Дата документу 17.01.2022 Справа № 320/613/17-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 320/613/17-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/58/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відозв`язку EASYCON,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника адвоката ОСОБА_10 ,

розглянула 17 січня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_12 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2019 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини :

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що він, займаючи посаду головного державного інспектора Мелітопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Запорізькій області, маючи 13 ранг державного службовця в межах шостої категорії посад державних службовців, 06.09.2015 року, приблизно о 07 год. 30 хв., на території стихійного ринку, розташованого біля готелю «Південний» по просп. Б. Хмельницького, 100 в м. Мелітополі Запорізької області, в ході раптово виниклого з ОСОБА_7 конфлікту, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс йому один удар кулаком лівої руки в область правої щоки обличчя та один удар кулаком правої руки у живіт, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: синця, травматичного набряку, крововиливу у слизову оболонку правої щоки; крововилив у слизову оболонку ясна 5-го зубу справа на нижній щелепі, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Органами досудового розслідування вказані дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Міськрайонний суд, зазначаючи, що вину обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не доведено, прийшов до висновку про необхідність його виправдання.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2019 року:
ОСОБА_9 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України та виправданий.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 гривень залишено без розгляду.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись з оскаржуваним вироком, вважає, що вирок суду є необґрунтованим та незаконним через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів зазначає, що під час судового розгляду суд першої інстанції однобічно та упереджено підійшов до доказів, на яких ґрунтується обвинувачення.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Під час апеляційного розгляду повторно допитати свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , дослідити висновок судової медичної експертизи № 702.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що покази свідків обвинувачення щодо нанесення ОСОБА_9 ударів потерпілому не відповідають встановленим судом обставинам, про які зазначають свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . При цьому встановлено, що згідно свідчень ОСОБА_14 він є його другом. Також встановлено, що ОСОБА_9 не надано жодних доказів, що засвідчують його права, посадові обов`язки та повноваження при отриманні повідомлень щодо наявності протиправних дій з боку будь-яких осіб. Вказане свідчить про відсутність у даному випадку сумісного рейду по боротьбі з браконьєрством, про що вказує свідок ОСОБА_26 . В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що жодної службової перевірки за даним фактом не проводилось, жодних пояснень та рапортів за місцем роботи він не писав. Вказані обставини також зазначив і свідок ОСОБА_27 . Саме ці обставини і свідчать про наявність факту приховування події, що мали місце на авто ринку у м. Мелітополі з боку ОСОБА_27 , як безпосереднього керівника обвинуваченого. Свідок ОСОБА_26 зазначив що після дзвінка ОСОБА_9 він направив наряд, але кого саме не пам`ятає, в судовому засіданні не встановлено, хто саме виїжджав за розпорядженням ОСОБА_26 , чи діяв він згідно своїх повноважень, чи був у даному випадку наявний сумісний рейд, чи вказані особи просто підтримують дружні відносини. Таким чином, суд першої інстанції, не з`ясувавши вищенаведене, та не усунувши наявні сумніви, безпідставно визнав показання вказаних свідків переконливими та послідовними.

Зазначає, що з незрозумілих причин, суд не прийняв до уваги свідчення свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 . Не приймаючи до уваги свідчення вказаних осіб суд фактично вийшов за межі судового розгляду, а саме на встановлення отримання ОСОБА_28 тілесних ушкоджень. Більш того, судом не встановлено, що ОСОБА_9 бив ОСОБА_28 , що зовсім не повинно розглядатися у судовому засіданні.

Судом безпідставно не прийняті до уваги свідчення свідка ОСОБА_20 , оскільки вказана особа є цивільною дружиною потерпілого та не була очевидцем вказаних подій. Саме цей свідок в судовому засіданні надала свідчення щодо наявних у потерпілого тілесних ушкоджень, фактах звернення його за медичною допомогу та фактах неможливості за станом здоров`я своєчасно звернутися до поліції.

