ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1093/22 Справа № 202/5030/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000668 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки,
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на шість років.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України ОСОБА_7 вирішено призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та визначити покарання у виді позбавлення волі строком на шість років.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України ОСОБА_7 вирішено призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення призначеним покаранням покарання, що призначене за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2021 року за ч. 2 ст. 186, ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України та вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року за ч. 2 ст. 190 КК України, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на шість років.
Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь законного представника потерпілого - ОСОБА_9 1724, 25 гривень в рахунок відшкодування спричиненої майнової шкоди.
Вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому що він, будучи особою, яка вчинила раніше корисливий злочин, 20 березня 2020 року близько 16:00 години, перебуваючи у парку «Дружба», який розташований на пр. Слобожанському у м. Дніпро, зустрів раніше незнайомих йому неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В ході бесіди з вказаними особами, обвинувачений ОСОБА_7 побачив, що ОСОБА_12 має при собі мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 7», ОСОБА_10 - мобільний телефон марки «Wikko», а ОСОБА_11 - мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 7».
В цей момент обвинувачений ОСОБА_7 визначив вказані мобільні телефони предметом свого злочинного посягання, внаслідок чого у останнього раптово виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій злочинний умисел, користуючись тим, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в силу свого віку та життєвого досвіду не повною мірою здатні оцінити наслідки вчинюваних щодо них дій, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, звинуватив останніх у крадіжці кущів конопель, які обвинувачений ОСОБА_7 нібито посіяв та вирощував у парку «Дружба» по пр. Слобожанському у м. Дніпро.
Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 повідомив хлопцям, що буде заміряти їх взуття для порівняння з відтиском взуття особи, яка нібито залишила його під час крадіжки, з метою виключення їх причетності до зазначеної події та під приводом того, щоб ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не здійснювали телефонні дзвінки під час їх спілкування, наказав хлопцям передати належні їм мобільні телефони ОСОБА_12 .
В свою чергу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , будучи в силу свого віку та життєвого досвіду введеними в оману, підкорилися вимогам старшої за віком особи та добровільно передали свої мобільні телефони ОСОБА_12 .
Далі, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, вчинюючи злочин повторно, обвинувачений ОСОБА_7 повідомив хлопцям, що першому буде звіряти взуття ОСОБА_12 , та повів останнього вглиб парку «Дружба» подалі від ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Прибувши на вказане місце, залишившись удвох з ОСОБА_12 , під надуманим приводом обвинувачений ОСОБА_7 попросив передати йому мобільні телефони, належні самому ОСОБА_12 , а також ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , заздалегідь знаючи про те, що вказане майно він не поверне. В свою чергу, малолітній ОСОБА_12 , будучи впевненим в добросовісності намірів обвинуваченого ОСОБА_7 , та не підозрюючи про його злочинні наміри, погодився на його прохання і передав останньому мобільні телефони.
Далі, обвинувачений ОСОБА_7 доводячи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), до кінця, вчинюючи злочин повторно, отримав від ОСОБА_12 належний йому мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 7», вартістю 1907 гривень 40 копійок, мобільний телефон марки «Wikko», вартістю 850 гривень, який належить ОСОБА_10 , та мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 7», вартістю 1907 гривень 40 копійок, належний ОСОБА_11 та, утримуючи їх при собі, не маючи наміру повернути зазначене майно їх власникам, попросивши ОСОБА_12 зачекати на нього, залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном в подальшому на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілим майнову шкоду на зазначені вище суми.
Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_7 11 травня 2020 року близько 19 години 30 хвилин, перебуваючи на вул. Киснева у м. Дніпро, побачив раніше незнайомих малолітніх ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_5 , та неповнолітнього ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які в цей час гуляли на дитячому майданчику, при яких було майно, відповідно: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 6А», мобільний телефон марки «Samsung j701f» та мобільний телефон марки «Meizu M5s 32GB», після чого у нього раптово виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману.
Так, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, раптово підійшов до малолітніх ОСОБА_13 і ОСОБА_16 та неповнолітнього ОСОБА_15 , схопивши за рукав кофти малолітнього ОСОБА_16 та не відпускаючи його, почав звинувачувати хлопців у крадіжці кущів конопель, які ОСОБА_7 нібито посіяв та вирощував неподалік від вулиці Кисневої у м. Дніпро.
Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_7 , користуючись тим, що ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в силу свого віку та життєвого досвіду не повною мірою здатні оцінити наслідки вчинюваних щодо них дій, а також користуючись тим, що хлопці були налякані його раптовими діями, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинюючи злочин повторно, вказав ОСОБА_13 , що йому необхідно прослідувати з ним до ділянки місцевості, де росли вказані кущі, для порівняння відтиску його низу взуття з відтиском взуття особи, яка нібито залишила його під час крадіжки, з метою виключення причетності малолітнього до зазначеної події. При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 наказав ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , доки зазначені вище обставини не будуть з`ясовані, передати ОСОБА_13 належні їм мобільні телефони.
