Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

07 червня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

представника цивільного відповідача страхової компанії - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Волинським апеляційним судом кримінальне провадження № 000239щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено покарання - чотири роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком в три роки з покладенням обов`язків, передбачених п.1, 2 ч.1, п. 2 ч.3 ст. 76 КК України.
Цивільний позов КП (КЗ) «Луцька міська клінічна лікарня» Управління охорони здоров`я Луцької міської ради задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КП (КЗ) «Луцька міська клінічна лікарня» Управління охорони здоров`я Луцької міської ради 69425 грн. - витрат на лікування ОСОБА_12 .
Цивільний позов ОСОБА_13 до ПАТ «Луцьке автотранспортне підприємство 10701», ПАТ Страхова компанія «ТАС» задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ Луцьке автотранспортне підприємство 10701 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в сумі 300 000 грн. 00 коп; з ПАТ Страхова компанія «ТАС» на користь ОСОБА_13 - моральну шкоду в сумі 10 000 грн. та шкоду на лікування потерпілого в сумі 144 153 грн. 56 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 12500,16 грн. судових витрат за проведення експертиз.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі.
Як визнав доведеним суд, ОСОБА_7 23 травня 2017 року близько 07 год. ранку, керуючи в світлу пору доби технічно справним автобусом марки «БАЗ А079.14» н.з НОМЕР_1 , рухаючись по маршруту №23 по проспекту Соборності в середній смузі руху в напрямку вул. Чорновола в м. Луцьк Волинської області зі швидкістю 52.8 км/год, під`їжджаючи до регульованого пішоходного переходу, що навпроти ТЦ «Гостинець», в порушення вимог п.п. 2,3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості, проявив необачність, неправильно оцінив дорожню обстановку, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 ( ОСОБА_14 ), який перетинав дорогу по регульованому пішохідному переході на заборонений сигнал світлофора для пішоходів, з права на ліво відносно руху транспортного засобу, і внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

Прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку з істотним порушенням кримінально процесуального закону та неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості. Просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання - 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

У змінах до апеляційної скарги прокурор з аналогічних підстав просить вирок скасувати і призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки. В решті вирок залишити без змін.

Представник потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_15 - адвокат ОСОБА_10 просить вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2020 року щодо ОСОБА_7 змінити, виключити з вироку твердження про перебування потерпілого ОСОБА_12 в момент ДТП у стані алкогольного сп`яніння, оскільки, належні і допустимі докази про стан сп`яніння останнього, на думку апелянта, у справі відсутні.

Представник цивільного відповідача ПАТ Страхова компанія «ТАС» зазначає, що розрахунки розміру відшкодування заподіяної шкоди проведені з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить змінити вирок в частині вирішення позовних вимог до товариства «Страхова група ТАС», ухваливши в цій частині законне рішення, виходячи з суми страхової виплати за шкоду, заподіяну майну, передбачену законом.
Представник ПАТ «Луцьке автотранспортне підприємство 10701» просить скасувати вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2020 року в частині стягнення з ПАТ Луцьке автотранспортне підприємство 10701 на користь ОСОБА_13 суми морального відшкодування та відмовити в задоволенні цивільного позову. Доводить, що судом при розгляді позову не було залучено власника транспортного засобу ОСОБА_16 , не досліджено причинно-наслідковий зв`язок між лікуванням потерпілого і погіршенням стану його здоров`я після проведеного лікування, та не враховано вимог розумності і виваженості при визначенні суми відшкодування.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 у спільній апеляційній скарзі, покликаючись на незаконність та неналежне обґрунтування вироку, доводять, що суд обґрунтував свої висновки суперечливими показаннями свідка ОСОБА_17 , без участі якого було проведено слідчий експеримент у даній справі, взяв до уваги лише один з варіантів висновку експерта № 8070 від 05.05.2020 року, не давши жодної оцінки іншим варіантам експерта, без вказівки, чому приймає до уваги одні дані і відкидає інші.

Наголошують, що безсумнівним є факт перебування пішохода ОСОБА_12 у стані алкогольного сп`яніння (2,2%), що явно вплинуло на його поведінку в момент ДТП, і не було взято до уваги судом, як виникнення небезпеки для водія в момент знаходження ОСОБА_12 на проїжджій частині дороги та його руху і темпу руху, що має істотне значення, і було предметом дослідження експерта у інших варіантах проведеної експертизи. Просять скасувати оскаржуваний вирок і закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання поданої стороною обвинувачення апеляційної скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та сторони захисту, у задоволенні решти апеляційних скарг просили відмовити, представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту відмовити, щодо апеляційної скарги прокурора поклався на розсуд суду, представника цивільного відповідача страхової компанії «ТАС» ОСОБА_11 , який підтримав апеляційну скаргу товариства, вирішення решти скарг залишив на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

За змістом кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, як зобов`язаний перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим, згідно норм матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом, відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Суд має розглянути питання, чи був процес справедливим в цілому, включаючи апеляційне провадження та спосіб отримання доказів (справа Салов проти України від 06.09.2005 року).

