Номер провадження: 11-сс/813/1495/21
Номер справи місцевого суду: 946/5110/21 1-кс/946/1977/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» та з приміщення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 вересня 2021 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000579 від 18 червня 2021 року за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.15, п.3) ч.2 ст.115; ч.2 ст.146 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 вересня 2021 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, п.3) ч.2 ст.115; ч.2 ст.146 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» строком на 51 день, до 12 листопада 2021 року, без визначення розміру застави.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що під час розгляду клопотання слідчого було порушено право підозрюваного на захист, оскільки слідчим суддею не була забезпечена участь перекладача з української на російську мову на навпаки.

При цьому ОСОБА_8 надавав пояснення про те, що він родом з Республіки Карелія і в його сім`ї завжди спілкувались на російській мові.

Позиції учасників апеляційного провадження в судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, п.3) ч.2 ст.115; ч.2 ст.146 КК України, є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 17.06.2021 приблизно о 18:00 годин, більш точно час в ході досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у квартирі АДРЕСА_1 , за місцем проживання потерпілого ОСОБА_10 , погрожуючи застосуванням насильства, у виді нанесення ударів сокирою по верхнім кінцівкам, наніс потерпілому один удар ножом в область правої щоки, заподіявши тим самим сліпе дотичне поранення обличчя та примусив ОСОБА_10 , погрожуючи ножом, яким до цього наніс удар, сісти в автомобіль таксі «DACA LOGAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 та продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 , вивіз потерпілого на вказаному автомобілі за межі населеного пункту м. Ізмаїл Одеської області в лісосмугу між м. Ізмаїл Одеської області та с. Броска Ізмаїльського району Одеської області, здійснивши таким чином викрадення потерпілого ОСОБА_10 , способом небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Далі, продовжуючи свій злочинний умисел в період часу з 18:40 годин до 19:20 годин, більш точно час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у лісосмузі, розташованій з тильного боку будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 , ножом, який мав при собі та спеціально підготував для заподіяння смерті потерпілому, умисно наніс останньому декілька ударів в область голови, обличчя, шиї та грудної клітини, в результаті чого спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді непроникаючого сліпого колото-різаного поранення потиличної області праворуч з переходом на шию, яке тягне короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше трьох тижнів (21 день) та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я; проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини (в області грудної клітини зліва по лінії лопатки, на рівні 6-7 ребер), проникаючого в ліву плевральну порожнину, з пошкодженням внутрішніх органів (наскрізне пошкодження пристінкової плеври; поранення верхньої та нижньої частково лівої легені), яке у ОСОБА_11 викликало небезпечні для життя явища і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, та не довів свій умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_10 до кінця, по причинам, що не залежали від його волі.

24 вересня 2021 року ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12 листопада 2021 року, без визначення розміру застави.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, п.3) ч.2 ст.115; ч.2 ст.146 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема: протоколом огляду місця події; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколом слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_13 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 та іншими матеріалами провадження №0000579 в їх сукупності.

Відповідно до п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд переконаний, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Враховуючи наведене, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні, у тому числі особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.3) ч.2 ст.115КК України, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду підтверджується також тим, що, ОСОБА_8 перебував у розшуку та був затриманий на підставі ухвали слідчого судді.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 інших кримінальних правопорушень, що підтверджується тим, що 14.06.2021 року, на підставі ухвали судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.06.2021 року, ОСОБА_8 оголошено в розшук у кримінальному провадженні за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.345 КК України.
Крім того, 21.09.2021 року Каховським РВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.13) ч.2 ст.115 КК України.
Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 115 КК України, що також підтверджує наявність ризику вчинення ОСОБА_8 іншого аналогічного злочину та характеризує його, як особу схильну до вчинення злочинів проти життя та здоров`я людини.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризику незаконного впливу підозрюваним на потерпілого та свідків, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Так, кримінальне провадження №0000579 від 18 червня 2021 року перебуває на стадії досудового розслідування, а тому потерпілий та свідки, які на теперішній час допитані органом досудового розслідування, у разі направлення до суду обвинувального акту будуть безпосередньо допитуватися судом, що дає підстави дійти висновку про наявність ризику незаконного впливу на них підозрюваним ОСОБА_8 з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилався прокурор під час апеляційного розгляду.

Апеляційний суд зазначає, що ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.12.2020 року було змінено запобіжний захід відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.345 КК України з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, однак ОСОБА_8 переховувався від суду.
Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що під час розгляду клопотання слідчого було порушено право підозрюваного на захист, оскільки слідчим суддею не була забезпечена участь перекладача з української на російську мову на навпаки, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 повідомив, що є громадянином України з 1989 року, навчався в українських навчальних закладах, однак не дуже розуміє українську мову, оскільки погано навчався.

На думку апеляційного суду зазначена обставина не свідчить про порушення права на захист ОСОБА_8 та не є підставою для застосування відносно нього іншого запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Разом з тим, слідчий суддя, враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, а також обставин вчинених злочинів, передбачених ч.2 ст.15, п.3) ч.2 ст.115; ч.2 ст.146 КК України, особи підозрюваного, вважав за необхідне не визначити розмір застави ОСОБА_8 , оскільки злочини вчинені із застосуванням насильства.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_8 , передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 вересня 2021 року про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, п.3) ч.2 ст.115; ч.2 ст.146 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» строком на 51 день до 12 листопада 2021 року, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_15