Крім того, в судовому засіданні досліджено висновок судової медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілого. У експертизі зазначено, що тілесні ушкодження утворилися від дій тупих предметів, можливо 14.09.2015 року при обставинах, викладених потерпілим. Прокурором було заявлено клопотання про дослідження свідчень експерта ОСОБА_29 про те, що їм дійсно у висновку допущено технічну помилку та правильним слід вважати саме 06.09.2015 року, як дату отримання потерпілим тілесних ушкоджень. Оскільки на момент розгляду справи вказаний експерт помер та його допит безпосередньо у суді був неможливим, суд першої інстанції допитав іншого експерта ОСОБА_30 , який пояснив, що могла бути допущена технічна помилка в даті, аде суд не взяв це до уваги.

Таким чином, суд першої інстанції не зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, не вказав чому одні докази прийняв до уваги, а інші ні.

В апеляційній скарзі потерпілий, не погоджуючись з оскаржуваним вироком, вважає його необґрунтованим. Просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що не установлений перелік повноважень ОСОБА_9 з тим, щоб дійти до правильного висновку про правомірність його перевірок на авто ринку, про законність складених протоколів про адміністративні правопорушення.

Суд першої інстанції допитав у якості свідка ОСОБА_27 , що є безпосереднім керівником ОСОБА_9 , не звернувши увагу на те, що ОСОБА_27 з`явився на ринок за викликом ОСОБА_9 , міг сам здійснювати неправомірні дії, надавши відповідні вказівки для виконання своєму підлеглому.

Судом не встановлено, чи насправді в цей день був запланований спільний з міліцією рейд перевірки порушення торгівлі. Пояснення свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_22 суперечать один одному, але суд в судовому засіданні не усунув ці недоліки. Також суд не прийняв до уваги і пояснення свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_31 , відповідно до яких свідки бачили, як ОСОБА_9 його бив. Також суд першої інстанції незаконно не прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , оскільки вони разом з ним торгують на ринку.

Таким чином, суд першої інстанції не встановив дійсних мотивів завдання йому тілесних ушкоджень та поставив під сумнів факт їх нанесення, тим самим звільнив від відповідальності представника Держави, який ввів суд в оману.

В апеляційній скарзі представник потерпілого, не погоджуючись з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, призначивши покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік. Стягнути зі ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Під час апеляційного розгляду повторно дослідити покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , оскільки їх покази були досліджені судом першої інстанції з порушеннями.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що що в ході судового розгляду були допитані ряд свідків. При цьому, суд першої інстанції визнав переконливими лише показання свідків захисту. Разом з цим, безпосереднім очевидцем подій, які зазначені в обвинувальному акті, з перелічених свідків захисту був лише ОСОБА_27 , який є безпосереднім керівником обвинуваченого ОСОБА_9 . Проте, звертає увагу, що будь-які документи, що регламентують службові обов`язки свідка ОСОБА_27 у судовому засіданні не досліджувались, і тому це лише припущення суду. Навпаки, вказана особа була прямо заінтересована у тому, щоб дії свого підлеглого, викладені в обвинувальному акті, не набули розголосу, оскільки б це призвело до негативних для ОСОБА_27 наслідків. Саме тому вказаний свідок надав суду покази про те, що фізичного насильства з боку свого підлеглого по відношенню до потерпілого ОСОБА_7 він не бачив.

В судовому засіданні було встановлено, що безпосередніми очевидцями вищезазначеного конфлікту між обвинуваченим та потерпілим були свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_13 , які під час допиту прямо вказали на ОСОБА_9 , як на особу, що завдала тілесних ушкоджень потерпілому. Але суд безпідставно не врахував їх покази в якості доказів винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Також, судом першої інстанції не враховано покази свідка ОСОБА_13 , оскільки його покази суперечать змісту обвинувачення щодо того, якою рукою завдавався удар обвинуваченим. Між тим, з моменту конфлікту і до моменту допиту вищезазначеного свідка у суді минуло майже 3 роки і тому свідок міг забути, якою саме рукою завдавались тілесні ушкодження, але добре пам`ятав, що саме ОСОБА_9 завдавав удари потерпілому.

Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_32 , який зазначив, що ОСОБА_9 завдав удари в обличчя та по тулубу потерпілого.

