зазначає, що місцевим судом у порушення норм матеріального права, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, не застосував до спірних правовідносин положення п.30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яке підлягає застосуванню у разі визнання транспортного засобу фізично-знищеним.

В запереченнях на подані апеляційні скарги потерпілий ОСОБА_9 вказує про законність та обґрунтованість вироку суду та безпідставність поданих апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 на підтримку своєї апеляційної скарги, потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_10 , які заперечували щодо поданих апеляційних скарг та вказували про законність та обґрунтованість вироку суду, прокурора, який також вказував про необхідність залишення вироку суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Від адвоката ОСОБА_11 представника ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання про здійснення розгляду справи без його участі.

Суд правильно встановив фактичні обставини провадження та зробив обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, як особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні даного злочину за встановлених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на зібраних по даному кримінальному провадженню та всебічно, повно та об`єктивно досліджених доказах, які детально наведені у вироку суду.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.2 ст. 286 КК України в апеляційних скаргах не оскаржується.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про суворість покарання в частині призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів вважає таким, що заслуговує на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно роз`яснень, що висвітлив Пленум Верховного Суду України в абз.абз 1, 3 п.21 постанови №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року зазначено, що судам, у кожному випадку призначення покарання за ч.ч. 1, 2 ст.286 та ст.287 КК України) необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно .
При апеляційному розгляді скарги на вирок з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 має на утриманні хвору матір ОСОБА_12 1950 року народження, яка за висновком центру первинної медико-санітарної допомоги №2 Полтавської міської ради №320 від 14.05.2021 потребує постійного стороннього догляду, так як 20.04.2021 перенесла ішемічний інсульт в БЛСМА з правобічним легким геміпарезом, елементами моторної дисфозії, що підтверджується наявною медичною документацією в матеріалах провадження /а.п. 4-10 Т.2/
Необхідність постійного використання автомобіля ОСОБА_7 підтверджує й колектив домогосподарства будинку АДРЕСА_2 у ході піклування за своєю хворою матір`ю, для транспортування, лікування та реабілітації. /а.п. 97 Т.2/
Матеріалами кримінального провадження також підтверджується, що ОСОБА_7 характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, яку утримає на виховує самостійно, хвору матір похилого віку, дорожньо - транспортна пригода не призвела до загибелі людей, під час керування транспортним засобом ОСОБА_7 у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував, частково відшкодував заподіяну шкоду здоров`ю потерпілого, надавав іншу допомогу сім`ї потерпілого, а тому колегія суддів вважає недоцільним призначати йому додаткове покарання за ч.2 ст.286 КК України - у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Крім того, в судовому засіданні під час перегляду оскаржуваного вироку було встановлено, що обвинувачений частково відшкодовує завдану кримінальним правопорушенням шкоду потерпілому ОСОБА_13 , яку суд вирішив стягнути, згідно оскаржуваного вироку, у ході часткового задоволення цивільного позову. До того ж, обвинувачений пояснив, що позбавлення його права керувати транспортними засобами позбавить його можливості відшкодовувати потерпілому моральну шкоду.
Врахувавши всі обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 08 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання підлягає зміні із прийняттям рішення судом апеляційної інстанції про непризначення обвинуваченому за ч.2 ст.286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде відповідати тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та досягненню мети покарання, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України. Судом першої інстанції цивільний позов потерпілого до ОСОБА_7 , ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди був задоволений частково і на користь ОСОБА_9 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_7 , ПАТ «Українська пожежно страхова компанія» в рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти в розмірі 21128 грн 06 коп. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 99671 грн 29 коп. Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 3677 грн 60 коп. Стягнуто з ОСОБА_7 , ПАТ«Українська пожежно страхова компанія» на користь ОСОБА_9 процесуальні витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., з кожного.

Разом з тим, з прийнятим судом рішенням, в частині часткового вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 суд апеляційної інстанції не погоджується, таке рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтується на законі, з таких підстав.

Вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентоване ст.129 КПК України, в частині першій якої встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Зокрема, наводячи свої мотиви, суд першої інстанції безпідставно послався на солідарний порядок стягнення коштів з обвинуваченого та страхової компанії ПрАТ «Українська пожежно страхова компанія».

Колегія суддів вважає, що обраний судом першої інстанції підхід ставить у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до страховика, що призводить до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК.

Відповідно ст. 55, 124 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно ч. 2 ст. 127 КПК, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні, а згідно ч. 1 ст. 128 цього Кодексу особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому КПК (ст. 62 КПК).

Судом встановлено, що ОСОБА_7 керував транспортним засобом марки ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_1 , а отже він є зобов`язаною особою, яка несе відповідальність перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

З матеріалів провадження вбачається, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ 21011 державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується страховим полісом № АР/ 0173076. Страхова сума на одного потерпілого складає 260000 грн; за шкоду, заподіяну майну 130000 грн. / а.п. 184 Т1/

При цьому положення ч. 1 ст. 128 КПК щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до будь-якої особи (фізичної або юридичної), яка за законом виконує обов`язок з відшкодування шкоди, завданої обвинуваченим, як це мало місце у випадку з ПАТ «УПСК», яке у свою чергу виступає такою юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність перед потерпілими, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди і яка має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити до неї цивільний позов.

Колегія суддів вважає, що залучення ПАТ «УПСК» до участі у кримінальному провадженні як цивільного відповідача узгоджується з вимогами ст. 62, 128 КПК, оскільки обов`язок відшкодування шкоди, завданої ДТП, у тому числі, якщо йдеться про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом протиправного спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини. При цьому застосування положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ») у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право потерпілої особи, у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 286 КК, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди, що також узгоджується зі ст. 15, 16 ЦК.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що потерпілий ОСОБА_9 здійснив своє волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права, та в межах кримінального провадження звернувся з цивільним позовом до страховика про стягнення шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, внаслідок чого такий цивільний позов має бути розглянутий судом по суті.

Твердження в апеляційній скарзі представника ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про те, що вимоги до ПАТ «УПСК» можуть розглядатись лише поза межами кримінального провадження, тобто в порядку цивільного судочинства, є помилковими та такими, що не гуртуються на кримінально процесуальному законодавству в цілому.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Висновком проведеної судової товарознавчої експертизи від 28.09.2021 року встановлено, що збиток, завданий власникові транспортного засобу Aprilia, д.н.з. НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , станом на 27.09.2021 року, становив 14553, 75 грн.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до наявної в матеріалах провадження розписки ОСОБА_7 добровільно відшкодував 6100 гривень на лікування потерпілого, та ним проплачено рахунок на придбання титанової металоконструкції для операції ОСОБА_9 на суму 16 200 гривень та ліки на суму 2372 гривень. /а.п. 96 Т.1/

Разом з цим, як встановлено у судовому засіданні вартість витрат на лікування потерпілого по наданим чекам становить 6574,31 гривень .

Таким чином, загальний розмір витрат на лікування складає 25 146, 31 гривень, а саме 6574,31 гривень ( понесені потерпілим витрати на лікування) та проплачений обвинуваченим рахунок на придбання титанової металоконструкції для операції ОСОБА_9 на суму 16 200 гривень та ліки на суму 2372 гривень.

Таким чином, розмір матеріального збитку від пошкодження мопеду у сумі 14553, 75 гривень та залишок у сумі 474,31 гривень понесених витрат на ліки за мінусом суми, яку сплатив обвинувачений ОСОБА_7 згідно розписки (6574,31 грн.- 6100 грн =474,31) знаходиться у межах розміру ліміту страхового відшкодування. А тому ця сума має бути відшкодована виключно ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Покладення місцевим судом обов`язку відшкодування майнової шкоди на страхувальника, тобто ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає неправильним.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність підстав позову і вини обвинуваченого в спричиненні моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 злочинними діями обвинуваченого внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
На думку колегії суддів, при вирішення питання про відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 суд першої інстанції належним чином врахував обставини, що мають значення, та визначив розмір цього відшкодування, який є справедливим та відповідає дійсному обсягу заподіяних останньому моральних страждань, переживань та життєвих незручностей внаслідок отриманого тілесного ушкодження.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому, визначений судом першої інстанції, відповідає вимогам розумності і справедливості.
Так, відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Пункт 9 зазначеної Пленуму Верховного Суду України передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Розмір відшкодування моральної шкоди тісно пов`язаний з обставинами справи, з самою особою, оскільки різні протиправні дії призводять до неоднакових наслідків емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхніх фізичних та психологічних особливостей тощо.
Обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан потерпілого, можуть бути: неможливість продовжувати активне суспільне життя, втрата певних навичок та здібностей, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, втрата роботи, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що окрім матеріальної шкоди, потерпілому ОСОБА_9 завдані немайнові втрати, спричинені моральними стражданнями та пов`язані з з перенесеним фізичним болем, тривалістю стаціонарного та амбулаторного лікування, тимчасовою непрацездатністю, вимушеними негативними змінами, які порушили звичний спосіб його життя, зумовили вживати заходів для відновлення стану здоров`я. Отримані ним тілесні ушкодження є тяжкими по ознаці небезпеки для життя. Однак при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує і майнове становище обвинуваченого.
Вирішуючи питання щодо розміру стягнення моральної шкоди апеляційний суд дійшов висновку, що моральна шкода визначена місцевим судом в розмірі 100000 грн. відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь глибини та тривалості душевних страждань потерпілого, характер, обставини скоєного злочину.
За таких обставин твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого про необхідність зменшення суми моральної шкоди до 20000 гривень не ґрунтується на матеріалах провадження та зазначена сума є неспіврозмірною завданим наслідкам.
При цьому, місцевий суд припустився помилки в розрахунку розмір моральної шкоди, яку зобов`язаний відшкодувати страховик.

Так, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодовує моральну шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, на підставі ст..26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Зважаючи на те, що загальний розмір витрат на лікування склав 25146, 31 гривень, а не 6574,31 гривень, як було зазначено судом першої інстанції, то виходячи з цих положень закону, розмір моральної шкоди, яку зобов`язаний відшкодувати страховик складає 1257,32 гривень, виходячи з розрахунку: 25146, 31 грн х 5% = 1257,32 грн.

Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди заявлено лише до обвинуваченого, то її розмір підлягає зменшенню в такій частині.

Тобто із обвинуваченого, в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 98742, 68 грн. (100000 1257,32= 98742, 68 грн).

Відповідно до частини першої статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу (пункт 1 частини першої статті 118 КПК України).

Враховуючи, що положення процесуального закону закріплюють обов`язок щодо покладення процесуальних витрат виключно на обвинуваченого, стягнення витрат на правову допомогу із цивільного відповідача ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" є невірним.

У зв`язку із цим, колегія суддів приходить до висновку про невірного вирішення у вироку питання про розподіл процесуальних витрат, а саме витрат на правову допомогу на користь потерпілого ОСОБА_9 з ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", та необхідності стягнення їх з обвинуваченого ОСОБА_7 у визначеному місцевим судом розмірі 4000 гривень.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду в частині додаткового покарання та вирішення цивільного позову через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, задовольнивши таким чином частково апеляційні скарги обвинуваченого та представника представника ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія".

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 з внесеними змінами, адвоката ОСОБА_11 поданої в інтересах ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 08 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову змінити.

Пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання та призначити йому 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

На підставі ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Стягнути з ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь потерпілого ОСОБА_9 компенсацію за заподіяну матеріальну шкоду 14 553 гривень 75 копійок, витрати на лікування в сумі 474 гривень 31 копійку, компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 1257 гривень 32 копійки, а всього 16 285 гривень 38 копійок.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 компенсацію за заподіяну моральну шкоду в сумі 98 742 гривень 68 копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 процесуальні витрати за залучення адвоката в розмірі 4000 гривень.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4