ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1884/22 Справа № 205/1660/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000101 стосовно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпро, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз: 12.11.2015 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців з конфіскацією майна. Звільнився 18.08.2021 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2022 року клопотання прокурора задоволено та продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 09.08.2022 року включно.
Мотивуючи прийняте рішення, суд вважав доведеними наявність ризиків, передбачених п. п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що обвинувачений намагаючись уникнути покарання за тяжкий злочини може переховуватись від суду або продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, оскільки останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що, на думку суду, вказує на його схильність до вчинення кримінальних правопорушень.
Крім того, суд врахував, відповідно до ст. 178 КПК України наявність обвинуваченого постійного місця мешкання, однак вважав, що вказаної обставини, за відсутності стійких соціальних зв`язків, не достатньо для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.
З огляду на викладене, суд вважав, що забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 можливе виключно шляхом застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, прокурором не доведено реальне існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не доведено тієї обставини, що на час розгляду клопотання вони не зменшились, оскільки обвинувачений не має наміру переховуватись від суду, здійснювати незаконний вплив на потерпілу, свідків та експертів, оскільки останні були допитані під час досудового розслідування даного кримінального провадження або вчиняти нові злочини.
Крім того вказує, що слідчий суддя при обранні запобіжного заходу обвинуваченому визначив розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, проте суд першої інстанції при продовженні строку його дії не визначив заставу, чим погіршив становище ОСОБА_7 .
Позиції учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_6 підтримав подану ним апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, а ухвалу суду вважаю законною та обґрунтованою у зв`язку з чим просив залишити її без змін.
Обвинувачений, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного перегляду, заяв про свою особисту участь до апеляційного суду не направляв, що з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частина 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. проголошує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, зокрема, законного арешту для забезпечення виконання будь-якого обов`язку встановленого законом (п. b), або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. с) і відповідно до процедури, встановленої законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника обвинуваченого про відсутність підстав для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.
З матеріалів клопотання вбачається, що в провадження Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000101 за обвинувачення ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
13.06.2022 року, в порядку ст. 331 КПК України, прокурор звернувся до суду першої інстанції, з клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 194, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких обрання такого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є можливим.
Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, для запобігання яких продовження йому строку дії саме такого, виключного запобіжного заходу є доцільним з огляду на наступне.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти власності, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду.
В той же час, як додаткову обставину в підтвердження зазначеного ризику, колегія суддів враховує, що в Україні введено режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації та на деяких територіях України, наразі ведуться активні бойові дії, а тому у разі зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на домашній арешт, останній може переховуватись від правосуддя, в тому числі й незаконно залишити межі України шляхом виїзду на тимчасово окуповані території України або до рф. Крім цього, здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого, дотримання ним умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та виконання покладених на нього обов`язків органами національної поліції, з об`єктивних підстав, наразі неможливе.
Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів, та, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, обвинувачується у вчиненні нового злочину проти власності, що, в свою чергу, з урахуванням відсутності відомостей про його працевлаштування, вказує на його схильність до протиправної діяльності.
Судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 178 КПК України правильно враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 хоча і має постійне місце мешкання та реєстрації, однак не має стійких соціальних зв`язків, а саме він не одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, не має стабільного та легального джерела доходу, що могло б стримували його від ухилення від явки до суду та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Отже, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого виняткового запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених п.п. 2, 3 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає неприйнятними, оскільки вони не враховувались судом першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора.
Посилання захисника про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_7 внаслідок невизначення в ухвалі суду розміру застави, колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на хибному тлумаченні норм КПК України, оскільки застава є безстроковим запобіжним заходом, який визначається як альтернативний триманню під вартою ухвалою слідчого судді/суду.
Як видно з Єдиного державного реєстру судових рішень при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу 23 лютого 2022 року, слідчим суддею Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було визначено останньому, як альтернативний запобіжний захід, заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 99240 грн., а чинний КПК України не містить вимоги щодо дублювання розміру застави у кожній ухвалі про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з чим, всупереч зазначеному в апеляційній скарзі захисника, суд першої інстанції не погіршував правове становище обвинуваченого ОСОБА_7 та останній, у відповідності до положень ст. 182 КПК України, має можливість в будь-який момент внести визначений слідчим суддею розмір застави.
Таким чином, будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4