КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/587/2022 Суддя - доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві можливість розгляду апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2020,

за участю учасників кримінального провадження:

адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2020 скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій щодо розгляду клопотання поданого в межах кримінального провадження № 0001590 від 17.11.2014 задоволено.
Зобов`язано Генерального прокурора розглянути відповідно до чинного законодавства клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 від 03.09.2020, подане в межах кримінального провадження №0001590, яке отримано уповноваженою особою Офісу Генерального прокурора 07.09.2020, та за результатом розгляду скасувати постанову детектива Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_9 від 12.08.2020 про відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001590 від 17.11.2014, й зобов`язано прокурора, що здійснює процесуальне керівництво, вжити заходів щодо закриття кримінального провадження № 0001590 від 17.11.2014, про що повідомити заявника, у відповідності до вимог статті 220 Кримінального процесуального кодексу України.
В обґрунтування свого рішення слідчий суддя зазначає, що03.09.2020 адвокатом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ім`я Генерального прокурора подано клопотання про скасування постанови детектива НАБУ ОСОБА_9 від 12.08.2020 про відновлення досудового розслідування та закриття кримінального провадження, оскільки на момент її винесення, на думку адвоката, строки досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001590 закінчилися, а тому подальше здійснення досудового розслідування поза межами строків, встановлених КПК України, є неможливим. Проте, всупереч положенням ст. 220 КПК України, його клопотання протягом трьох днів з моменту подання не розглянуто і жодної відповіді про результати розгляду цього клопотання йому не надано, що свідчить про бездіяльність уповноваженої особи Офісу Генерального прокурора щодо не розгляду клопотання. В зв`язку з цим слідчий суддя вказав, що існують законні підстави зобов`язати Генерального прокурора, як уповноважену особу, розглянути клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 від 03.09.2020 у відповідності до вимог КПК України та задовольнити його.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді,адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2020 та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати Генерального прокурора розглянути подане клопотання та за результатом розгляду скасувати постанову детектива Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_9 від 12.08.2020 про відновлення досудового розслідування у кримінальному проваджені №0001590 від 17.11.2014 та прийняти постанову про закриття кримінального провадження №0001590 від 17.11.2014 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Крім цього, просить поновити строк для оскарження ухвали Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2020, як такий, що пропущений з поважних причин.

В обґрунтування своїх вимог адвокат ОСОБА_6 зазначає, що в кримінальному провадженні №0001590 від 17.11.2014 досудове розслідування якого здійснюється детективами Національного антикорупційного бюро України, у тому числі за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України, дійсно сплили строки досудового розслідування станом на час прийняття детективом оскаржуваної постанови про відновлення досудового розслідування від 12.08.2020. Вказує, що слідчим суддею вірно встановлено, що ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 14.05.2020 скасовано постанову прокурора ОСОБА_10 від 21.12.2019 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001590. На виконання вказаного судового рішення 12.08.2020 постановою детектива Національного бюро Першого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБУ ОСОБА_9 досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001590 відновлено.

Разом з тим, при обрахуванні строків досудового розслідування на підставі постанов про зупинення та відновлення, вбачається, що станом на 14.05.2020 у кримінальному провадженні №0001590 відносно ОСОБА_7 залишалось 14 днів, встановленого ст. 219 КПК України, двомісячного строку досудового розслідування (з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину).
Отже, вважає, що у відповідності до вимог ст. 219 КПК України двомісячний строк досудового розслідування відносно ОСОБА_7 закінчився через 14 днів, тобто 28.05.2020.
При цьому вказує, що строк досудового розслідування відносно ОСОБА_7 жодного разу не поновлювався, що також підтверджується детективом у клопотанні про продовження строків. Так, слідство зазначало, що у кримінальному провадженні №0001590 від 17.11.2014, незважаючи на продовження строку досудового розслідування 22.08.2019 до 8 місяців, перебіг строку досудового розслідування обчислюється з 28.03.2019, тобто з дня повідомлення про підозру ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000400, та станом на 12.08.2020 складає 16 днів.
На підставі вказаного клопотання продовжено строк досудового розслідування до 8 місяців саме в частині підозри ОСОБА_15 . Подібні процесуальні рішення відносно ОСОБА_7 не виносились.
Апелянт зазначає, що слідчий суддя обґрунтовано констатував, що строки досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжились обраховуватись з дня скасування постанови прокурора судом і на момент винесення нової постанови про відновлення досудового розслідування від 12.08.2020 строки досудового розслідування сплинули ще 90 днів тому.
Таким чином, як вважає апелянт, слідчим суддею правильно зроблено висновок про закінчення строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001590 відносно ОСОБА_7 та винесення процесуального рішень щодо відновлення досудового розслідування поза межами строків, встановлених ст. 219 КПК України. Тому, зважаючи на закінчення строків досудового розслідування кримінального провадження №0001590, неможливість проведення досудового розслідування та здійснення слідчих дій відносно ОСОБА_7 , є всі підстави для закриття кримінального провадження у відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 283 КПК України.
Разом з тим, як вказує апелянт, погоджуючись з доводами скарги в цій частині, слідчим суддею постановлено зобов`язати Генерального прокурора зобов`язати прокурора, що здійснює процесуальне керівництво, вжити заходів щодо закриття кримінального провадження №0001590 від 17.11.2014, про що повідомити заявника, у відповідності до вимог статті 220 Кримінального процесуального кодексу України
Натомість, як вважає апелянт, повноваження на виконання вищезазначених дій, у відповідності до вимог КПК України, має безпосередньо Генеральний прокурор та правових підстав зобов`язувати його зобов`язувати інших прокурорів вчиняти дії щодо закриття провадження у даному випадку відсутні.
При цьому, на думку апелянта, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, зокрема, приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, тому вважає, що рішення про закриття кримінального провадження має право прийняти прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування.
Також апелянт вказує, що оскільки Генеральний прокурор є керівником органу прокуратури, останній має всі повноваження на винесення відповідної постанови про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених КПК України, тому вважає, що ухвала слідчого судді в частині покладення на Генерального прокурора обов`язку зобов`язати прокурора, що здійснює процесуальне керівництво, вжити заходів щодо закриття кримінального провадження №0001590 від 17.11.2014 не відповідає вимогам КПК України та підлягає скасуванню з ухваленням нової ухвали якою, серед іншого, слід зобов`язати Генерального прокурора винести постанову про закриття кримінального провадження №0001590 від 17.11.2014.

