Справа № 308/4766/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2022 місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , представника володільця майна адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого п`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_6 , про арешт майна у рамках кримінального провадження № 0000070, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий п`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_6 , про арешт майна у рамках кримінального провадження № 0000070, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що слідчими п`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000070 від 05.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України.

Під час досудового розслідування 21.04.2022 на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.04.2022 у справі № 308/4766/22 проведено обшук у житлі та іншому володінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час проведення обшуку було оглянуто та вилучено наступне:

1) у спецпакет ДБР: В1015193:

свидетельство о регистрации, 77 11 № 412303, видане ОСОБА_4 ;

паспорт громадянина Російської Федерації, номер: НОМЕР_1 ;

2) у спецпакет ДБР: В1015029:

пістолет чорного кольору з маркувальним написом: «EKOL Major cal. 9 mm P.A.K.»;

3) у спецпакет ДБР: S2017446:

грошові кошти, схожі на банкноти РФ рубль російський, у сумі 29650 рублів, а саме: п`ять банкнот по 5000, три банкноти по 1000, дві банкноти по 500, дві банкноти по 200, дві банкноти по 100 та одна банкнота 50.

4) автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200», чорного кольору, VIN: НОМЕР_2 , номерний знак: НОМЕР_3 .

Під час проведення обшуку встановлено, що вилучене під час проведення обшуку майно та документи належать ОСОБА_4 , що є громадянином України, згідно з паспортом ВР НОМЕР_4 . Разом з тим, у вказаної особи наявний паспорт громадянина Російської Федерації номер: НОМЕР_1 .

Слідчий зазначає, що згідно з вилученими документами, а саме: свидетельства о регистрации ТС, автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200», чорного кольору, VIN: НОМЕР_2 , номерний знак: НОМЕР_3 , зареєстрований у Російській Федерації та є власністю громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 .

Посилаючись на положення ст. 4 Конституції України, відповідно до якої в Україні існує єдине громадянство, та ч. 2 ст. 168 КПК України, згідно з якою тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час проведення обшуку, огляду, слідчий вказує, що орган досудового розслідування вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, якою визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, накласти арешт на вищевказані речі та документи.

Як зауважує слідчий у клопотанні, на даний час органом досудового розслідування за наслідками проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що вказані речі та документи мають значення речового доказу для кримінального провадження, зберегли на собі його сліди, та є необхідними для проведення у подальшому ряду судових експертиз з метою встановлення всіх обставин вчинення злочину, які мають суттєве значення для повного, всебічного здійснення досудового розслідування.

Враховуючи викладене, а також з метою забезпечення завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, слідчий просить накласти арешт на вилучені за результатами проведеного 21.04.2022 обшуку у житлі та іншому володінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.04.2022 у справі № 308/4766/22, наступні речі та документи:

1) у спецпакет ДБР: В1015193:

свидетельство о регистрации, 77 11 № 412303, видане ОСОБА_4 ;

паспорт громадянина Російської Федерації, номер: НОМЕР_1 ;

2) у спецпакет ДБР: В1015029:

пістолет чорного кольору з маркувальним написом: «EKOL Major cal. 9 mm P.A.K.»;

3) у спецпакет ДБР: S2017446:

грошові кошти, схожі на банкноти РФ рубль російський, у сумі 29650 рублів, а саме: п`ять банкнот по 5000, три банкноти по 1000, дві банкноти по 500, дві банкноти по 200, дві банкноти по 100 та одна банкнота 50.

4) автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200», чорного кольору, VIN: НОМЕР_2 , номерний знак: НОМЕР_3 .

Слідчий п`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання про арешт майна підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у клопотанні та доданих до нього матеріалах.

Представник володільця (власника) майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях щодо клопотання слідчого про арешт майна, вважаючи подане клопотання безпідставним та необґрунтованим.

Як зауважує адвокат, клопотання про арешт майна подане слідчим у рамках кримінального провадження № 0000070, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України. Проте, матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження того, що вилучене під час обшуку майно має будь-яке відношення до вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України. З доводів слідчого, викладених у клопотанні про арешт майна, вбачається, що тимчасово вилучені транспортний засіб відповідно до ст. 98 КПК України є речовими доказами і необхідність у його арешті зумовлена метою збереження речових доказів. Вказує, що інших доводів та доказів, що їх підтверджують, якими слідчий обґрунтовує необхідність арешту майна, клопотання не містить.

Крім того, адвокат вважає, що зазначені доводи слідчого є безпідставними з огляду на те, що тимчасово вилучене під час обшуку майно не відповідають критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його слідів, не містять інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, не набуті кримінально протиправним шляхом. Можливість використання тимчасово вилученого майна як доказів у кримінальному провадженні слід розцінювати лише у контексті кримінальних проваджень, у рамках яких подано клопотання про арешт майна, а саме передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України. Доказів причетності власника майна ОСОБА_4 , як так само і самого тимчасово вилученого майна, до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України, матеріали провадження не містять. Зазначає, що тимчасово вилучене майно є власністю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 . У даному випадку слідчим та прокурором не було доведено, що причетності майна чи його власника до певного конкретного кримінального правопорушення. З огляду на викладені обставини, вважає, що слідчим не доведено необхідності арешту автомобіля, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Володілець (власник) майна ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію свого представника, зазначивши, що жодного відношення до переправлення людей через державний кордон України він не має.

Заслухавши прокурора, володільця (власника) майна та його представника, розглянувши клопотання про арешт майна та дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено у судовому засіданні, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0000070 підтверджується, що органом досудового розслідування п`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудове розслідування розпочато за фактом того, що працівники правоохоронного органу за попередньою змовою групою осіб із використанням службового становища сприяють незаконному переправленню осіб через державний кордон України, а також за фактом вимагання службовою особою неправомірної вигоди від громадянина України за вчинення дій в інтересах того, хто надає таку вигоду, відповідно.

