Справа № 305/1194/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.05.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/646/21, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 05.10.2021.

Цим вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з повною середньою освітою, неодружений, сезонний робітник, військовозобов`язаний, не судимий, засуджений:
- за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами;
- за ч.1 ст.135 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки 06 (шість) місяців без позбавлення права керування транспортними засобами.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 3140 (три тисячі сто сорок) грн. вартості проведеної комплексної судової авто-технічної експертизи №9927 від 14.06.2019.
Речовий доказ: мотоцикл марки «SPARTA ZSS-19» червоного й білого кольорів, рама № НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового утримання Рахівського РВП ГУ НП в Закарпатській області, повернуто власнику - ОСОБА_9 .
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено у вигляді застави, яку в сумі 76840 грн. після вступу вироку в законну ухвалено повернути заставодавцю.
Зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання термін його перебування під вартою з 04 год. 40 хв. 29.04.2019 по 02.09.2019.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

28.04.2019 близько 23 год. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним мотоциклом марки «SPARTA ZSS-19», червоного та білого кольорів, не маючи права керування транспортним засобом та без реєстраційного номера, рама № НОМЕР_2 , їдучи автодорогою в напрямку з амфітеатру м.Рахів по вул.Шевченка, на відрізку дороги в

-2-

м.Рахів по вул.Буркут Закарпатської області, навпроти житлових будинків №37 та №50, не розрахувавши свої водійські навички та вміння керувати транспортним засобом - мотоциклом, їдучи із перевищенням швидкості більше 50 км/год., не врахувавши дорожню обстановку, що склалася, порушив вимоги Правил дорожнього руху України (надалі ПДР), а саме: п.п.1.10,10.1,12.1,19.3 Правил дорожнього руху України, керуючи вказаним мотоциклом, маючи пасажира ОСОБА_10 , а також маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, будучи засліпленим світлом фар зустрічного автомобіля, не вжив заходів для повної зупинки транспортного засобу, а здійснив маневр праворуч, де допустив зіткнення з двома пішоходами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в результаті чого керований ним мотоцикл разом з ним та пасажиром ОСОБА_10 , втративши орієнтир впав, на землю.
В результаті наведених дій водієм ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_11 отримала відкритий поперечний перелом кісток лівої гомілки у верхній третині зі зміщенням уламків, забійних ран лівої лобно-скроневої ділянки, лівого стегна та лівої гомілки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, а пасажир мотоцикла ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: синців обох параорбітальних ділянок, ділянок осадження в тім`яній ділянці голови, чоловій ділянці та правій скроневій ділянці, крововиливу в м`які тканини голови з внутрішньої поверхні в чолово-тім`яній ділянці, переломів обох скроневих кісток та криловидної кістки, забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу, що ускладнилось набряком та ущемленням речовини головного мозку, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №38 від 04.06.2019, являли собою небезпеку для життя у момент спричинення і відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Рахівській РЛ.
Згідно з висновком експерта № 9927 від 14.06.2019, з технічної сторони, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія ОСОБА_6 .
Отримані потерпілою ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження та настання смерті ОСОБА_10 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із діями водія ОСОБА_6 та спричиненням порушень вимог Правил дорожнього руху України.
Спричинивши таким чином своїми діями дорожньо-транспортну пригоду, ОСОБА_6 нехтуючи моральними і правовими нормами, які зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через отримані нею небезпечні для її життя травми, не вжив жодних заходів щодо надання ОСОБА_11 та ОСОБА_14 медичної допомоги, аж до транспортування їх до медичного закладу, хоча сам поставив потерпілих у небезпечний для життя стан, а навпаки з метою уникнення від кримінальної відповідальності, після скоєння дорожньо-транспортної пригоди зник з місця події.
При цьому, ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п.п.2.10 Правил дорожнього руху України та усвідомлюючи небезпечний для життя потерпілих стан, завідомо залишив без допомоги у небезпечному для життя стані травмованих ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , не надав їм допомогу, не доставив у медичний заклад, хоча сам поставив потерпілих в небезпечний для життя стан.
В апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_6 посилається на незаконність та необґрунтованість вироку суду щодо нього в частині призначення йому покарання, яке вважає надмірно суворим. Судом при призначенні покарання не взято до уваги визнання ним вини, щире каяття, відсутність судимості, молодий вік. Просить вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 05.10.2021 в частині призначення йому покарання змінити й призначити йому більш м`яке покарання, в тому числі із застосуванням ст.75 КК України.

