Вирок
Іменем України

22.06.2022 року Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Харкова, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Київського районного суду м. Харкова від 22.01.2018 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично тимчасово проживаючого як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та вчинив новий корисливий злочин проти власності.
Так, 27.04.2022 року близько 11:02 год. ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, перебуваючи в приміщенні торгівельного павільйону № НОМЕР_1 на ринку «Привокзальний», що за адресою: м. Львів, вул. Алли Горської, 2, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, з метою власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями нiхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, шляхом вiльного доступу, таємно викрав з сумки потерпілої ОСОБА_6 , яка знаходилась на тумбочці в приміщенні вищезазначеного павільйону, гаманець, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 1400 грн. Однак, злочинні дії ОСОБА_4 були помічені потерпілою ОСОБА_6 , яка почала його наздоганяти та вимагати зупинитися та повернути викрадений гаманець. Не зважаючи на такі вимоги, ОСОБА_4 усвідомлював, що його незаконні дії викриті, почав втікати із викраденим майном. Відтак, дії ОСОБА_4 . iз таємного викрадення чужого майна (крадіжка) переросли у відкрите викрадення чужого майна (грабіж). В подальшому ОСОБА_4 під час його затримання викинув викрадений гаманець на землю. Вказаними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій Найдi Мирославі Миколаївні матеріальну шкоду на загальну суму 1400 грн.
Таким чином, ОСОБА_4 скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, визнав повністю, надав детальні показання про мотиви та обставини вчинення злочину. Вказав, що він переїхав проживати з м. Харкова до м. Львова як внутрішньо переміщена особа та 27.04.2022 року пішов на ринок «Привокзальний» у м. Львові, де в одному з рядів, у якому не було людей, побачив павільйон з квітами. Зайшовши у вказаний павільйон, виявив у ньому гаманець та заволодів таким, бо потребував грошей. Коли виходив з ряду потерпіла та працівники ринку кричали до нього, щоб він повернув викрадене, проте, він злякався і почав втікати. В результаті його наздогнали за межами ринку і затримали. Про вчинене шкодує, у скоєному кається, просить суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є продавцем на ринку та 27.04.2022 року ОСОБА_4 зайшов у її павільйон з квітами, в цей час вона розраховувала іншого клієнта ззовні павільйону. Коли ОСОБА_4 виходив з павільйону, вона його помітила і запитала, навіщо той заходив. На це ОСОБА_4 відповів, що просто хотів подивитися. Після цього вона зайшла всередину і виявила, що гроші в касі на місці, однак, перевіривши свою сумку, яка стояла на тумбочці, з`ясувала, що гаманець з неї пропав. У даному гаманці на той час було 1400 грн. Після цього продавець із сусіднього магазинчика звернулась до неї і сказала, що невідомий чоловік, який заходив у павільйон, вкрав речі потерпілої. Після цього вона та решта працівників ринку окликнули ОСОБА_4 та вимагали повернутися і віддати викрадене, однак, той на вказані вимоги не реагував, почав бігти в напрямку до виходу з ринку. У зв`язку з цим працівники його переслідували та в результаті затримали, у цей час ОСОБА_4 викинув наявний в нього гаманець під бордюр. За вчинене ОСОБА_4 вибачився, однак, викрадені кошти до цього часу потерпілій не повернуті, бо як речові докази вилучені. У питанні призначення покарання потерпіла покладається на розсуд суду.
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються його особи.
Отже, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненного ним злочину, який з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, вчинення такого в умовах воєнного стану, мету вчинення суспільно небезпечних дій, зокрема бажання заволодіти чужим майном для особистого збагачення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючих обставин, якими суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння ним у розкритті злочину, особу ОСОБА_4 , який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів проти приватної власності, новий злочин вчинив, маючи непогашену та незняту судимість за попереднім вироком Київського районного суду м. Харкова від 22.01.2018 року за ч.2 ст.185 КК України, нейтрально характеризується, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі. Водночас наявність пом`якшуючих відповідальність обставин, відсутність обтяжуючих обставин дають підстави суду визначити таке покарання на рівні мінімальної межі для даного виду покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.186 КК України.
При цьому, суд звертає увагу сторони захисту, якою порушувалося перед судом питання про застосування до ОСОБА_4 ст.69 КК України і призначення останньому покарання нижче нижчої межі, визначеної санкцією ч.4 ст.186 КК України, що підстав для такого застосування немає. Так, відповідно до положень ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Однак, у даному випадку, попри наявність кількох пом`якшуючих обставин на стороні обвинуваченого, суд не може залишити поза увагою особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше судимий за корисливі злочини проти приватної власності, новий злочин вчинив в умовах воєнного стану, маючи реальну можливість припинити злочинне посягання після викриття, зазначеного не вчинив та намагався втекти з місця події, при відбутті покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком Київського районного суду м. Харкова від 22.01.2018 року звільнявся від подальшого відбуття покарання умовно-достроково, однак, в подальшому, маючи непогашену та незняту судимість, знову вчинив корисливий злочин.
За наведеного суд не вбачає підстав для застосування при призначенні покарання ОСОБА_4 положень ст.69 КК України.
