ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1353/22 Справа № 206/1887/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч.2 ст. 146 КК України у кримінальному провадженні № 0000021,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт щодо обвинуваченого ОСОБА_8 - відмовлено.
Задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 12.00 годин 01 червня 2022 року включно.
Рішення суду обґрунтовано тим, що в судовому засіданні було доведено наявність ризиків, які було встановлено під час обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які на даний час не змінились і не відпали, оскільки останній обвинувачується у вчиненні, зокрема, тяжкого злочину, за яке передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, судовий розгляд провадження ще не закінчено, у зв`язку з чим ОСОБА_8 може вчинити спроби переховуватись від суду з метою уникнути покарання у разі доведеності його вини; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, раніше судимий за вчинення злочинів проти власності та маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний корисний злочин.
При цьому судом було враховано і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 на які вказував захисник міцність соціальних зв`язків та стан його здоров`я.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що орган досудового розслідування не обґрунтував та не довів наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, оскільки потерпілий вказав, що добровільно передав керування транспортним засобом обвинуваченому, жодних претензій до нього на теперішній час не має. Такі ж покази щодо даної ситуації надали і свідки по справі, які безпосередньо знаходились в автомобілі.
Вважає, що підозра у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, також необґрунтована та не підтверджена жодним свідченням потерпілого та свідків.
На думку апелянта, прокурором не було доведено наявність по справі ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Так, обвинувачений не має мети переховуватися від суду, оскільки має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки. Знищити, сховати або пошкодити речові докази або інші документи, які були вилучені слідством під час досудового розслідування, обвинувачений також не має бажання та можливості, оскільки вони знаходяться в камерах зберігання речових доказів СУ ГУНП в Дніпропетровській області. Потерпілий був допитаний під час досудового розслідування, його позиція висвітлена в протоколі допиту, незаконно впливати на нього ОСОБА_8 також не має наміру, оскільки щиро переконаний, що не вчиняв інкримінованих правопорушень.
Звертає увагу суду, що обвинувачений раніше судимий, до кримінальної відповідальності притягувався у віці 18 років, знаходиться у неофіційному шлюбі, має на утриманні неповнолітню дитину та матір, яка наразі не має постійного джерела доходу.

Обвинувачений ОСОБА_8 відмовився від участі в судовому засіданні апеляційної інстанції. Враховуючи думки захисника та прокурора, а також вимоги ч.4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого.
В апеляційному суді захисник підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив їх задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вважав ухвалу суду законною та обгрнутованою.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши надані матеріали та обговоривши скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як убачається з наданих матеріалів, в провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження № 0000021 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч.2 ст. 146 КК України.
05 квітня 2022 року судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні.
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт того, що обставини, які стали підставою для взяття ОСОБА_8 під варту - на даний час не змінилися, а ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії, не зменшились, не перестали існувати та мають місце, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується, зокрема, у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, при цьому судовий розгляд кримінального провадження не закінчився, обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, має не зняту та непогашену у встановленому законом порядку, не працевлаштований, законного джерела доходів не має, що може спонукати його до вчинення нових корисних злочинів.
При цьому апеляційний суд, як і суд першої інстанції, вважає, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Таким чином, висновки суду, що встановлені при обранні запобіжного заходу обставини та ризики не зменшились, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_8 під вартою, а тому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання своїх обов`язків обвинуваченим, з урахуванням також неможливості винесення вироку у справі до спливу терміну тримання під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги захисника про незаконність та необґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд вважає безпідставними.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи ж захисника про необґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих злочинів, на думку колегії судів, не заслуговують на увагу, оскільки питання обґрунтованості підозри не є завданням кримінального провадження на даній стадії.
Твердження сторони захисту про неврахування судом даних про особу підзахисного, які, на думку апелянта, могли бути підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки. Тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , покарання за яке може бути призначено у виді позбавлення волі, в сукупності з даними про порушення обвинуваченим умов застосованого раніше щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, дають підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства, в цьому випадку, зможе попередити встановлені слідчим суддею ризики.
Отже, будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч.2 ст. 146 КК України у кримінальному провадженні № 0000021 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4