В свою чергу, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , будучи в силу свого віку та життєвого досвіду введеними в оману, а також будучи наляканими неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме тим, що останній схопив малолітнього ОСОБА_16 за рукав кофти, підкорились вимогам старшої за віком особи та добровільно передали свої мобільні телефони ОСОБА_13 , які останній поклав до сумки, що була при ньому.
Далі, обвинувачений ОСОБА_7 пройшов з ОСОБА_13 до кущів, розташованих подалі по вул. Кисневій у м. Дніпро, де наказав останньому зняти свої кросівки. В цей час, у обвинуваченого ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, та з метою реалізації свого злочинного умислу, обвинувачений ОСОБА_7 , розуміючи, що його дії є очевидними для ОСОБА_13 та розуміючи, що останній не буде чинити йому опору, так як вжив усіх заходів з метою залякування малолітніх своїми неправомірними діями, шляхом ривку вихопив сумку з рук малолітнього ОСОБА_13 , в якій знаходились: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 6А», вартістю 1172 гривні 50 копійок, належний ОСОБА_13 , мобільний телефон марки «Samsung j701f», вартістю 1797 гривень 50 копійок, належний ОСОБА_14 та мобільний телефон марки «Meizu M5s 32GB», вартістю 1447 гривень, належний ОСОБА_15 .
Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілим майнову шкоду на вищевказані суми.
Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність та вчиняючи злочин повторно, обвинувачений ОСОБА_7 18 травня 2020 року близько 19:00 години, перебуваючи у парку «Дружба», який розташований на пр. Слобожанському у м. Дніпро, зустрів раніше незнайомого йому малолітнього ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , при якому був мобільний телефон марки «Samsung SM J500» та велосипед марки «Crossride», після чого у нього раптово виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій злочинний умисел, користуючись тим, що малолітній ОСОБА_17 в силу свого віку та життєвого досвіду не повною мірою здатний оцінити наслідки вчинюваних щодо нього дій, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, звинуватив останнього у крадіжці кущів конопель, які обвинувачений ОСОБА_7 нібито посіяв та вирощував у парку «Дружба» на пр. Слобожанському у м. Дніпро.
Після чого обвинувачений ОСОБА_7 повідомив малолітньому ОСОБА_17 , що буде заміряти його взуття для порівняння з відтиском взуття особи, яка нібито залишила його під час крадіжки, з метою виключення його причетності до зазначеної події та під надуманим приводом попросив передати йому велосипед та мобільний телефон, заздалегідь знаючи про те, що вказане майно він не поверне. В свою чергу, малолітній ОСОБА_17 , будучи в силу свого віку та життєвого досвіду введеними в оману, підкорився вимогам старшої за віком особи та добровільно передав останньому зазначений вище велосипед та мобільний телефон.
Далі, обвинувачений ОСОБА_7 доводячи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), до кінця, вчинюючи злочин повторно, отримав від малолітнього ОСОБА_17 велосипед марки «Crossride», вартістю 2375 гривень 88 копійок та мобільний телефон марки «Samsung SM J500», вартістю 1774 гривні 50 копійок, та утримуючи їх при собі, з місця вчинення злочину зник, таким чином, шляхом обману заволодів майном, яке належить ОСОБА_17 , завдавши йому майнову шкоду на загальну суму 4150 гривень 38 копійок.
Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_7 30 травня 2020 року близько 17:00 години, перебуваючи у парку «Сагайдак», який розташований на пр. Мануйловському у м. Дніпро, зустрів раніше незнайомих йому неповнолітніх ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , при яких було майно, відповідно: мобільний телефон ««Honor 7A»» та мобільний телефон «Xiaomi Redmi 5».
В цей момент, обвинувачений ОСОБА_7 визначив вказані мобільні телефони предметом свого злочинного посягання, внаслідок чого у останнього раптово виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій злочинний умисел, користуючись тим, що ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в силу свого віку та життєвого досвіду не повною мірою здатні оцінити наслідки вчинюваних щодо них дій, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, звинуватив останніх у крадіжці кущів конопель, які обвинувачений ОСОБА_7 нібито посіяв та вирощував у парку «Сагайдак» по пр. Мануйловському у м. Дніпро.
Після чого обвинувачений ОСОБА_7 повідомив хлопців, що буде заміряти їх взуття для порівняння з відтиском взуття особи, яка нібито залишила його під час крадіжки, з метою виключення причетності неповнолітніх до зазначеної події та під приводом того, щоб ОСОБА_18 та ОСОБА_19 не здійснювали телефонні дзвінки під час їх спілкування, наказав ОСОБА_18 передати належний йому мобільний телефон ОСОБА_19 . В свою чергу, ОСОБА_18 , будучи в силу свого віку та життєвого досвіду введеними в оману, підкорився вимогам старшої за віком особи та добровільно передав свій мобільний телефон ОСОБА_19 .
