Справа № 346/2187/19
Провадження № 1-кп/346/502/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі-головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , розглядаючи у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000241, в якому ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце народження: с. Хартум Андіжонського району, Андіжонської області, Республіки Узбекистан, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 і частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України,
сторонами та іншими учасниками кримінального провадження є: з боку обвинувачення прокурор: ОСОБА_4 , з боку захисту обвинувачений: ОСОБА_3 та його захисник: ОСОБА_5 , законний представник: ОСОБА_6 ; потерпілий: ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и в:
До Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області 13 травня 2019 року надійшов вказаний обвинувальний акт з додатками (а.с.1-15 том 1).
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 березня 2022 року щодо ОСОБА_3 було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суровим наглядом (а.с.188-190 том 3).
Але ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 червня 2022 року (а.с.220-222 тому 3) вказану ухвалу суду було скасовано із призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції (а.с.220-222 тому 3).
Після повернення справи з апеляційного суду, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, новим головуючим суддею для розгляду справи Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області обрано ОСОБА_8 (а.с. 2 том 4).
Ухвалою від 01 липня 2022 року у даному судовому провадженні призначено підготовче (відкрите) судове засідання на 18.07.2022 року у залі судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області (місто Коломия Івано-Франківської області, проспект Михайла Грушевського, будинок 29).
Клопотання прокурора.
В судовому засіданні, прокурор просив призначити додаткову (амбулаторну) судово-психіатричну експертизу обвинуваченому, оскільки згідно висновку експерта № 146 від 10.11.2021 року він страждає тимчасовим, а не постійним, хворобливим розладом психічної діяльності у формі дисоціативного розладу, субступорозний синдром, а на даний час пройшло більше шести місяців з дня проведення вказаної експертизи. Тому, є необхідність у застосуванні спеціальних знань тих же експертів, зважаючи на те, що психічний стан здоров`я обвинуваченого міг змінитись. І як наслідок, перед тим, як вирішувати питання про призначення судового розгляду треба розуміти чи його слід призначити суду в загальному порядку (якщо обвинувачений одужав) чи у порядку застосування примусових заходів медичного характеру (якщо обвинувачений продовжує хворіти).
Тож на думку прокурора, треба призначити саме додаткову (амбулаторну) судово-психіатричну експертизу обвинуваченого із тими самими питаннями щодо психічного стану обвинуваченого, на даний момент, окрім питання щодо його психічного стану на момент вчинення діяння, в якому він звинувачується. А також з доданням питання щодо ступеня небезпеки обвинуваченого на даний момент.
Аргументи інших учасників.
Захисник обвинуваченого погодився із прокурором у доцільності проведення експертизи, але наполягав на необхідності включення до переліку питань, на які повинні надати відповідь експерти, питання щодо стану осудності обвинуваченого саме на момент події, під час якої на думку прокурора обвинувачений вчинив кримінального правопорушення, передбачене частиною 2 статті 15 і частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України. Свою позицію обгрунтовував тим, що оскільки проводиться додаткова екпсертиза, то слід знову поставити перед експертами те саме питання.
Законний представник обвинуваченого та сам обвинувачений підтримали захисника.
Оцінка суду по суті клопотання прокурора.
В силу положень частини 2 статті 314 КПК України, підготовче судове засідання відбувається згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.
А ці правила, зокрема частина 1 статті 332 КПК України передбачають, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам. При цьому стаття 242 КПК України встановлює, що однією з підстав для проведення експертизи, є визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності. Що у сукупності із положеннями статті 18, 19 і 20 КК України слід розуміти, як відомості, які викликають сумнів щодо здатності підозрюваного (обвинуваченого) усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.
І суд одразу відзначає, що справа знаходиться в суді з 2019 року. На підставі висновку судово-психіатричної експертизи щодо психічного стану обвинуваченого, за якою обвинувачений після події кримінального правопорушення захворів на тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності (а.с.155-158 тому 3), суд першої інстанції перейшов із загального порядку судового розгляду обвинувального акту, в спеціальний - судовий розгляд щодо застосування примусових заходів медичного характеру (174-175 тому 3).
І хоча ухвала суду першої інстанції про застосування примусових заходів медичного характеру (а.с.188-190 тому 3) була скасована апеляційним судом (а.с.220-222 тому 3), суд погоджується з аргументами прокурора у тій частині, що з часу проведення експертизи психічного стану обвинуваченого після події кримінального правопорушення, минуло вже більше 8 місяців, а за висновком експертів обвинувачений почав страждати саме тимчасовим, а не постійним, хворобливим розладом психічної діяльності у формі дисоціативного розладу, субступорозний синдром, і саме після події кримінального правопорушення, а не на момент її початку. Тому суд погоджуєтсья із прокурором у тому, що психічний стан обвинуваченого, на даний момент, за 8 місяців міг змінитись (в тому числі, він міг і одужати повністю).