У контексті цього слід також зазначити, що сторона захисту просила врахувати стан незадовільний здоров`я обвинуваченого, як обставину, що дозволяє застосувати ст.69 КК України. З метою цього ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07.06.2022 року за клопотанням обвинуваченого було зобов`язано керівництво ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» та Львівської багатопрофільної лікарні (№19) Філії «Центр охорони здоров`я ДКВС України» у Львівській області організувати проведення медичного огляду обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуває під вартою в ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)», для визначення стану його здоров`я та надати Франківському районному суду м. Львова відповідну інформацію про результати проведеного огляду. На виконання зазначеної ухвали суду керівництвом Філії «Центр охорони здоров`я ДКВС України» у Львівській області надано відповідь листом №711-Ф/ПВ-22-вих від 16.06.2022 року, згідно якої на даний час стан здоров`я ОСОБА_4 задовільний, він отримує амбулаторне лікування відповідно до призначень лікаря-терапевта АПВ ЛБЛ №19 та лікаря-хірурга ЛБЛ №19 у зв`язку з діагнозом: варикозна хвороба обох нижніх кінцівок. На переконання суду, зазначеним спростовуються твердження сторони захисту про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, вказаний у медичний документації діагноз не є перешкодою для відбування покарання у виді позбавлення волі та не свідчить про неможливість подальшого амбулаторного лікування в установах відбування покарання. Також наявність в ОСОБА_4 захворювання у виді варикозного розширення вен нижніх кінцівок не може трактуватися як обставина, яка характеризує особу обвинуваченого у такий спосіб, що дає підстави для застосування до нього положень ст.69 КК України.
При призначенні покарання суд також бере до уваги те, що за вироком Київського районного суду м. Харкова від 22.01.2018 року ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, яке відбував реально. Згідно довідки про звільнення серії ХАР №00749 від 26.07.2021 року засуджений ОСОБА_4 відбував покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» у період з 14.09.2017 року до 26.07.2021 року та в подальшому на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.07.2021 року звільнений умовно-достроково від відбування покарання на невідбутий строк 1 місяць 29 днів. Згідно положень ч.4 ст.81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу. У даному випадку ОСОБА_4 умовно-достроково звільнений від відбування покарання за попереднім вироком вищезазначеною ухвалою суду від 16.07.2021 року на невідбутий строк 1 місяць 29 днів, а новий злочин у даному кримінальному провадженні вчинив 27.04.2022 року, тобто не під час невідбутої частини покарання за попереднім вироком, тому до обвинуваченого ОСОБА_4 положення ст.ст.71, 72 КК України застосуванню не підлягають.
Обвинуваченому ОСОБА_4 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У зв`язку із призначенням покарання за даним вироком у виді позбавлення волі підстав для скасування чи зміни такого запобіжного заходу суд не вбачає.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.
У справі наявні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України, оскільки під час досудового розслідування на майно, визнане речовими доказами, накладався арешт.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 27.04.2022 року, тобто з часу фактичного затримання та поміщення під варту.
Запобіжний захід, раніше обраний ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 28.04.2022 року на тимчасово вилучене майно та речові докази, а саме: гаманець жіночий чорного кольору, 8 купюр номіналом 100 гривень із серіями та номерами: УЦ8990943, УТ0528085, СЗ3527266, УЛ3944320, УТ4992984, УК3355903, УК6055276, УЖ1373666, 4 купюри номіналом 50 гривень із серіями та номерами: ТБ0322893, УВ5254812, СР9301764, АБ6962850, 11 купюр номіналом 20 гривень із серіями та номерами: ЮЕ7924832, ТА0913102, ЧБ8125196, ТК0687948, ЕГ7174083, ЮВ6309714, ЮВ2421259, ЕЗ8944692, ТА1775972, ЮЕ9323632, ЧГ1930472, 2 купюри номіналом 5 гривень із серіями та номерами СД8102126, СЕ8988311, 1 купюра номіналом 2 гривні із серією та номером РЄ1089893, 5 купюр номіналам 1 гривня із серіями та номерами: РГ1564464, УТ7301367, ТЗ5370482, ТА1790959, УР2030970, 6 монет номіналом 10 гривень, 6 монет номіналом 5 гривень, 21 монета номіналом 2 гривні, 23 монети номіналом 1 гривня (5 з жовтого металу, 18 з білого металу), 11 монет номіналом 50 копійок, 6 монет номіналом 25 копійок, 11 монет номіналом 10 копійок, 3 монети номіналом 5 копійок.
Речові докази: 1) DVD-R диск із файлами з камер відеонагляду, які знаходяться на ринку ТзОВ «Привокзальний», залишити при матеріалах кримінального провадження №00000216; 2) гаманець жіночий чорного кольору, 8 купюр номіналом 100 гривень із серіями та номерами: УЦ8990943, УТ0528085, СЗ3527266, УЛ3944320, УТ4992984, УК3355903, УК6055276, УЖ1373666, 4 купюри номіналом 50 гривень із серіями та номерами: ТБ0322893, УВ5254812, СР9301764, АБ6962850, 11 купюр номіналом 20 гривень із серіями та номерами: ЮЕ7924832, ТА0913102, ЧБ8125196, ТК0687948, ЕГ7174083, ЮВ6309714, ЮВ2421259, ЕЗ8944692, ТА1775972, ЮЕ9323632, ЧГ1930472, 2 купюри номіналом 5 гривень із серіями та номерами СД8102126, СЕ8988311, 1 купюра номіналом 2 гривні із серією та номером РЄ1089893, 5 купюр номіналам 1 гривня із серіями та номерами: РГ1564464, УТ7301367, ТЗ5370482, ТА1790959, УР2030970, 6 монет номіналом 10 гривень, 6 монет номіналом 5 гривень, 21 монета номіналом 2 гривні, 23 монети номіналом 1 гривня (5 з жовтого металу, 18 з білого металу), 11 монет номіналом 50 копійок, 6 монет номіналом 25 копійок, 11 монет номіналом 10 копійок, 3 монети номіналом 5 копійок, які опечатані у спецпакет SUD 2036525 та згідно квитанції №00136 передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, - повернути власнику (потерпілій) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1