КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3048/2022 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 591 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер № 753/7562/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду з використанням відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах особи, щодо якої здійснюється екстрадиційна перевірка ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 23 липня 2022року,

за участю:
прокурора ОСОБА_9 ,

особи, щодо якої здійснюється екстрадиційна перевірка ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 )

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 23.07.2022 року частково задоволено клопотання начальника відділу екстрадиції та співробітництва Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт)до вирішення питання про його видачу та фактичну передачу до Федеративної Республіки Німеччина, але не більше дванадцяти місяців, та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) строком на 59 днів, тобто до 19.09.2022 року, щодо:

ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України та Держави Ізраїль, уродженця Російської Федерації, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який розшукується компетентними органами Федеративної Республіки Німеччина за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених § 129 абз. 1, абз. 5, речення 1, речення 2; § 263 абз. 1, абз. 3 речення 2 № 1, абз. 5; § 25 абз. 2, § 53 (створення злочинної організації для вчинення тяжких злочинів, участь у її діяльності, вербування та підтримка її учасників, а також шахрайство, вчинене організованою групою, в особливо великих розмірах) КК Федеративної Республіки Німеччина.

Згідно з ухвалою суду першої інстанції, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту), оскільки застосування щодо останнього тільки такого запобіжного заходу до фактичної передачі компетентним органам Федеративної Республіки Німеччина є достатнім для попередження можливих спроб ОСОБА_7 переховуватися з метою уникнути передачі його правоохоронним органам Федеративної Республіки Німеччина та з метою уникнення ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_6 подав в інтересах особи, щодо якої здійснюється екстрадиційна перевірка ОСОБА_7 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Мотивуючи апеляційні вимоги зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали слідчим суддею було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема порушено територіальну підсудність розгляду вказаного клопотання, застосовано екстрадиційний арешт за відсутності підстав для подальшої видачі (екстрадиції) ОСОБА_7 , застосовано найсуворіший запобіжний захід за відсутності наявних для того підстав.

Апелянт наголошує, що на момент розгляду Дарницьким районним судом міста Києва клопотання про застосування до ОСОБА_7 екстрадиційного арешту, ОСОБА_7 не знаходився під вартою, а був фактично затриманий. Таким чином на думку захисника прокурором порушено вимоги ч. 1 ст. 584 КПК України, оскільки клопотання про екстрадиційний арешт подається до слідчого судді виключно за місцем тримання особи під вартою.

Крім того захисник стверджує про наявність підстав для відмови у видачі (екстрадиції) ОСОБА_11 . Вказує при цьому на набуття ОСОБА_7 30.09.2016 року статусу громадянина України, переслідування ОСОБА_7 на території України у зв`язку зі злочинами, за які вимагається видача та порушення права останнього на захист при винесенні ордеру про арешт у Федеративній Республіці Німеччина.

Апелянт звертає увагу суду, що ОСОБА_7 у рамках кримінального провадження № 0000583 від 13.03.2020 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 КК України (в редакції згідно із Законом України від 04.06.2020 № 671-ІХ); ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України; ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2, 3 ст. 209 (в редакції згідно із Законом України від 16.12.2019 № 361-ІХ) КК України. В рамках вказаного кримінального провадження орган досудового розслідування посилався на справу №730Js968/20, в якій німецький суд видав ордер на арешт, що на думку захисника свідчить про безумовний зв`язок цих двох проваджень.

За таких обставин ОСОБА_12 вже переслідується компетентним органом України за підозрою у вчиненні шахрайства та участі у злочинній організації, а тому не може бути виданий до Федеративної Республіки Німеччина у зв`язку з аналогічним кримінальним правопорушенням, що мало б слугувати підставою для відмови у видачі ОСОБА_7 .

Одночасно апелянт зауважив, що на момент винесення ордеру ОСОБА_7 від 16.11.2020 року останній перебував на території України, не був повідомлений про дату та час розгляду, не мав можливості бути присутнім чи направити свого захисника для участі у вказаному судовому засіданні, а тому був позбавлений права на захист.

Щодо відсутності ризику втечі ОСОБА_7 від правоохоронних органів зазначає, що в ході проведення обшуку у останнього вилучено паспорт для виїзду за кордон та паспорт громадянина Ізраїлю, що свідчить про неможливість ОСОБА_7 перетину кордону України.