А оскільки в силу положень частини 2 статті 314 КПК України з метою підготовки до судового розгляду, суд може вчиняти будь-які дії, необхідні для підготовки до судового розгляду, суд погоджується із прокурором у тому, що за таких обставин, визначення психічного стану обвинуваченого, саме на даний момент, через проведення додаткової судово-психіатричної експертизи, дійсно є необхідним, оскільки для цього необхідні спеціальні знання. А також - доцільним саме зараз, під час проведення підготовчого судового засідання, позаяк від результатів експертизи буде залежати те, в якому саме порядку суду треба буде призначати здійснення судового розгляду. Зокрема, в загальному порядку чи із застосуванням спеціальних положень щодо застосування примусових заходів медичного характеру. Оскільки від цього буде залежати і питання визначення складу учасників судового провадження, наприклад, чи повинен приймати участь у справі законний представник, і питання про те, якими будуть правила проведення судового розгляду, для чого повинні підготуватись обидві сторони кримінального провадження.
В силу положень статті 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
І тут суд одразу відзначає, що за положеннями пункту 10 та 8 Порядку проведенння судово-психіатричної експертизи (затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я від 08 травня 2018 року за №865), предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу; і за процесуальними ознаками така експертиза може бути первинною, повторною чи додатковою. При цьому додаткова експертиза, з урахуванням положень пункту 1.2.14. Розділу І Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року за №53/5) є експертизою, яка проводиться, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріали (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи.
Тож враховуючи викладене, суд погоджується із прокурором у тому, що для визначення осудності чи неосудності обвинуваченого на данний момент, що є обставиною, яка має значення для кримінального провадження в силу частини 1 статті 18 та статей 19 і 20 КК України, необхідні спеціальні знання, і суду дійсно слід доручити проведення саме додаткової (амбулаторної) судово-психіатричної експертизи обвинуваченого. Оскільки необхідним є додаткове дослідження психічного стану того самого обвинуваченого, стан якого досліджувався раніше, але тепер дослідженню підлягає його психічний стан, на даний момент. Позаяк, за даними попереднього дослідження, психічний стан обвинуваченого було визначено, як тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності (а.с.155-158 тому 3), який у зв`язку із часом (минуло вже більше 8 місяців) міг істотно змінитись.
І враховуючи викладене, а також думки сторони обвинувачення та сторони захисту щодо переліку питань, які необхідно поставити перед експертами, на підставі частини 3 статті 332 КПК України, суд користуючись і своїм правом поставити питання, вважає за необхідне поставити на дослідження експертів наступні питання:
1. Чи здатний ОСОБА_3 , на даний момент, повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними ?
2. Чи має ОСОБА_3 , на даний момент, психічі захворювання, тимчасові розлади психічної діяльності, недоумство або інший хворобливий стан психіки ? Якщо так, то яке чи який саме ?
3. Якщо ОСОБА_3 , на даний момент, має психіче захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство або інший хворобливий стан психіки, то чи позбавляє його такий стан можливості повною мірою усвідомлювати ним свої дії (бездіяльність) або керувати ними ?
4. Чи наявний у ОСОБА_3 , на даний момент, такий психічний розлад, внаслідок якого він: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих; або неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання йому психіатричної допомоги ?
5. Якщо так, то чи потребує ОСОБА_3 , до вирішення судом питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру, поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку (якщо така має місце) ? І якщо так, то якого виду нагляд йому потрібен ?
6. Чи потребує ОСОБА_3 застосування примусових заходів медичного характеру ?
7. Якщо так, то який вид примусового заходу медичного характеру, з огляду на ступінь небезпечності ОСОБА_3 та стану його психічного здоров`я, до нього слід застосувати ?
Оцінка суду щодо питання сторони захисту.
Захисник обвинуваченого також просив суд включити у перелік питань для проведення експертного дослідження, питання щодо стану осудності обвинуваченого саме на момент вчинення ним діяння, в якому його звинувачує прокурор, аргументуючи це тим, що якщо вже проводити експертизу знову, то треба включити і це питання, і сторона захисту має на це право. Його підтримав і законний представник обвинуваченого, і сам обвинувачений.
Прокурор заперечував проти цього, вказуючи, що для цього не має підстав і в матеріалах справи є вже дві експертизи психічного стану обвинуваченого, які підтверджують, що у момент вчинення інкримінованого йому кримінально-караного діяння, обвинувачений був в осудному стані, тобто повністю усвідомлював значення своїх дій та керував ними.