Далі, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, вчинюючи злочин повторно, обвинувачений ОСОБА_7 повідомив хлопцям, що спочатку звірить взуття ОСОБА_19 , та повів останнього вглиб парку «Сагайдак» подалі від ОСОБА_18 . Прибувши на вказане місце та залишившись удвох з ОСОБА_19 , під надуманим приводом обвинувачений ОСОБА_7 попросив передати йому мобільні телефони, належні ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , заздалегідь знаючи про те, що вказане майно він не поверне. В свою чергу, малолітній ОСОБА_19 , будучи впевненим в добросовісності намірів обвинуваченого ОСОБА_7 та не підозрюючи про його злочинні наміри, погодився на його прохання і передав останньому мобільні телефони.
Далі, обвинувачений ОСОБА_7 доводячи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), до кінця, вчинюючи злочин повторно, отримав від ОСОБА_19 належний йому мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 5», вартістю 1453 гривні 50 копійок, та мобільний телефон марки «Honor 7A», вартістю 1059 гривень 50 гривень, який належить ОСОБА_18 та утримуючи їх при собі, не маючи наміру повернути зазначене майно їх власникам, попросив ОСОБА_19 зачекати на нього, та залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном в подальшому на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілим майнову шкоду на зазначені суми.
Далі, обвинувачений ОСОБА_7 10 червня 2020 року близько 19:00 години, перебуваючи на вул. Журналістів біля водойми «Котлован» у м. Дніпро, побачив раніше незнайомого неповнолітнього ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , при якому знаходився мобільний телефон марки «ZTE BLADE A7», після чого у нього раптово виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману.
Так, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, раптово підійшовши до неповнолітнього ОСОБА_20 , почав звинувачувати останнього у крадіжці кущів конопель, які ОСОБА_7 нібито посіяв та вирощував біля водойми «Котлован» на вул. Журналістів у м. Дніпро.
Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_7 , користуючись тим, що ОСОБА_20 в силу свого віку та життєвого досвіду не повною мірою здатний оцінити наслідки вчинюваних щодо нього дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинюючи злочин повторно, вказав ОСОБА_20 , що йому необхідно прослідувати з ним до ділянки місцевості, де росли вказані кущі, для порівняння відтиску його низу взуття з відтиском взуття особи, яка нібито залишила його під час крадіжки, з метою виключення причетності неповнолітнього до зазначеної події.
Далі, обвинувачений ОСОБА_7 пройшов з ОСОБА_20 до кущів, розташованих подалі по вул. Журналістів у м. Дніпро, де наказав останньому зняти свої кросівки та передати належний йому телефон. Однак ОСОБА_20 , знявши та передавши ОСОБА_7 свої кросівки, в категоричній формі відмовився надавати обвинуваченому ОСОБА_7 свій мобільний телефон.
В цей час обвинувачений ОСОБА_7 , розуміючи, що шляхом обману заволодіти мобільним телефоном у нього не вдасться, у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та для реалізації свого злочинного умислу, користуючись перевагою свого віку, а також тим, що неповнолітній в силу свого віку та життєвого досвіду не повною мірою здатний оцінити наслідки вчинюваних щодо нього дій, пригрозив неповнолітньому ОСОБА_20 завдати фізичного болю. Неповнолітній ОСОБА_20 , розцінюючи погрозу від обвинуваченого ОСОБА_7 , як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, підкорився вимогам старшої за віком особи та передав свій мобільний телефон обвинуваченому ОСОБА_7 , після чого останній з місця скоєння злочину втік, тим самим спричинивши неповнолітньому ОСОБА_20 майнову шкоду на суму 1724 гривні 25 копійок.
Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_7 виразилися у:
- у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, а також відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, тобто у скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України;
- заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, тобто у скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 190 КК України.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що суд неправильно кваліфікував дії обвинуваченого за ст. 186 КК України, оскільки жодного насилля або погроз застосування такого насилля з боку обвинуваченого не було, як і відкритих дій у заволодінні майном потерпілих. Злочини були вчиненні шляхом обману, що узгоджується з показаннями самого обвинуваченого та потерпілих.
Захисник зазначив, що показання потерпілих є не точними та не послідовними, і жоден з них під час допиту у суді не зміг пояснити, у чому полягало насилля чи погроза застосування насилля до них.
Захисник також зазначив, що в суді першої інстанції обвинувачений заявив клопотання про відмову від захисника у зв`язку з різницею у способі захисту. Адвокат підтримав таке клопотання обвинуваченого, проте суд не надав цьому належної оцінки та клопотання обвинуваченого залишив без задоволення.
