УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року

м. Київ
Справа № 721/1073/21
Провадження № 51-1534 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Путивльського районного суду Чернівецької області від 12 січня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 24 березня 2022 року щодо
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Селянин Путивльського району Чернівецької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Путивльського районного суду Чернівецької області від 12 січня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі. Вирішено взяти під варту ОСОБА_5 в залі судового засідання. Строк відбування покарання ОСОБА_5 вирішено обчислювати з 12 січня 2022 року.

Вирок Путивльського районного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2021 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років й звільнено на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки, вирішено виконувати самостійно.

Згідно з вироком 18 серпня 2021 року близько 01 год. 20 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території двору свого господарства за адресою АДРЕСА_1 , під час раптово виниклого конфлікту зі своїм братом ОСОБА_6 , переслідуючи умисну мету, направлену на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, розуміючи небезпечний для життя та здоров`я потерпілого характер свої дій і бажаючи завдати його здоров`ю значної шкоди, але не бажаючи при цьому настання його смерті, з достатньою силою завдав потерпілому один удар кухонним ножем в область спини.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани спини з пошкодженням нирки і утворенням гематоми біля нижнього полюса правої нирки та гематоми заочеревного простору справа.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 24 березня 2022 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 було залишено без задоволення, а вирок Путивльського районного суду Чернівецької області від 12 січня 2022 року без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості правопорушення та особі засудженого, його явну несправедливість через суворість, просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог захисник вказує на те, що, призначаючи засудженому покарання, суди першої та апеляційної інстанцій з достатньою повнотою не врахували дані про особу обвинуваченого, який за місцем свого проживання характеризується позитивно, а також такі обставини як щире каяття, відшкодування завданої шкоди потерпілому й те, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до ОСОБА_5 положення ст. 75 КК України та не звільнив його від відбування покарання з випробуванням.
Крім цього захисник ОСОБА_4 зазначає, що прокурор в порушення вимог ст. 291 КПК України штучно розділив вчинення одного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, щодо двох потерпілих у два різних кримінальних провадження й направив до суду два обвинувальних акта, у зв`язку з чим ОСОБА_5 було двічі засуджено за вчинення одного злочину двома вироками.
У зв`язку з цим захисник також стверджує, що судове рішення було ухвалене незаконним складом суду, оскільки суддею ОСОБА_7 раніше розглядалося інше кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , де його було визнано винуватим у вчиненні злочину за тих самих обставин стосовно іншої потерпілої ОСОБА_8 (його дружини), про що було ухвалено вирок Путивльського районного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2021 року. На думку захисника, це є підставою, передбаченою ст. 75 КПК України, для встановлення необ`єктивності й упередженості судді. Вбачає порушення при цьому суддею норм, передбачених ст. 80 КПК України, оскільки суддя, на його думку, була зобов`язана заявити самовідвід.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діяння за ч.1 ст. 121 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Стосовно доводів захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_5 покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного; обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких; дані про особу винного,який є раніше несудимим; позитивну характеристику за місцем його проживання, а також те, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування витрат на лікування потерпілого і

надання останньому допомоги після вчинення кримінального правопорушення. Обставиною, яка обтяжує покарання, судом визнано вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 69 КК Україниза наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексуза цей злочин.

Суд першої інстанції, проаналізувавши та надавши оцінку всім указаним обставинам, призначив ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК України. Призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Надалі Чернівецький апеляційний суд, належно перевіривши доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 щодо суворості призначеного покарання й безпідставного незастосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, дійшов висновку про те, що обставини, на які захисник, обвинувачений та потерпілий посилаються в апеляційних скаргах, були належним чином враховані судом першої інстанції при визначенні виду та розміру призначеного покарання, тому підстав для зміни вироку немає.
За відсутності касаційного приводу на погіршення становища засудженого, колегія суддів Верховного Суду не ставить під сумнів обґрунтованість висновків попередніх інстанцій про застосування положень ст. 69 КК України щодо призначення покарання за інкримінований ОСОБА_5 злочин.
Стосовно тверджень захисника ОСОБА_4 про те, що прокурор в порушення вимог ст. 291 КПК України штучно розділив вчинення одного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, щодо двох потерпілих у два різних кримінальних провадження та направив до суду два обвинувальних акта, у зв`язку з чим ОСОБА_5 було двічі засуджено за вчинення одного злочину двома вироками, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Як убачається зі змісту сформульованого у вироку Путивльського районного суду Чернівецької області від 12 січня 2022 року обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_5 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, виключно щодо потерпілого ОСОБА_6 за вказаних у вироку обставин.
З огляду на викладену норму закону, суд розглянув кримінальне провадження стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Жодних даних про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_5 щодо іншої потерпілої особи у змісті сформульованого обвинувачення у цьому кримінальному провадженні немає.
Крім того, як убачається зі змісту сформульованого обвинувачення у вироку Путивльського районного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2021 року, на який посилається захисник ОСОБА_9 у своїй касаційній скарзі, ОСОБА_5 було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, відносно іншої потерпілої особи, а саме відносно своєї дружини ОСОБА_8 . При цьому це діяння було вчинено ним у тому ж місці (двір), у схожий спосіб, за тих самих обставин, в той же день, але в інший час.
При цьому ні в змісті вироку Путивльського районного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2021 року, ні в змісті вироку Путивльського районного суду Чернівецької області від 12 січня 2022 року, немає даних, які б вказували на те, що діяння обвинуваченого ОСОБА_5 відносно потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_6 були охоплені єдиним умислом, переслідували спільну мету та/або носили характер продовжуваного злочину.
Щодо доводів захисника про наявність підстав, передбачених ст. 75 КПК України, для самовідводу судді й порушення таким чином суддею ОСОБА_7 положень ст. 80 КПК України, у зв`язку з попереднім ухваленням нею вироку Путивльського районного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2021 року, яким вона визнала ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину за тих самих обставин стосовно іншої потерпілої ОСОБА_8 , а тому фактично, на думку захисника, висловила свою позицію ще до розгляду цього кримінального провадження, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 80 КПК України відвід судді може бути заявлений з підстав, передбачених статтями 75, 76 КПК України. За цих же обставин суддя має заявити самовідвід.
Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_5 , обґрунтовано вказав, що жодних даних, які свідчили б про наявність підстав для відводу судді ОСОБА_7 , передбачених чинними нормами кримінального процесуального закону, у матеріалах кримінального провадження не міститься. Жодних фактів, які можуть ставити під сумнів безсторонність судді як з точки зору об`єктивного, так і суб`єктивного критерію, заявник не навів.
Разом з тим, апеляційним судом було встановлено, що до початку судового розгляду в суді першої інстанції суддя, оголосивши склад суду, який буде розглядати кримінальне провадження, роз`яснила обвинуваченому його право на подання заяви про відвід, однак будь-яких заяв ОСОБА_5 не подавав. Заяв про відвід головуючому судді під час судового розгляду від ОСОБА_5 також не було.
Сам по собі факт попереднього розгляду суддею іншого кримінального провадження щодо цього ж обвинуваченого за вчинення іншого злочину не може ставити під сумнів безсторонність і неупередженість судді.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду обґрунтовано дійшла висновку про те, що підстав, передбачених статями 75, 76 КПК України, для самовідводу судді ОСОБА_7 не встановлено, а твердження захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_5 про невідповідність ухваленого рішення вимогам КПК України за критерієм законності складу суду є безпідставними, з чим погоджується й колегія суддів Верховного Суду.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_9 та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Путивльського районного суду Чернівецької області від 12 січня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 24 березня 2022 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3