А суд, з урахуванням аргументів учасників, виходить з положень частини 3 статті 332 КПК України за якими, суд має право не включати до ухвали питання, поставлені учасниками судового провадження, якщо відповіді на них не стосуються кримінального провадження або не мають значення для судового розгляду, обґрунтувавши таке рішення в ухвалі.
Тому суд відзначає, що оскільки питання щодо психічного стану обвинуваченого саме на час вчинення інкримінованого йому діяння, яке на думку прокурора є кримінальним правопорушенням, передбаченим частиною 2 статті 15 і частиною 1 статті 115 КК України, вже двічі було предметом судово-психіатричної експертизи, і двічі відповідь експертів була однаковою, а прокурор заявив клопотання про проведення саме додаткової, а не повторної експертизи, суть якої наведена судом вище, питання сторони захисту не може бути предметом додаткової експертизи, а тому і не може бути включено судом до переліку питань для проведення додаткової (амбулаторної) судово-психіатричної експертизи. Оскільки сторона захисту не обгрунтувала жодним чином у чому є потреба знову досліджувати психічний стан обвинуваченого саме на момент вчинення діяння, в якому його обвинувачує прокурор. А прокурор навів суду аргументи на користь необхідності додаткового дослідження, з якими суд погоджується і зазначив вище.
Тож враховуючи викладене суд вважає, що проведення судово-психіатричної експертизи по питанню щодо стану осудності обвинуваченого в момент вчинення діяння, в якому його звинувачує прокурор, втрете, за відсутності конкретних причин, які би доводили таку необхідність, не є необхідним у даному конкретному випадку, оскільки таке питання, за наявності двох попередніх досліджень по цьому ж питанню з однаковими відповідями, не має значення для судового розгляду.
Тому у задоволенні клопотання сторони захисту про включення до переліку питань для проведення додаткової (амбулаторної) судово-психіатричної експертизи обвинуваченого, питання щодо його осудності чи неосудності під час можливого вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого частиною 2 статті 15 та частиною 1 статті 115 КК України, слід відмовити.
Проте така відмова не може бути і не повинна оцінюватись стороною захисту чи стороною обвинувачення, як те, що два попередніх висновка експертів мають для суду наперед встановлену силу чи будь-який пріоритет. Суд буде здійснювати оцінку всіх наданих йому доказів, на умовах, передбачених КПК України. Суд відмовляє у клопотанні сторони захисту, із посиланням на два висновки експертів, виключно з підстав недоведеності необхідності у проведенні дослідження психічного стану обвинуваченого щодо осудності на момент діяння, втретє, а також через те, що таке питання не може бути предметом додаткової експертизи, і тому не має значення для судового розгляду.
Оцінка суду щодо установи для проведення експертизи.
В силу положень частини 1 статті 7 Закону України "Про судову експертизу" судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
Але положення частини 3 статті 7 цього ж закону, з урахуванням частини 2 передбачають, що виключно державними спеціалізованими установами, до яких відносяться судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України, здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням судово-психіатричних експертиз.
Отже за загальним правилом закону, право здійснювати судово-експертну діяльність мають: і державні спеціалізовані установи та їх територіальні філії, і експертні установи комунальної форми власності. Але в силу спеціального правила закону, тобто коли судово-експертна діяльність пов`язана із проведенням судово-психіатричної експертизи, то таку діяльність мають право здійснювати виключно державні спеціалізовані установи до яких відносяться судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України.
Проте, станом на дату вирішення питання про визначення експертної установи, якій слід доручити проведення судово-психіатричної експертизи у цій справі, суд констатує, що Міністерство охорони здоров`я України не має затвердженого переліку тих судово-психіатричних установ Міністерства охорони здоров`я України, що здійснюють судово-експертну діяльність, пов`язану з проведенням судово-психіатричних експертиз. А перелік установ, які мали право проводити судово-психіатричні експертизи, що був затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я України №722 від 29 червня 2017 року - втратив чинність, на підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я України №1626 від 17 липня 2019 року.
І тому, оскільки застосувати спеціальне правило передбачене законом щодо визначення тієї установи, що має право провести судово-психіатричну експертизу, суд застосувати не може, суд застосовує загальне правило закону, що передбачене частиною 1 статті 7 Закону України "Про судову експертизу". Зокрема правило про те, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
І оскільки експертною установою комунальної форми власності, яка має у своєму складі атестованих лікарів судових психіатрів-експертів, а також де проводилась первинна судово-психіатрична експертиза обвинуваченого є комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня", експертам саме цієї установи і слід доручити проведення додаткової (амбулаторної) судово-психіатричної експертизи у цій справі. При цьому строк проведення експертизи треба обмежити до 12 серпня 2022 року. У зв`язку із тим, що справа слухається з 2019 року, і є потреба у прискоренні строків розгляду справи в суді.