В запереченнях на апеляційні скарги обвинувачений ОСОБА_9 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні висловив підтримку доводам апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні. Апеляційні скарги потерпілої сторони просив вирішити на розсуд суду.
Потерпілий в судовому засіданні просив задовольнити його апеляційну скаргу та висловив підтримку доводам апеляційних скарг прокурора та свого представника. При цьому, зазначив, що дії ОСОБА_9 необхідно кваліфікувати за більш тяжке кримінальне правопорушення. Вказав, що у нього вибиті зуби. Щодо свідка ОСОБА_28 пояснив, що останній виїхав з країни та проживає на Уралі тому не міг бути допитаним. Також зазначив, що з заявою до правоохоронних органів звернувся лише 14.09.2015 року через отриманий в той день струс мозку.
Представник потерпілого в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу потерпілого. Апеляційні скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 та прокурора просив вирішити на розсуд суду.
Обвинувачений у судовому засіданні висловив заперечення доводам та вимогам апеляційних скарг. Зазначив, що потерпілий ОСОБА_7 відноситься до нього упереджено, він його не бив. Нпаголошував, що потерпілий звернувся з заявою про вчинення злочину через тиждень.
Захисник у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг. Зазначив про наявність розбіжностей в показах. Також вказав, що згідно висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження потерпілий міг отримати 14.09.2015 року, тоді як згідно обвинувального акту потерпілому ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження 06.09.2015 року.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Стосовно клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 про повторне дослідження показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , колегія суддів зазначає, що під час апеляційного розгляду потерпіла сторона не підтримала вказане клопотання.

Вирішуючи заявлене в апеляційній скарзі прокурором клопотання про повторний допит свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та дослідження висновку судової медичної експертизи № 702, судова колегія, заслухавши позиції інших учасників провадження, не знайшла підстав для його задоволення.

Так, висловлюючи свою позицію про повторний допит свідків та дослідження висновку експерта, прокурор вказав про надання судом невірної оцінки.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Отже, процесуальне законодавство передбачає виключні підстави для повторного дослідження доказів, які мають бути доведені ініціатором клопотання в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України.

З приводу заявленого клопотання судова колегія бере до уваги, що факт допиту свідків в суді першої інстанції та вірність їх показань, викладених у оскаржуваному вироку, прокурором не спростовується, що підтверджено при апеляційному розгляді.

Аналогічно стосовно і висновку експерта № 702 прокурор не оспорює його виклад, а лише не погоджується з оцінкою, наданою місцевим судом як висновку експерта, так і показам свідків.

Звертаючись до заявленого прокурором клопотання та відповідаючи на його доводи, судова колегія зауважує на тому, що прокурор не наводить визначених ч. 3 ст. 404 КПК України підстав для повторного допиту свідків та дослідження висновку експерта, а фактично не погоджується із наданою місцевим судом оцінкою цим доказам.

При цьому, колегія суддів зауважує, що заперечення щодо вірності відображення показань свідків та висновку експерта відсутні, а зміст мотивувальної частини вироку засвідчує дослідження місцевим судом та надання оцінки цим доказам.

Частиною 3 ст. 404 КПК України передбачені виключні підстави для повторного дослідження доказів апеляційною інстанцією, які ініціатором клопотання не наведені при апеляційному розгляді.

Оскільки судове слідство у суді апеляційної інстанції в даному випадку не повинно дублювати дослідження доказів, яке проводилось у суді першої інстанції, що буде порушенням закріплених ст.ст. 7, 22, 26 КПК України засадам кримінального провадження, за відсутності передбачених процесуальним законом підстав, апеляційна інстанція відхилила таке клопотання прокурора.

Будь-яких порушень з боку суду першої інстанції у дослідженні доказів чи неповноти у цьому питанні не встановлено, а тому виключних підстав для повторного дослідження не вбачається, оскільки в протилежному випадку будуть порушені закріплені ст.ст. 7, 9, 22, 26 КПК України принципи щодо законності, змагальності сторін та диспозитивності.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові ЄУ № 154/2975/17 (провадження 51-437км20) від 16.03.2021 року, згідно якої незгода сторони обвинувачення, зокрема з висновками суду першої інстанції з приводу висунутого обвинувачення, не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді.