20.04.2022 у рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме: одержання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення чи не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду з використанням наданої їй влади чи службового становища, за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.04.2022 (справа № 308/4766/22) задоволено клопотання слідчого п`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_8 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_6 , про проведення обшуку в рамках кримінального провадження № 0000070, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України. Постановлено надати стороні кримінального провадження № 0000070 слідчим п`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгород) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, дозвіл на проведення обшуку в житлі та іншому володінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема усієї території та усіх приміщень (в тому числі допоміжних, гаражних (нежитлових): кладових та технічних кімнатах, підвалах, горищах), будівлях та спорудах (включно позначені літеруванням та із застосуванням додаткових цифрових показників зліва та штрихів), з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення усіх речей, предметів та документів, які мають значення у кримінальному проваджені, а саме: осіб, які підпадають військовому призову, знарядь, спеціально обладнаних пристроїв, одягу, засобів маскування для прихованого переправлення осіб через державний кордон України, поза межами пунктів пропуску, знарядь, предметів та речей, що мають значення у кримінальному провадженні № 0000070.

З протоколу обшуку від 21.04.2022 вбачається, що слідчим п`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 на підставі вказаної ухвали слідчого судді проведено обшук житлі та іншому володінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено наступне майно:

1) у спецпакет ДБР: В1015193:

свидетельство о регистрации, 77 11 № 412303, видане ОСОБА_4 ;

паспорт громадянина Російської Федерації, номер: НОМЕР_1 ;

2) у спецпакет ДБР: В1015029:

пістолет чорного кольору з маркувальним написом: «EKOL Major cal. 9 mm P.A.K.»;

3) у спецпакет ДБР: S2017446:

грошові кошти, схожі на банкноти РФ рубль російський, у сумі 29650 рублів, а саме: п`ять банкнот по 5000, три банкноти по 1000, дві банкноти по 500, дві банкноти по 200, дві банкноти по 100 та одна банкнота 50.

4) автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200», чорного кольору, VIN: НОМЕР_2 , номерний знак: НОМЕР_3 .

Постановою слідчого п`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 від 21.04.2022 вищезазначені речі та документи визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Матеріалами клопотання також встановлено, що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (свидетельство о регистрации ТС НОМЕР_5 ) автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200», чорного кольору, VIN: НОМЕР_2 , номерний знак: НОМЕР_3 , зареєстрований у Російській Федерації та є власністю громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання (ч. ч. 5, 6 ст. 132 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В обґрунтування доводів внесеного клопотання слідчий вказує, що вилучене під час проведення обшуку майно є речовим доказом в даному кримінальному провадженні, у зв`язку із чим виникає необхідність накласти на нього арешт.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Вищезазначених вимог слідчий при зверненні до слідчого судді з даним клопотанням про арешт майна не дотримався, а саме усупереч імперативним вимогам п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні не зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Слідчим у клопотанні не наведено відповідного обґрунтування щодо можливості використання майна, що належить арештувати, як доказу в кримінальному провадженні № 0000070, у рамках якого проводиться досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України, та повідомлено про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Обов`язок ініціатора клопотання довести обставини що вказують на вчинення злочину, правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для власника і третіх осіб, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження слідує із вимог ч. 5 ст. 132, ст. 171 КПК України та відповідає передбаченим ст. ст. 7, 22, 26 КПК України принципам змагальності та диспозитивності.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Клопотання не містить виклад обставин на підтвердження того, що майно, яке за твердженням слідчим належить арештувати, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Разом з тим, вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

З системного аналізу вказаних норм кримінального процесуального закону можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Однак, із тексту клопотання слідчого не вбачається, що воно складається з викладення змісту фактичних обставин можливого кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування, а посилання на ст. 170 КПК України наведено без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.

Наведене у свою чергу ставить під сумнів доводи слідчого про достатність підстав для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

Слідчий суддя зазначає, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Між тим, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складення даного клопотання про арешт майна не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На переконання слідчого судді, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Слідчий суддя також бере до уваги ту обставину, що у даному кримінальному провадженні володілець (власник) майна ОСОБА_4 не визнавався підозрюваним, обвинуваченим чи засуджувався й щодо нього може бути застосовано покарання у виді спеціальної конфіскації.

Таким чином, дослідивши доводи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що у ньому не зазначена мета арешту майна, що, подаючи клопотання, слідчий не врахував положення ч. 1 ст. 170 КПК України, відповідно до якої фізична або юридична особа може бути позбавлена права на відчуження, розпорядження та/або користування майном. При оцінці доводів клопотання, слідчий суддя також вважає, що у клопотанні слідчого не вказується на наявність даних у підтвердження ризиків приховування, втрати, передачі чи відчуження майна, на яке вказується у клопотанні.

Надані слідчому судді матеріали, з урахуванням відомостей, які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні та диспозицій статей, за якими здійснюється досудове розслідування, не містять відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що майно, яка є предметом арешту, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зокрема може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набуто кримінально протиправним шляхом.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника (володільця) майна, оскільки за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах обставинах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, визначених у абзаці 2 ч. 1 ст. 170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному провадженні.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що у задоволенні внесеного клопотання про арешт майна слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 175, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволення клопотання слідчого п`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 , погодженого прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_6 , про арешт майна у рамках кримінального провадження № 0000070, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України, а саме на речі та документи, що вилучено за результатами проведеного 21.04.2022 обшуку у житлі та іншому володінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.04.2022 (справа № 308/4766/22).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 02 травня 2022 року о 16 год. 00 хв.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1