При цьому, оскільки суд доручає проведення амбулаторної експертизи, а обвинувачений знаходиться під вартою, адміністрацію Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» слід зобов`язати: виділити на території установи і надати приміщення для проведення обвинуваченому додаткової (амбулаторної) судово-психіатричної експертизи, доставити його у зазначене приміщення та забезпечити його охорону під час проведення цієї експертизи; забезпечити (якщо у цьому буде потреба лікарів при проведенні експертизи - багаторазовий) допуск на територію установи та у зазначене приміщення лікарів - судово психіатричних експертів комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня"; надати у користування зазначеним лікарям усю наявну в установі медичну та іншу документацію щодо ОСОБА_3 , що потрібна цим лікарям для проведення зазначеної експертизи.
І оскільки на території установи виконання покарань діє медична частина, в якій працює медичний працівник закладу охорони здоров`я Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України», його також, окремо, слід зобов`язати надати у користування зазначеним лікарям усю наявну медичну докуменатцію обвинуваченого.
Разом з цим, оскільки суд не бачить підстав для зупинення провадження, але для проведення експертизи потрібен час, проведення підготовчого судоовго засідання слід відкласти.
Таким чином, з урахуванням викладеного та керуючись статтями 1-32,84-94,101-117,242-244,314-372,376,392-395,503-514,532-535 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Клопотання прокурора про призначення додаткової (амбулаторної) судово-психіатричної експертизи обвинуваченому - задовольнити.
Призначити у даному кримінальному провадженні додаткову (амбулаторну) судово-психіатричну експертизу ОСОБА_3 , проведення якої, у строк до 12 серпня 2022 року, доручити лікарям - судово психіатричним експертам комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" (м. Львів, вул. Кульпарківська, 95).
На вирішення експертів поставити наступні запитання:
1. Чи здатний ОСОБА_3 , на даний момент, повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними ?
2. Чи має ОСОБА_3 , на даний момент, психічі захворювання, тимчасові розлади психічної діяльності, недоумство або інший хворобливий стан психіки ? Якщо так, то яке чи який саме ?
3. Якщо ОСОБА_3 , на даний момент, має психіче захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство або інший хворобливий стан психіки, то чи позбавляє його такий стан можливості повною мірою усвідомлювати ним свої дії (бездіяльність) або керувати ними ?
4. Чи наявний у ОСОБА_3 , на даний момент, такий психічний розлад, внаслідок якого він: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих; або неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання йому психіатричної допомоги ?
5. Якщо так, то чи потребує ОСОБА_3 , до вирішення судом питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру, поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку (якщо така має місце) ? І якщо так, то якого виду нагляд йому потрібен ?
6. Чи потребує ОСОБА_3 застосування примусових заходів медичного характеру ?
7. Якщо так, то який вид примусового заходу медичного характеру, з огляду на ступінь небезпечності ОСОБА_3 та стану його психічного здоров`я, до нього слід застосувати ?
У задоволенні клопотання сторони захисту про включення до переліку питань для проведення додаткової (амбулаторної) судово-психіатричної експертизи ОСОБА_3 , питання щодо його осудності чи неосудності під час можливого вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого частиною 2 статті 15 та частиною 1 статті 115 КК України - відмовити.
Попередити експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, згідно статей 384 та 385 КК України.
Зобов`язати адміністрацію Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)»: виділити на території установи і надати приміщення для проведення ОСОБА_3 додаткової (амбулаторної) судово-психіатричної експертизи, доставити його у зазначене приміщення та забезпечити його охорону під час проведення цієї експертизи; забезпечити (якщо у цьому буде потреба лікарів при проведенні експертизи - багаторазовий) допуск на територію установи та у зазначене приміщення лікарів - судово психіатричних експертів комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня"; надати у користування зазначеним лікарям усю наявну в установі медичну та іншу документацію щодо ОСОБА_3 , що потрібна цим лікарям для проведення зазначеної експертизи.
Зобов`язати медичного працівника закладу охорони здоров`я Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України», що знаходиться на території Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» надати у користування зазначеним лікарям усю наявну медичну докуменатцію ОСОБА_3 .
Копію цієї ухвали надіслати на виконання до Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)», комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня". При цьому лікарні, для використання при проведенні експертизи, надіслати також копію висновку судово-психіатричної експертизи №146 від 10 листопада 2021 року, а також записи судових засідань, здійснені після 10 листопада 2021 року за допомогою технічних засобів фіксації кримінального провадження, які проводились за участю ОСОБА_3 .
Проведення підготовчого судового засідання відкласти на 15 серпня 2022 року, 14 годину.
Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо ухвалу не скасовано, вона набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1