При ухваленні вироку суди повинні керуватися положеннями ст. 374 КПК України, що регулює питання змісту вироку.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України,у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині вироку обов`язково зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Суд повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України, що вирішуються судом при постановленні вироку. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути обов`язково мотивованим у вироку, у якому не допускається застосування формулювань, які свідчать про припущення суду і викликають сумнів у достовірності доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону, на думку колегії суддів, належним чином не дотримався, оскільки при розгляді провадження та винесення вироку допустив істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційній інстанції.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що 23 травня 2017 року близько 07.00 год, керуючи технічно справним автобусом марки «БАЗ А079.14» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 52,8 км/год по пр. Соборності в м. Луцьк Волинської області в середній смузі руху в напрямку вул. Чорновола зі сторони вул. Гордіюк, під`їжджаючи до регульованого пішохідного переходу, навпроти ТЦ «Гостинець», в порушення п.п. 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, не вибрав безпечної швидкості руху, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, продовжив рух прямо зі сталою швидкістю, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , котрий переходив дорогу по регульованому пішохідному переході на заборонений сигнал світлофора для пішоходів, з права на ліво відносно руху транспортного засобу, і отримав тяжкі тілесні ушкодження.

З матеріалів справи слідує, що потерпілий ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_17 перетинали проїжджу частину дороги по регульованому пішохідному переході на заборонений (червоний) сигнал світлофора для пішоходів, спілкуючись по телефону.

При цьому, згідно довідки ВОНД №3332/1-7 від 15.11.2017 року, ОСОБА_12 , в момент виникнення ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння 2,2% проміле (том №2 а.с. 88).

В ході досудового та судового слідства даного кримінального провадження було проведено ряд судових автотехнічних експертиз, в тому числі, і повторна судова автотехнічна експертиза №8070 від 05.05.2020 року, у якій дослідження питання про технічну можливість уникнення наїзду водієм на пішохода при умові виконання вимог ПДР проводилося по всіх можливих варіантах дорожньої ситуації з урахуванням моменту виникнення небезпеки для руху водію.

Визнавши ОСОБА_7 винним у вчиненні ДТП за наведених у вироку обставин, суд покликався на те, що ОСОБА_18 скоїв наїзд на потерпілого ОСОБА_12 в момент виникнення небезпеки для водія транспортного засобу момент виходу пішохода на проїжджу частину, взявши до уваги саме варіант № 1, викладений у висновку експерта №8070 від 05.05.2020 року.

Однак, залишив поза увагою два інші варіанти, які були предметом дослідження експертом та відображені у висновку експерта №8070 від 05.05.2020 року, і не дав їм відповідної оцінки та аналізу, не заперечивши їх та не зазначивши причин не взяття їх до уваги, про що правомірно йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого та сторони захисту.

Без належної оцінки суду залишилися відеозаписи події, з яких вбачається переміщення ОСОБА_12 в момент ДТП, та протокол слідчого експерименту від 12 березня 2020 року, проведений за участю водія ОСОБА_7 і свідка ОСОБА_19 , однак без участі свідка ОСОБА_17 , який перебував в момент ДТП разом з ОСОБА_12 .

Суд не дав оцінку поведінці, діям та дотримання (недотримання) Правил дорожнього руху під час ДТП пішоходом ОСОБА_12 , котрий перебував у стані сп`яніння 2,2% проміле, що, на думку колегії суддів, могло істотно вплинути на його поведінку (темп руху, зміна руху і т.д.) і відображено у інших варіантах експерта щодо технічної можливості уникнення наїзду на ОСОБА_12 з боку водія ОСОБА_7 .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді провадження допущено істотні порушення вимог кримінального-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені істотні порушення процесуального закону шляхом повторного дослідження вищевказаних обставин кримінального провадження, оскільки з огляду на зміст мотивувальної частини вироку, ці обставини під час кримінального провадження в суді першої інстанції встановлені не були.

Зважаючи на викладене, вирок суду підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд, при якому суду першої інстанції належить усунути вказані істотні порушення кримінального-процесуального закону, дати належну оцінку зібраним у кримінальному провадженні доказам з точки зору їх допустимості і належності, перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах, і в залежності від встановленого, прийняти відповідне процесуальне рішення.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 408, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2