Захисник наголошує, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції порушив право особи на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що, на думку захисника, є підставою для скасування такого рішення.

Захисник вважає, що оцінюючи докази, суд за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен був зробити висновок, що доказів вини ОСОБА_7 не було здобуто, а обсяг обвинувачення не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції стороною обвинувачення не було доведено, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим, тому захисник вважає, що ОСОБА_7 необхідно було визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок із урахуванням пом`якшуючих обставин відповідно до ст.ст. 66, 69 КК України.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що він не скоював кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, а суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги неправдиві та противоречиві пояснення потерпілих та свідків.
Обвинувачений також зазначив, що судом першої інстанції не було враховано пом`якшувальні обставини, а саме - довідка з місця проживання, яка була врахована під час постановлення попереднього вироку, при цьому, суд першої інстанції не здійснив всі необхідні заходи для збирання доказів на підтвердження обставин, пом`якшуючих покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції в повній мірі досліджено докази, які є належними та допустимими, в сукупності доповнюють один одного.
Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було перевірено кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України та зробив обгрунтований висновок про наявність в його діях ознак вказаного злочину.
Колегія суддів зазначає, що ч. 2 ст. 186 КК України передбачає відповідальність за грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.
Під таким насильством розуміється:
- фізичне насильство - обмеження волі (зв`язування, замкнення в певному приміщенні тощо), нанесення ударів, побоїв, заподіяння легкого тілесного ушкодження, яке не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності (див. коментар до ст. 125 КК). Суспільна небезпечність такого грабежу підвищується у зв`язку з тим, що додатковими об єктами тут виступають свобода, тілесна недоторканність особи;
- психічне насильство - реальна погроза застосуванням зазначеного фізичного насильства. Погроза може бути усною, письмовою, вираженою в конклюдентних діях тощо.
Як вбачається з матеріалів провадження, та перевірено колегією суддів, потерпілий ОСОБА_13 , який був допитаний судом першої інстанції, зазначив, що 11 травня 2020 року обвинувачений ОСОБА_7 , після його відмови передати сумку із мобільними телефонами, відкрито, шляхом ривку, вирвав у нього із рук сумку, в якій знаходились мобільні телефони належний йому, ОСОБА_15 та ОСОБА_14 та у подальшому втік; потерпілий ОСОБА_20 стверджував суду, що 10 червня 2020 року, обвинувачений ОСОБА_7 попрохав передати йому мобільний телефон, на що він відмовився, а обвинувачений ОСОБА_7 , в свою чергу почав йому погрожувати фізичною розправою, та побоюючись за своє здоров`я і будучи наляканим, він передав обвинуваченому ОСОБА_7 свій мобільний телефон.
Вказані обставини підтвердили і допитані судом першої інстанції законні представники малолітніх потерпілих ОСОБА_21 і ОСОБА_9 , які зазначили, що після викрадення майна, їх діти були збентежені та залякані і повідомляли, що викрадення майна було вчинено обвинуваченим ОСОБА_7 відкрито, шляхом ривка та із застосуванням погроз фізичної розправи.
Вказані пояснення в сукупності з іншими, дослідженими судом першої інстанції доказами, підтверджують наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфікуючих ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.
Колегія суддів також не приймає доводи апеляційної скарги захисника щодо порушення права на захист, оскільки протягом розгляду вказаного кримінального провадження захист обвинуваченого здійснювався захисником ОСОБА_8 , і в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які клопотання обвинуваченого про відмову від його захисника, його заміну, або призначення йому іншого захисника.
Крім того, як вбачається з журналів судових засідань суду першої інстанції обвинувачений жодного разу не заявляв про відмову та необхідність заміни його захисника у зв`язку із різницею у способі захисту, тому колегія суддів не вбачає порушення права обвинуваченого на захист та не приймає доводи апеляційної скарги в цій частині.
Колегією суддів не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом матеріалів кримінального провадження. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції кожному з доказів дана належна оцінка, та на підставі сукупності досліджених доказів судом першої інстанції зроблено обгрунтований висновок про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України, тому колегія суддів не приймає доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника в цій частині.
Колегія суддів також не приймає доводи апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки довідка з місця проживання не є пом`якшувальною обставиною, при цьому, при вирішенні питання щодо розміру покарання судом першої інстанції було в повній мірі враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 а збирання доказів на підтвердження обставин, пом`якшуючих покарання особи, не належить до компетенції суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано визнано ОСОБА_7 винуватим у скоєнні вказаних кримінальних правопорушень та призначено йому покарання з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.
Керуючись ст. ст. 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000668 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000668 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, що тримається під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4