Щодо права на оскарження зазначеної ухвали в апеляційному порядку, апелянт посилається на правовий висновок Верховного Суду України, викладеного у постанові від 12.10.2017 року у справі № 5-142 кс17 в якому зазначено, що у разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення ч. 3 ст. 309 КПК України, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи ч. 4 ст. 399 КПК України. Право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі п. 17 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 КПК України, які його гарантують, з огляду на положення ч. 6 ст. 9 КПК України, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України. Тому апелянт вважає, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.10.2020 підлягає апеляційному оскарженню.

Представник Офісу Генерального прокурора, будучи належним чином повідомленим про день та час судового засідання, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, а тому враховуючи наведене та вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, питання можливості розгляду апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 розглянуто у відсутність представника Офісу Генерального прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_6 , який вважав за можливе проведення апеляційного розгляду по його апеляційній скарзі, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів даного судового провадження, адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій щодо розгляду клопотання поданого в межах кримінального провадження № 0001590 від 17.11.2014.

Зазначена скарга ОСОБА_8 була розглянута слідчим суддею по суті відповідно до вимог ст. 306 КПК України, з прийняттям рішення, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України прозобов`язання вчинити певну дію.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Відповідно до ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. При цьому згідно з положеннями ст. 24, ч. 3 ст. 392 КПК України, забезпечення гарантованого права на оскарження процесуальних рішень слідчого судді здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Так, у частині 1 статті 309 КПК України наведено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування. Крім того, відповідно до вимог частини другої цієї статті, під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.
Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
В свою чергу, ч. 3 ст. 307 КПК України передбачає, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.
Водночас, в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №569/17036/18 Суд дійшов висновку про те, що якщо після відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що воно відкрите за апеляційною скаргою на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження. Верховний Суд визнав правильними такі рішення апеляційних судів (ухвала Верховного Суду від 19.032018 у справі №439/1271/17; постанова Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №180/210/17).
Цей висновок ґрунтується на тому, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Саме тому апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, не може бути розглянута по суті, а відкрите (розпочате) апеляційне провадження за такою скаргою підлягає закриттю з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК.
Аналогічний підхід був застосований Великою Палатою Верховного Суду, яка вважала за необхідне закрити касаційне провадження, відкрите за скаргою на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (постанова від 23.01.2019 у справі №738/1482/16-к).
Тож, враховуючи наведені правові висновки Верховного Суду, які, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року є обов`язковими для застосування, та той факт, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2020 не підлягає апеляційному оскарженню, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2020, якою задоволено скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій щодо розгляду клопотання поданого в межах кримінального провадження № 0001590 від 17.11.2014.
При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта як на право апеляційного оскарження на постанову Верховного Суду від 12.10.2017 року у справі № 5-142 кс17, адже, постановлена слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва ухвала від 01.10.2020 передбачена кримінальними процесуальними нормами.
Керуючись ст.ст. 376, 399 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2020, якою задоволено скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій щодо розгляду клопотання поданого в межах кримінального провадження № 0001590 від 17.11.2014.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

__________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4