-3-

Судове провадження розглядається за відсутності потерпіли, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Крім того апеляційний суд враховує заяву представника потерпілого ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_16 про розгляд апеляційної скарги у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу, промову прокурора про необґрунтованість апеляційної скарги та залишення без змін вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ,ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, при обставинах, викладених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Оцінюючи та відхиляючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо невідповідності призначеного йому покарання внаслідок його надмірної суворості , а також необхідності застосування при призначенні йому покарання положень ст.75 КК України, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

-4-

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції частини статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якого є виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру суд, урахувавши тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема на відомостях про кожне вчинене особою кримінальне правопорушення, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки тощо. Важливе значення для застосування звільнення від відбування покарання мають дані, які характеризують особу винного, а саме: його поведінка до, в момент та після вчинення кримінального правопорушення, його соціально-демографічні властивості та соціально-психологічна характеристика. Також необхідно враховувати ознаки, які характеризують особистісні прояви в основних сферах життєдіяльності, та зважати на спрямованість і мотиви протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, наявність чи відсутність судимості в особи, що притягується до кримінальної відповідальності. Лише проаналізувавши всі зазначені обставини, суд може дійти висновку про наявність або відсутність підстав для звільнення особи від відбування покарання.
У відповідності до вимог ч. 3 ст.374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.
Суд першої інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався, про що свідчить нижченаведене.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд призначаючи ОСОБА_6 покарання, виконав вимоги ст.65 КК України та врахував характер та ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який раніше не судимий.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції у вироку зазначив про те, що дані про особу обвинуваченого, зокрема, молодий вік, відсутність судимості, а також визнання вини, щире каяття, позитивна характеристика, являються підставою для

-5-

призначення ОСОБА_6 покарання, наближеного до мінімальної межі, встановленого санкціями ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, проте з врахуванням конкретних обставин справи та ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, вказані обставини не являються безумовними та достатніми підставами для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.
Суд першої інстанції обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та приймаючи рішення в частині призначеного покарання та призначення покарання, яке ОСОБА_6 належить відбувати реально, правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, котрий вчинив грубе порушення ряду пунктів правил дорожнього руху, а також те, що після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, він поставивши в умови загрози для життя потерпілих, самовільно залишив місце його скоєння, зник, не надавши та не вжив жодних заходів для надання допомоги потерпілим, що підвищує його суспільну небезпечність, окрім того, пасажира перевозив без мотошолома, був неуважним до зміни дорожньої обстановки, не мав права керувати транспортним засобом, не вживав заходів гальмування, вчинив незаконний маневр об`їзду, що призвело, в тому числі, до непоправних наслідків - смерті потерпілого ОСОБА_10 та отриманням потерпілою ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень.
Також судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень обґрунтовано застосовано положення ч.1 ст.70 КК України та визначено остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань.
Вирок суду першої інстанції є достатньо мотивованим і повною мірою відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі відповідає вимогам статей 50,65 КК України, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи наведене, переконливих аргументів, які б доводили явну несправедливість призначеного покарання за вироком суду, в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено, а зазначені в ній доводи про неврахування судом визнання вини, щирого каяття, молодого віку та відсутність судимості, повністю спростовуються висновками суду, зазначеними в оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання, а також висновок провідсутність підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст.75 КК України, з чим погоджується й колегія суддів.
Отже, доводи обвинуваченого про необхідність призначення більш м`якого покарання, в тому числі із застосуванням положень статті 75 КК України, з урахуванням наведених в ній доводів, слід визнати безпідставними, оскільки такі доводи носять суто суб`єктивний характер і не можуть вважатися достатніми підставами для пом`якшення покарання
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.75КК України.
Таким чином, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання, колегія суддів не вбачає.

-6-

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, при розгляді кримінального провадження колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що обвинуваченим не заявлялось жодних клопотань як в апеляційній скарзі, так і під час її розгляду, у тому числі клопотань, які би підтверджували обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 05.10.2021 щодо ОСОБА_17 , - без змін.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: