ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2675/21 Справа № 175/4306/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2021 року у кримінальному провадженні №0001202 стосовно
ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судима,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_9
обвинуваченої ОСОБА_8
захисника ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_10
представника потерпілого ОСОБА_11

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Так, зазначеним вироком ОСОБА_8 було визнано винуватою у тому, що вона спричинила тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння за наступних обставин.
Так, 07 вересня 2018 року приблизно о 05.00 годині ОСОБА_8 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень своєму брату ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибула за місцем проживання останнього на територію дачної ділянки АДРЕСА_3 , де, маючи при собі заздалегідь заготовлений кухонний ніж, почала чекати виходу потерпілого з будинку та при виході ОСОБА_10 з будинку, вона, діючи умисно, на ґрунті довготривалих неприязних відносин, які склалися через майнові суперечки, з метою спричинення тілесних ушкоджень з силою нанесла потерпілому один удар ножем в область живота, чим спричинила тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки, яке розпочинається раною на череві по центру (на відстані 102,5 см вгору від підошовної поверхні стоп по серединній лінії), далі переходить у раньовий канал, який направлений спереду назад і зверху донизу та з центру назовні, з ушкодженням по ходу шкіри, підшкірно-жирової клітковини та проникає у черевну порожнину з пошкодженням (пораненням) великого сальника, яке за своїм характером відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент їх заподіяння.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини справи та правову кваліфікацію дій обвинуваченої, просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.
Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що обвинувачена ОСОБА_8 вчинила тяжке кримінальне правопорушення, свою провину у скоєнні кримінального правопорушення не визнала, напротязі судового розгляду намагалась применшити свою провину, не відшкодувала завдані збитки.
Крім того, зазначає, що судом не було враховано позицію потерпілого, який просив призначити суворе покарання, що, на його думку, вказує на те, що призначеного ОСОБА_8 покарання буде недостатньо для виконання його мети.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не оскаржуючи фактичні обставини справи та правову кваліфікацію дій обвинуваченої, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання та звільнити обвинувачену ОСОБА_8 від відбуття покарання з іспитовим строком.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про те, що судом першої інстанції не було враховано, що обвинувачена ОСОБА_8 свою провину у вчиненні інкримінованого злочину визнала у повному обсязі, щиро розкаялась за вчинене, жалкує про те, що сталось. Також зазначає, що остання намагалась відшкодувати завдані збитки, однак враховуючи негативні стосунки з потерпілим до винесення вироку цього зробити не могла, однак визнала цивільний позов у повному обсязі та готова відшкодувати понесені потерпілим витрати.
Представник потерпілого ОСОБА_11 надала до суду заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в яких вказала на безпідставність та необґрунтованість його апеляційних вимог. Крім того, підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її необґрунтованість та підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Обвинувачена та її захисник заперечували проти апеляційної скарги прокурора та підтримали апеляційну скаргу захисника і з викладених у ній підстав, просили її задовольнити, вирок суду в частині призначеного покарання змінити, застосувати до обвинуваченої ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України, звільнивши її від відбуття покарання з іспитовим строком. Крім того, ОСОБА_8 вказала, що почала відшкодовувати шкоду потерпілому та сплатила на його користь 1000 гривень.
Потерпілий ОСОБА_10 та його представник ОСОБА_11 підтримали апеляційну скаргу прокурора та просили її задовольнити. При цьому, заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її безпідставність.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація її дій в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченої внаслідок його м`якості та апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченої внаслідок його суворості, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є безпідставними, а вирок суду в цій частині є законним, обґрунтованим та ухваленим у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вказане положення закону повністю кореспондується з вимогами ч. ч. 2, 3 ст. 65 КК України, відповідно до якого, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання, окрім зазначеного, враховуються також й обставини, що пом`якшують та обтяжують його, у відповідності до ст. ст. 66-67 КК України.
Як встановлено апеляційним судом, вказані вимоги закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 за вчинений злочин, суд першої інстанції належним чином врахував, що остання вчинила тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, раніше не судима, позитивно характеризується за місцем мешкання та колишнім місцем роботи, офіційно не працевлаштована, на диспансерному обліку у лікаря психіатра або нарколога не перебуває. Крім цього, судом першої інстанції враховано й ту обставину, що ОСОБА_8 протягом всього судового розгляду фактично не визнавала свою провину, не відшкодувала збитків потерпілому та не надала жодних доказів на підтвердження того факту, що намагалась це зробити. Також суд врахував і відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і, з урахуванням думки потерпілого про необхідність призначення реального покарання, правильно призначив мінімальне покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.
Доводи прокурора щодо неврахування певних обставин кримінального провадження, думки потерпілого, ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченої та її поведінки під час судового розгляду справи не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовуються змістом вироку та рішенням суду про вид і міру покарання, яке призначене з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України.
Таким чином, вид та розмір покарання, призначені ОСОБА_8 за вчинене кримінальне правопорушення відповідають принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатніми для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими та не можуть бути задоволеними.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що у даному випадку підстави для застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України відсутні з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Як вже було зазначено, обставин які пом`якшують або обтяжують покарання судом не було встановлено. При цьому, судом першої інстанції належним чином враховано й ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, наслідки від його вчинення, зокрема, що ОСОБА_8 вчинила тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого та необхідність реабілітації, поведінку обвинуваченої протягом розгляду справи судом першої інстанції та її ставлення до скоєного, а саме що вона свою провину фактично не визнала, вказувала на неправильність встановлення механізму спричинення тілесних ушкоджень, а також відсутність в неї умислу, байдуже ставилась до відшкодування шкоди потерпілому.
Крім цього, суд першої інстанції взяв до уваги й думку потерпілого, який наполягав на призначенні саме реального покарання, а тому, з урахуванням вказаних обставин, прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що підстави для звільнення від відбуття покарання у даному випадку відсутні.
Апеляційний суд не може погодитись з доводами захисника в тій частині, що обвинувачена ОСОБА_8 у повному обсязі визнала свою провину у вчиненні інкримінованого їй злочину, щиро розкаялась, оскільки такі доводи захисника повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження та технічною фіксацією судового засідання, відповідно до яких остання частково заперечувала фактичні обставини спричинення тілесних ушкоджень, вказувала на відсутність в її діях умислу та намагалась применшити свою відповідальність.
Часткове відшкодування заподіяної шкоди потерпілому у розмірі 1000 гривень, під час апеляційного перегляду справи, апеляційним судом не може враховуватись, як обставина, що пом`якшує покарання, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, оскільки таке відшкодування відбулось вперше з 2018 року та не носить регулярний характер, а тому, на думку колегії суддів ця обставина пов`язана не з волевиявленням ОСОБА_8 усунути заподіяну шкоду, а з апеляційним переглядом справи. Апеляційний суд зазначає, що обвинувачена, перебуваючи на волі під час розгляду справи судом першої інстанції, мала об`єктивну можливість відшкодувати завдані збитки, навіть частково, однак таким правом скористалась лише під час апеляційного перегляду справи.
За змістом ст. 50 КК України однією з цілей покарання є кара за вчинений злочин, тому у даному випадку, колегія суддів вважає, що підстави для застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України відсутні у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню.
Будь-яких інших доводів, які б свідчили про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та вказували на необхідність зміни або скасування вироку суду апеляційні скарги сторони обвинувачення та захисту не містять.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.
З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягають задоволенню, а вирок суду має бути залишений без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2021 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4