- ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Комсомольськ (Горішні Плавні) Полтавської області, громадянина України, українцем, з середньо-технічною освітою, не одруженого, на утриманні дітей та інших осіб не має, не має інвалідності, не військовозобов`язаний, не був і не є учасником бойових дій, працює вантажником у ВСП «Полтава-Автокомплект», проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 . зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,
В цей же час по території садового товариства «Коноплянка» зі сторони будівлі охорони в напрямку до автодороги Горішні Плавні-Келеберда, керуючи автомобілем Daewoo Lanos державний номер НОМЕР_2 , порушуючи вимоги п.2.9. а) Правил дорожнього руху України, де вказано, водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи iншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, перебуваючи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, рухався водій ОСОБА_4 .
п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
Внаслідок ДТП ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: компресійного перелому тіла 3-го поперекового хребця, рваної рани лівого передпліччя з пошкодженням розгинача кисті, після травматичної невропатії променевого нерву зліва, які утворилися від дii тупих предметів і за ступенем тяжкості відносяться до середнього ступеню тяжкості, які викликали довготривалий розлад здоров`я.
У даній дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_4 , вбачаються невідповідності з вимогами п.п. 10.1., 10.2 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даноi пригоди.
Вiдповiдно до висновку експерта №1059 від 19.10.2021 в момент ДТП ОСОБА_4 перебував в стані легкого алкогольного сп`яніння, від вживання етилового алкоголю і наркотичного сп`яніння, від вживання наркотичних речовин, які містять синтетичну марихуану.
Таким чином, своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 в ході судового розгляду вину визнав повністю, не оспорює обставин, викладених в обвинувальному акті.
Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, суд провів судовий розгляд у справі в порядку ч.3 ст.349 КПК України, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням даних про його особу, доказами процесуальних витрат, дослідженням висновку експерта щодо стану сп`яніння обвинуваченого, рапортом співробітника поліції щодо часу вчинення кримінального правопорушення.
Оцінивши всі зібрані по справі докази, суд вважає, що факт скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_4 доказаний повністю.
ОСОБА_4 перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2008 року. Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 523 від 16.12.2021 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, під дію ч.2, ч. 3 ст. 19, ст. 20 КК України не підпадає, може постати перед судом і слідством, хронічним психічним захворюванням не страждав, не знаходився у стані тимчасового розладу психічної діяльності, а знаходився у стані сп`яніння внаслідок комбінованого вживання психоактивних речовин в період часу, до якого належить інкриміноване йому протиправне діяння; розлад особистості і поведінки органічного походження не позбавляв його можливості в повній мірі усвідомлювати свої дії, керувати ними в період часу, до якого належить інкриміноване йому протиправне діяння.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286-1 КК України, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При обранні міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його молодий вік, стан здоров`я, те що особа працездатна, сімейний стан, зокрема обвинувачений є неодруженим, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченою вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.
Частина 1 ст. 286-1 КК України передбачає наступні види покарання: позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, відшкодування шкоди, завданою злочином потерпілому.
Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.
Для того, щоб досягти мети покарання, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, запобіганню вчинення ним нових злочинів, з урахуванням вищевикладеного у вироку суду, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання за санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України мінімальний розмір основного покарання та мінімальний розмір додаткового покарання, а також слід призначити покарання із застосування ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_4 від відбуття основного покарання з випробуванням на мінімальний строк якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_4 покарання більш м`якого ніж встановлено в санкції ч.1 ст. 286-1 КК України з застосуванням ст. 69 КК України.
Цивільний позов прокурора підлягає задоволенню.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувати до вступу вироку в законну силу.
Відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню витрати на проведення експертиз з ОСОБА_4 в розмірі 3 161 грн. 10 коп.
Питання про речові докази суд вирішить відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України,- суд
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1ст. 286-1КК України і призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від основного покарання, якщо він протягом однорічного строку випробування не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього такі обов`язки:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Цивільний позов прокурора Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Комунального некомерційного підприємства «Лікарні інтенсивного лікування І рівня м. Горішні Плавні» Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області» - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави, в особі: Комунального некомерційного підприємства «Лікарні інтенсивного лікування І рівня м. Горішні Плавні» Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області» (р/р НОМЕР_4 / банк одержувача АТ КБ «ПриватБанк») кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 42 786 грн. 44 коп.
Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави 3 161 (три тисячі сто шістдесят одна) грн. 10 коп. за проведення інженерно-транспортних експертиз.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженому у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_8