Крім того, додатково повідомив, що на час розгляду апеляційної скарги ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29.07.2022 року скасовано постанову про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 від 13.07.2022 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, щодо якої вирішується питання про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_13 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, 06.07.2022 року ОСОБА_7 затримано на території м. Києва у зв`язку із міжнародним розшуком компетентними органами Федеративної Республіки Німеччина за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених § 129 абз. 1, абз. 5, речення 1, речення 2; § 263 абз. 1, абз. 3 речення 2 № 1, абз. 5; § 25 абз. 2, § 53 ( створення злочинної організації для вчинення тяжких злочинів, участь у її діяльності, вербування та підтримка її учасників, а також шахрайство, вчинене організованою групою, в особливо великих розмірах) КК Федеративної Республіки Німеччина.

08.07.2022 року Святошинським районним судом міста Києва до ОСОБА_7 застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб, тобто до 12.08.2022 року.

До Офісу Генерального прокурора надійшов запит Федерального відомства юстиції Федеративної Республіки Німеччина про видачу громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до відповідальності за вчинення вказаних злочинів.

Відповідно до матеріалів запиту ОСОБА_7 перебуває у розшуку компетентних органів Федеративної Республіки Німеччина за вчинення в період з 2016 року по 2020 рік особливо тяжких злочинів у складі організованої групи, у результаті яких 364 потерпілим завдано збитки на загальну суму 8 249 489, 74 Євро.

Районним судом м. Бамберг Федеративної Республіки Німеччина 16.11.2020 року видано ордер на арешт ОСОБА_7 .

Запит німецької сторони та інші документи про видачу відповідають вимогам Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, якою врегульовано відносини між Україною та Федеративною Республікою Німеччина з питань екстрадиції.

Згідно з запитом ОСОБА_7 є громадянином Держави Ізраїль.

Компетентні органи України не проголошували остаточне рішення стосовно цієї особи у зв`язку з правопорушеннями, за які вимагається його видача та не ухвалювали рішення не порушувати чи припиняти переслідування у зв`язку з цими самими правопорушеннями.

Запити інших держав про видачу ОСОБА_7 не надходили.

Діяння, вчинення яких інкримінуються ОСОБА_7 , не належать до військових злочинів, не мають політичного характеру, відповідають ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч.1 ст. 255 КК України і є екстрадиційними, оскільки за їх вчинення передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк більше року.

Згідно зі ст. 49 КК України строки давності притягнення вказаної особи до кримінальної відповідальності за інкриміновані кримінальні правопорушення не закінчилися.

Проведення екстрадиційної перевірки обставин, які можуть перешкоджати видачі ОСОБА_7 до Федеративної Республіки Німеччина доручено 08.07.2022 року Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора.

За повідомленням уповноважених органів України ОСОБА_7 не є громадянином України, статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту не має, за станом здоров`я може утримуватися у слідчому ізоляторі та бути етапованим.

Разом з цим, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України у кримінальному провадженні № 00001608 від 24.12.2021 року.

13.07.2022 року Офісом Генерального прокурора прийнято рішення про його видачу до Федеративної Республіки Німеччина для притягнення до кримінальної відповідальності.

Виходячи з положень ч. 5 ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників щодо можливості повторного затримання особи після отримання запиту про видачу, Офісом Генерального прокурора надано доручення на затримання ОСОБА_7 для вирішення питання про застосування до нього екстрадиційного арешту.

21.07.2022 року ухвалою Київського апеляційного суду скасовано ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду від 08.07.2022 року та постановлено нову ухвалу, відповідно до якої у задоволенні клопотання керівника Святошинської окружної прокуратури міста Києва про застосування тимчасового арешту відносно ОСОБА_7 строком на 40 діб відмовлено.

22.07.2022 року працівниками Національної поліції України ОСОБА_7 затримано та поміщено до ІТТ ГУНП в м. Києві, яке знаходиться під юрисдикцією Дарницького районного суду міста Києва.

Начальник відділу екстрадиції управління екстрадиції та співробітництва Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до ОСОБА_7 , до вирішення питання про його видачу та фактичну передачу до Федеративної Республіки Німеччина.

23.07.2022 року ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва частково задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) строком на 59 днів, тобто до 19.09.2022 року, або до його фактичної видачу до Федеративної Республіки Німеччина.

Колегія суддів не погоджується з таким рішенням слідчого судді з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ч.2 ст.29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою не інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В ст. 1 та 2 Європейської конвенції «Про видачу правопорушників» від 13 грудня 1957 року, яка була ратифікована Законом України № 43/98-ВР від 16 січня 1998 року закріплено зобов`язання сторін видавати одна одній, з урахуванням положень та умов викладених в Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючи Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою. Видача правопорушника проводиться за дії, які відповідно до законодавства обох держав є злочинами.

