У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2020 року, якою задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Кінешемського міського суду Івановської області від 22 березня 2019 року щодо ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України.

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2020 року приведено у відповідність із законодавством України вирок Кінешемського міського суду Івановської області Російської Федерації від 22 березня 2019 року щодо ОСОБА_5 .

Визначено, що кримінальна відповідальність за злочини, у вчиненні яких ОСОБА_5 визнано винним за вироком Кінешемського міського суду Івановської області Російської Федерації від 22.03.2019, передбачена ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України.

Визнано засудженому ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців.

Постановлено строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 рахувати з 20.02.2018.

Постановлено на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 20.02.2018 до 22.03.2019 зарахувати в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу змінити та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 10 місяців.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На думку апелянта, з урахуванням фактичних обставин справи, об`єкта наркотичних засобів та об`єктивної сторони злочину, його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 307 КК України, як незаконний збут наркотичних засобів в особливо великих розмірах організованою групою та призначити йому покарання за санкцією цієї статті у виді позбавлення волі строком на 9 років 10 місяців, тобто покарання, яке призначено вироком суду Російської Федерації.

Зазначає, що призначення менш суворого покарання, може перешкодити його передачу для відбування покарання в Україну.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Кінешемського міського суду Івановської області Російської Федерації від 22.03.2019 щодо засудженого громадянина України ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України для подальшого відбування покарання засудженого за даним вироком на території України.

Як слідує з клопотання, ОСОБА_5 засуджений вироком Кінешемського міського суду Івановської області Російської Федерації від 22.03.2019 за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет), за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі) КК Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 10 місяців, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

Постановлено строк покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту вступу вироку в законну силу, в строк відбування покарання зараховано тримання під вартою в період з 20.02.2018 по 22.03.2019 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до розпорядження, вирок суду набрав законної сили та підлягає негайному виконанню. Станом на 23.09.2019 засуджений ОСОБА_5 відбув 1 рік 7 місяць 4 дня, залишок невідбутого строку покарання 8 років 2 місяця 26 дні, з кінцевим строком відбуття 19.12.2027.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.06.2020, приведено у відповідність із законодавством України вирок Кінешемського міського суду Івановської області Російської Федерації від 22.03.2019 щодо ОСОБА_5 .

Визначено, що кримінальна відповідальність за злочини, у вчиненні яких ОСОБА_5 визнано винним за вироком Кінешемського міського суду Івановської області від Російської Федерації 22.03.2019, передбачена ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України.

Визначено засудженому ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців.

Постановлено строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 рахувати з 20.02.2018.

Постановлено на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 20.02.2018 до 22.03.2019 зарахувати в строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу засудженого, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 вважав ухвалу законною та обґрунтованою, просив залишити її без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах поданої апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, як закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів в особливо великих розмірах організованою групою, та просить призначити йому покарання, передбачене санкцією цієї статті у виді позбавлення волі строком на 9 років та 10 місяців.

Однак ця вимога засудженого не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 10 Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983, яка є частиною національного законодавства, на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб» від 22.09.1995 року N 337/95-ВР та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (надалі - Конвенції), у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвідносити призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Вищевказане також повністю узгоджується із Конвенцією, зокрема, пунктом «b» частини 1 статті 9, в якій визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Так, суд першої інстанції привів у відповідність до національного законодавства України вирок Кінешемського міського суду Івановської області від 22 березня 2019 року щодо ОСОБА_5 .

Згідно національного законодавства України, кваліфікація дій засудженого ОСОБА_5 , яка визначена вироком іноземної держави, такою, що відповідає кваліфікації за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України, як незакінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб, у великому розмірі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що засудженому ОСОБА_5 відповідно до національного законодавства України за злочин, за який його було засуджено вироком Кінешемського міського суду Івановської області Російської Федерації від 22.03.2019, має бути визначено покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України.

Згідно із ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкцією ч. 2 ст. 307 КК України передбачено лише покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України, максимальне покарання, яке має бути визначене судом ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України, повинно складати дві третини максимального строку покарання, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Висновки суду першої інстанції щодо виду та строку покарання, яке має бути визначено ОСОБА_5 як громадянину України відповідно до чинного законодавства України, є правильними.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не вірно кваліфіковано інкриміноване йому кримінальне правопорушення та не вірно визначений строк позбавлення волі, на підставі вироку суду іноземної держави, є неприйнятними, оскільки вони суперечать положенням національного та міжнародного законодавства.

Тому вимога засудженого ОСОБА_5 про погіршення його становища та визначення за розміром такого ж покарання, яке визначено на підставі вироку суду іноземної держави, не може бути задоволена.

За такого, апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8