Вирок

Іменем України

17.10.2022 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові обвинувальний акт з долученими до нього реєстром матеріалів досудового розслідування та наданими в судовому засіданні прокурором - публічним обвинувачем процесуальними документами і документами, що характеризують особу у кримінальному провадженні № 0000457 від 17.09.2021, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грімне, Городоцького району Львівської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,з базовою вищою освітою, одруженого, батька багатодітної сімї українця, громадянина України, раніше не судимого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
Сторона обвинувачення - прокурор Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :
Згідно з оголошеним у судовому засіданні прокурором - публічним обвинувачем обвинувального акту у кримінальному провадженні за № 0000457 від 17.09.2021року, солдат ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Встановлено, що відповідно до наказу № 50 від 16.03.2021 командира військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_3 був включений до списку особового складу, зарахований на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця-помічника гранатометника 3 десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 . десантно-штурмового батальйону.
Відповідно до наказу командира ОТУ «Північ» від 07.04.2021 року № 83 та наказу командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 07.04.2021 року № 141, солдат ОСОБА_3 у

період з 06.04.2021 по 13.06.2021 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та період здійснення забезпечення заходів.
За змістом вимог статей 17 та 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», закон зобов`язує кожного громадянина захищати Вітчизну, суверенітет та територіальну цілісність України.
Статті 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни тa виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Повернувшись із східних областей України після виконання завдання до постійного місця дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний був неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Разом з тим, 07.07.2021 близько 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем, діючи з прямим умислом, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та провести час на власний розсуд, не одержавши дозволу у командира, без поважних причин, діючи в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та ухилявся від несення обов`язкiв вiйськової служби приблизно до 15.35 год. 15.07.2021року та перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
У подальшому, солдат ОСОБА_3 16.07.2021 близько 08.00 год., діючи з прямим умислом, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та провести час на власний розсуд, не одержавши дозволу відповідного командира, без поважних причин, діючи в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, повторно протягом року, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та ухилявся від несення обов`язкiв вiйськової служби по 19.07.2021 (точний час в ході досудового розслідування не встановлено) та теж перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже встановлено, що у період з 07.07.2021 по 15.07.2021 та у період з 16.07.2021 по 19.07.2021 солдат ОСОБА_3 знаходився поза межами військової частини, проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби, приховував.
Вищевказані дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування та прокурором - публічним обвинувачем в судовому засіданні кваліфіковано, як самовільне залишення військової частини, без поважних причин, тривалістю більше трьох діб, вчинене повторно протягом року, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, з чим суд погоджується.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений свою вину в

інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, пояснення надав аналогічні тим, що містяться в описовій частині обвинувального акту. Самовільне залишення місця служби пояснив тим, що повернувшись із зони бойових дій, йому необхідно було вирішити питання лікування сина - ОСОБА_5 який народився 2006 року є інвалідом дитинства. На той час була необхідність в організації його лікування у м. Києві.

Просить суворо не карати. При можливості призначити йому умовну мірі покарання оскільки й надалі є потреба у догляді за сином інвалідом. Просить врахувати, що він сам прооперований, у підтвердження чого, надав медичні документи.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вину обґрунтовує прокурор - публічний обвинувач в судовому засіданні, котрий покликаючись на матеріали досудового розслідування вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому кримінальному правопорушенні доводиться в повному обсязі та не заперечується самим обвинуваченим.

Оскільки дійсність та достовірність доказів сторонами не оспорюється, прокурор просив суд провести судове слідство у кримінальному провадженні обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих особу документів.

Суд з урахуванням думки прокурора, згоду обвинуваченого, зважаючи на положення ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів здобутих на досудовому розслідуванні щодо фактичних обставин справи вчинення кримінального правопорушення.

Судом також встановлено, що відповідно до вироку Франківського районного суду м. Львова від 13.07.2022 року (судова справа № 465/2326/22), ОСОБА_3 засуджено до покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з іспитовим строком в один рік за злочин, передбачений ч. 3 ст. 408 КК України, який вчинений ним у період з 21.07.2021 року по 28.04.2022 року, тобто після інкримінованого злочину, що є предметом розгляду даного складу суду. Вирок набрав законної сили.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, котрий раніше судимий за злочин, вчинений після того, що розглядається даним складом суду.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_3 є багатодітним батьком, має на утриманні сина інваліда дитинства, на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання, у цілому, характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, сприяння органам досудового розслідування на досудовому розслідуванні кримінального провадження в якому йому інкримінуються діяння як злочинне, та те, що вказаний злочин вчинений ним в силу складних сімейних обставин.

Обставини, що обтяжують покарання в ході судового слідства судом не встановлені, не наведено таких і прокурором.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному,

а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує і тяжкість вчиненного кримінального правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, а також обставини які спонукали ОСОБА_3 до вчинення ним інкримінованого злочину, зокрема залишити розташування
військової частини для вирішення сімейних питань, що на думку суду об`єктивно існували. Бере суд до уваги й той факт, що обвинувачений проходив службу в зоні бойових дій із захисту територіальної цілісності України від російських загарбників.
Відтак, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, щирого каяття обвинуваченим, суд вважає за можливе призначити покарання мінімальне, передбачене санкцією статті, що інкримінується у вину обвинуваченому, у вигляді позбавлення волі.
При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий, а саме вироком Франківського районного суду м. Львова від 13.07.2022 року за ч. 3 ст.408 КК України до 5 (пяти) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

За даних обставин, суд приходить до висновку, що остаточне покарання за даним вироком слід призначити у відповідності до вимог частин 1 та 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.
З урахуванням пом`якшуючих обставин вини підсудного, що обвинувачений проходив службу в зоні бойових дій із захисту територіальної цілісності України від російських загарбників, що станом на час розгляду судової справи він за стангом здоров`я н6е є суб`єктом відповідальності за ухилення від військової служби, суд приходить до висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства та відбуття призначеного покарання.

На тлі вищевказаних фактів, суд визнає їх виключними обставинами, які з дотриманням вимог процесуального законодавства та матеріального права, надають суду можливість застосувати до підсудного ОСОБА_3 ст.. 75 КК України та звільнити його від відбування призначеного за даним вироком покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, і, якщо він протягом цього іспитового строку не вчинить іншого злочину, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України, суд обмежується проголошенням його резолютивної частини.

На підставі наведеного, керуючись статтями 65, 70, 75, 76 КК України, 368 - 371, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та

призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі частин 1 - 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити остаточне покарання засудженому шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у вигляді 5 (пяти ) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за даним вироком покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Покласти на ОСОБА_3 обовязки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України: періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань

пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через суд , який ухвалив судове рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

У випадку відсутності апеляційних скарг, вирок набирає законної сили з 18 листопада 2022 року.

Учасники судового процесу можуть отримати копію вироку у секретаря судового засідання.

Суддя ОСОБА_6