Ч. 1 ст.61 Конвенції «Про правову допомогу і правові відношення в цивільних, сімейних і кримінальних справах" від 22 січня 1993 року передбачається, що особа, яка потребує видачі, за клопотанням може бути взята під варту і до отримання вимоги про видачу.

При розгляді апеляційної скарги, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

При цьому слід враховувати, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Відповідно до вимог п.9 ч.1 ст.541 КПК України, екстрадиційний арешт це застосування запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою з метою забезпечення її видачі (екстрадиції).

Згідно з ч.1 ст.584 КПК України після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 584 КПК України разом із клопотанням на розгляд слідчого судді подаються:

1) копія запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (екстрадицію), засвідчена центральним органом України;

2) документи про громадянство особи;

3) наявні матеріали екстрадиційної перевірки.

Одночасно слідчий суддя при вирішенні даного питання має керуватися і положеннями п. 1 ст. 1 ст. 589 КПК України, згідно якого у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, слідчий суддя вищезазначених вимог закону не дотримався.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 25 Конституції України визначає, що громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство.

Відповідно до ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України від 18.01.2001 №2235-III "Про громадянство України".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про громадянство України" громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу АДРЕСА_2 , і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Згідно з положеннями ст. 21 Закону України «Про громадянство» рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 7, 8, 10-13, 15 цього Закону внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.

Не може бути скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України стосовно особи, яка на момент прийняття такого рішення була неповнолітньою, недієздатною, крім випадків подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Як вбачається з наданих до суду матеріалів, 30.08.2019 року ОСОБА_7 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області з заявою про оформлення набуття громадянства України.

30.09.2019 року ОСОБА_7 набув громадянства України за територіальним походженням.

Будь-які документи, які б свідчили, що ОСОБА_7 позбавлений громадянства України в матеріалах відсутні.

Колегія суддів приходить до висновку, що посилання у клопотанні про застосування екстрадиційного арешту про позбавлення ОСОБА_7 громадянства України є недоведеними, оскільки матеріали, що обґрунтовують клопотання відповідного рішення Державної міграційної служби не містять.

Натомість наявний у матеріалах провадження Лист Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації, що повідомляє про існування рішення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 29.06.2022 року про скасування рішення ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 30.09.2019 року про оформлення набуття ОСОБА_7 громадянства України за територіальним походженням має виключно інформативний характер та не може слугувати підставою для прийняття процесуальних рішень.

За таких обставин твердження прокурора про скасування рішення про набуття ОСОБА_7 громадянства України слід вважати недоведеним, що в свою чергу є підставою для відмови у видачі особи іноземній держави в розумінні вимог п.1 ч. 1 ст. 589 КПК України та позбавляє необхідності у застосуванні екстрадиційного арешту.

Крім того 29.07.2022 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва скасовано постанову Виконувача обов`язків Генерального прокурора ОСОБА_14 від 13.07.2022 року про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 . Вказана обставина на думку колегії свідчить, що на даний час підстави для застосування запобіжного заходу у тому числі у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) перестали існувати.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи слідчого судді про визнання наявності підстав для застосування щодо ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) з метою видачі іншій державі є сумнівними, оскільки на даний час постанова Виконувача обов`язків Генерального прокурора ОСОБА_14 від 13.07.2022 року про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 скасована, а тому станом на момент розгляду апеляційної скарги захисника у суду відсутні підстави в обмежені прав ОСОБА_7 на свободу і особисту недоторканість.

Згідно з ч. 3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Оскільки стороною, що проводить екстрадиційну перевірку не доведено належним чином, що стосовно ОСОБА_7 скасовано рішення про набуття статусу громадянина України, а рішення компетентного органу про видачу особи іноземній державі скасовано, тому відсутні підстави утримання ОСОБА_7 під вартою та застосування щодо нього екстрадиційного арешту, а отже апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 181, 194, 376, 404, 405, 407, 422, 585 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах особи, щодо якої здійснюється екстрадиційна перевірка ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 23.07.2022 року, якою частково задоволено клопотання начальника відділу екстрадиції та співробітництва Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про застосування щодо ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до вирішення питання про його видачу та фактичну передачу до Федеративної Республіки Німеччина, але не більше дванадцяти місяців, та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) строком на 59 днів, тобто до 19.09.2022 року, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання начальника відділу екстрадиції та співробітництва Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про застосування щодо ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до вирішення питання про його видачу та фактичну передачу до Федеративної Республіки Німеччина, але не більше дванадцяти місяців відмовити.
ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з-під варти.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4