Справа № 545/1614/22
Провадження № 1-в/545/465/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.07.2022 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Полтавського районного суду Полтавської області в м. Полтаві клопотання засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з повного загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 24.05.2002 року Зачепилівським районним судом Харківської області за ст. ст. 185 ч. 3, 69 КК України до 1 року 3 місяців 24 днів позбавлення волі.

2) 02.10.2006 року Зачепилівським районним судом Харківської області за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі, в силу ст. 75 КК України від призначеного покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік.

3) 12.08.2013 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. 309 ч. 1 КК України штраф 850 грн.

4) 03.09.2014 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. 185 ч. 1 КК України штраф 1020 грн.

5) 11.11.2014 року Зачепилівським районним судом Харківської області за ст. ст. 309 ч. 2, 185 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі, в силу ст. 75 КК України від призначеного покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки.

6) 06.10.2016 року Зачепилівськи районним судом Харківської області за ст. ст. 185 ч. 2, 309 ч. 2, 70, 71 ч. 4, 71 ч. 2, 71 ч. 1 КК України до 8 років позбавлення волі. Звільнений по сплаті застави.

7) 18.08.2017 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. ст. 309 ч. 2, 185 ч. 2, 70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі

Засудженого: 05.03.2020 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. 369 ч. 1, 71, 83 ч. 6 КК України до 2 років 5 місяців позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення, -

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання посилаючись на те, що він відбув встановлений законом строку покарання, характеризується позитивно, має три заохочення, стягнень не має, працевлаштований, сумлінно ставиться до праці, що свідчить про те, що він довів своє виправлення.

В судове засідання представник адміністрації не з`явився, надавши заяву про розгляд подання в його відсутність, проти задоволення заяви заперечував, оскільки засуджений за час відбування покарання не став на шлях виправлення.

Від засудженого ОСОБА_4 надійшла заява з проханням розглядати заяву в його відсутність, заяву підтримує в повному обсязі, прохає задовольнити.

В судовому засіданні прокурор заперечив щодо задоволення заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання, посилаючись на те, що засуджений за весь час відбування покарання не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи, суд приходить до висновку, що заява засудженого ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання, зокрема, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 засуджений 05.03.2020 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. 369 ч. 1, 71, 83 ч. 6 КК України до 2 років 5 місяців позбавлення волі.

Відповідно до характеристики на засудженого від 22.06.2022 року наданої державною установою «Темнівська виправна колонія (№100)» засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 16.04.2020 року. Під час тримання в державній установі «Харківський слідчий ізолятор», характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 19.05.2020 року відбуває строк покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)». За час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень не має, заохочувався два рази.

До промислової зони установи не працевлаштований.

Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.

Приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням.

До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.

До виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо, ініціативи не проявляє.

Участі у суспільному житті відділення не приймає.

Допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до статті 123 КВК України, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Творчість», до реалізації програми ставиться без зацікавленості.

Питання щодо можливого застосування ст. 100, 101 Кримінально-виконавчого кодексу України, за відбуттям 1/2 призначеного строку покарання, було розглянуто комісією установи 28.07.2021 року, рішенням комісії відмовлено в застосуванні даної заохочувальної норми як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Питання щодо можливого застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким згідно статті 82 Кримінального кодексу України, за відбуттям 2/3 частини призначеного покарання було розглянуто 22.12.2021 року, рішенням комісії відмовлено в застосуванні даної заохочувальної норми як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Питання щодо можливого застосування умовно-дострокового звільнення згідно статті 81 Кримінального кодексу України, за відбуттям 3/4 призначеного строку покарання, було розглянуто 09.02.2022 року, рішенням комісії відмовлено в застосуванні даної заохочувальної норми як особі, яка не довела свого виправлення.

Згідно цієї ж характеристики засуджений ОСОБА_4 не довів своє виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, згідно статті 81 Кримінального Кодексу України.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України до засудженого ОСОБА_4 є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Також суд враховує особу засудженого , який згідно особової справи вчиняв нові злочини не відбувши строки покарання за попередніми вироками.

Таким чином, перевіривши доводи викладені в клопотанні засудженого, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що за весь час відбування покарання засуджений не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення згідно ст.81 КК України.

З наведеного убачається, що на даний час засуджений не досяг необхідного ступеня виправлення та не довів своє виправлення та відновлення в соціальному статусі, як повноправного члена суспільства та готовності до самокерованої правослухняної поведінки, а отже клопотання засудженого ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 537 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1