Справа № 588/466/22
Провадження № 1-кп/591/419/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2022 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Суми угоду про визнання винуватості від 22.06.2022 року в кримінальному провадженні за №00000070 від 16.05.2022 року по обвинуваченню : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Лебедин Сумської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території
с. Новгородське Охтирського району Сумської області в умовах здійсненої окупації, у період часу з 16 по 25 березня 2022 року (більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) вчинила кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України за наступних обставин.
Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є російська федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.
У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.
Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.
Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.
Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.
Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.
31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 2 березня 1999 року № 42ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.
Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований російською федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.
Статтями 1 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.
Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.
Відповідно до статей 132134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.
Всупереч вказаним нормам президент російської федерації (далі рф) ОСОБА_6 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф (далі по тексту - зс рф) на територію України.
22 лютого 2022 року президент російської федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання збройних сил рф за межами рф, яке було задоволено.
24 лютого 2022 року о 5 годині президент російської федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.
У подальшому на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зс рф шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та у подальшому продовжено.
Досудовим розслідуванням встановлено, що в період з 16 березня по 25 березня 2022 року збройними силами російської федерації військовослужбовцями країни агресора, у силовому виді за допомогою військової техніки шляхом вторгнення було захоплено - окуповано с. Новгородське Охтирського району Сумської області. Для запровадження та утримання у незаконний спосіб місцевих мешканців села Новгородське Боромлянської громади, військовослужбовці російської федерації, з метою повного контролю над захопленою територією, використовуючи силу та вогнепальною зброю на в`їздах та виїздах з території вказаного села обладнали ворожі бойові озброєні блокпости, а також введено спеціальний режим переміщення місцевого населення окупованою територією.
Крім цього, військовослужбовці рф, перебуваючи у незаконний спосіб на території села проводили обшуки домоволодінь місцевого населення та фактично захопили будівлю залізничної станції «Ворожба».
Так, 17 березня 2022 року, тобто, на другий день після захоплення представниками окупаційних військ російської федерації с. Новгородського Охтирського району Сумської області, громадянка України ОСОБА_5 , проживаючи у період окупації у будинку
АДРЕСА_1 , достовірно знаючи про перебування збройних формувань та окупаційних військ російської федерації на території вказаного села, підтримуючи збройну агресію російської федерації проти України, діючи умисно, добровільно, з метою завдання шкоди суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, достовірно усвідомлюючи, що військовослужбовці збройних сил російської федерації шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглися на територію України, в тому числі і в Сумську область, та здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе господарське та оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти з метою окупації України, за відсутності будь якого примусу та погроз з боку військових, добровільно вступила в контакт з солдатами російської федерації представниками збройних та воєнізованим формувань держави-агресора, запропонувавши їм матеріальні ресурси для нормальної життєдіяльності та виконання своїх незаконних дій по захопленню населеного пункту на території України.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вчинення умисних дії, спрямованих на надання матеріальних ресурсів військовослужбовцям держави агресора (російської федерації) ОСОБА_5 , у період часу з 17 по 25 березня 2022 року, за місцем свого мешкання, як на подвір`ї так і біля свого домоволодіння по АДРЕСА_1 , діючи умисно, з власної ініціативи та підтримуючи збройну агресію російської федерації на території України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, маючи демонстративний та відкритий перед населенням громади села постійний зв`язок з військовослужбовцями країни-агресора (російської федерації), неодноразово, добровільно та безоплатно надавала в розпорядження матеріальні ресурси раніше не знайомим військовослужбовцям, кожної ротації окупаційних військ рф, а саме: наявні у неї алкогольні та тютюнові вироби, які в свою чергу в період окупації вказаного населеного пункту не надавала місцевим мешканцям, тим самим інтереси та потреби окупантів ставила в пріоритет перед односільчанами.
Переслідуючи мету надання допомоги збройним силам російської федерації, протягом окупації ОСОБА_5 підтримувала дружні стосунки з військовими особами збройного формування країни-агресора, забезпечувала їх матеріальними ресурсами, у зв`язку з чим мала привілеї перед іншими місцевими мешканцями: могла безперешкодно переміщуватись по території окупованого
с. Новгородське Охтирського району Сумської області, користувалась прихильністю з боку військовослужбовців російської федерації, мала можливість впливати на їх дії щодо способу обстеження домоволодінь місцевих жителів.
Вказані протиправні дії ОСОБА_5 вчиняла без застосування відносно неї чи членів її родини фізичного чи психологічного впливу, а також без погроз застосування зброї військовослужбовцями рф.
ОСОБА_5 , обвинувачується у тому, що вона, своїми умисними діями, які виразилась у передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним та воєнізованим формуванням держави агресора, вчинила кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_7 вину визнала в повному обсязі, підтвердила фактичні обставини викладені в обвинувальному акті.Щиро кається, просила суворо не карати.
22.06.2022 р. між прокурором та обвинуваченою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_5 - беззастережно визнає обвинувачення в обсязі підозри у кримінальному провадженні;
-сторони погоджуються на призначення покарання обвинуваченому за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України у виді штрафу у розмірі позбавлення волі строком на 03 роки із застосуванням ст. 75,76 на 1 рік.

Під час підготовчого судового засідання встановлено, що обвинувачений цілком розуміє положення п.п.1-4 ч.4 ст. 474, п.1ст.394, п.1 ч. 3ст. 424, ст.476 КПК України; укладення угоди сторонами є добровільним. Умови укладеної угоди не суперечать вимогам КПК України; правова кваліфікація, яка є вірною, передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості; умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; відсутні дані щодо неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань; наявні підстави для визнання винуватості.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що укладена угода про визнання винуватості відповідає нормам матеріального та процесуального закону і її слід затвердити.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.
Речові докази та судові витрати відсутні.
Керуючись ст.ст.314,370, 374, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 22.06.2022 року між прокурором Сумської обласної прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст. 111-1 КК України.
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України, призначивши її покарання за цим законом у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки.
На підставі ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 01 (один) рік зобов`язавши її:
1. періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м.Суми протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обвинуваченим вирок може бути оскаржений виключно з підстав, зазначених в п. 1 ч.4 ст.394 КПК України.
Прокурором вирок може бути оскаржений виключно з підстав, зазначених в п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_8 -Когер