Одночасно з цього питання, відповідно до ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судова колегія зауважує на практиці Європейського суду з прав людини, зокрема викладеної у рішенні у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року, згідно якої повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Стосовно доводів апеляційних скарг, апеляційна інстанція виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом цієї норми в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі, і поданих у судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд наголошує про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладений на слідчого та прокурора.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КПК України суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги, а доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілої сторони є безпідставними.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції у судовому засіданні відповідно до вимог кримінального процесуального закону перевірив зібрані під час досудового розслідування докази винуватості ОСОБА_9 , на які посилалися органи досудового розслідування, та, згідно зі ст. 94 КПК України, оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів.

Зокрема, суд першої інстанції, керуючись законом, оцінив всі докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення виправдувального вироку. Обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши, зокрема й показання ОСОБА_9 , який вину не визнав та пояснив, що жодних тілесних ушкоджень потерпілому не наносив.

Згідно ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Статтею 23 КПК України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Зі змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що, дослідивши докази, зібрані по даному кримінальному провадженню, суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 ККУкраїни.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що у вироку суд припустився вибіркової, неналежної оцінки доказів у їх сукупності, надання переваги одним доказам та безпідставного відхилення інших, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

У оскаржуваному вироку суду наведені показання обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , та їм надана відповідна оцінка.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину не визнав та пояснив, що він працює головним державним інспектором рибоохоронного патруля. 06.09.2015 року, приблизно о 07 год. йому подзвонив ОСОБА_14 та повідомив, що при в`їзді на авторинок продають заборонені знаряддя лову, тому він виїхав туди разом зі своїм керівником ОСОБА_27 . Приїхавши на авторинок вони виявили двох чоловіків ( ОСОБА_37 та ОСОБА_15 ), які продавали заборонені знаряддя лову. Вони вилучили у них знаряддя лову та повідомили, що будуть складати протокол про адміністративне правопорушення. Поруч з ними зібралися люди, приблизно 10 чоловіків, які почали обурюватися діям інспекторів. ОСОБА_15 почав відбирати у нього вилучений «паук» та тягнути на себе. Вірогідно, в цей час металевий прут від знаряддя відскочив та поранив ОСОБА_37 . Так як ситуація загострилася він викликав працівників поліції. ОСОБА_27 почав складати на ОСОБА_15 протокол про адміністративне правопорушення. В цей час з`явилися працівники швидкої допомоги, підійшли до ОСОБА_37 та надали йому допомогу, забинтували голову. Працівники поліції запропонували поїхати до райвідділу. ОСОБА_37 погодився та сів в патрульний автомобіль, а вони з ОСОБА_27 поїхали на його автомобілі за працівниками поліції. У відділі їх опитали та ОСОБА_27 склав відносно ОСОБА_37 адміністративний протокол за ч. 1 ст. 85-1 КУпАП. Ніяких ударів та тілесних ушкоджень ОСОБА_7 він не наносив. ОСОБА_7 знаходився серед чоловіків, які були присутні, коли вилучалися заборонені знаряддя лову, вів себе агресивно, підбурював людей, кричав, що вони не мають права вилучати знаряддя лову. Вважає, що ОСОБА_7 обмовлює його з метою покарати та позбавити посади, у зв`язку з тим, що він присікає продаж на ринку незаконних знарядь лову риби. ОСОБА_7 на пропозицію працівників поліції, які прибули на місце події 06.09.2015 року та пропонували очевидцям проїхати у відділ для з`ясування обставин, не поїхав, ніяких заяв від нього в цей день не надходило, тілесні ушкодження не фіксував, а звернувся з заявою тільки 14.09.2015 року.

Показання обвинуваченого в достатній мірі та щодо суттєвих обставин узгоджуються з показаннями допитаних свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_21 .

Так, свідок ОСОБА_27 , який працює головним державним інспектором Мелітопольської рибоохоронної дільниці, підтвердив факт своєї із ОСОБА_9 присутності 06.09.2015 року, приблизно о 07 год. на авторинку внаслідок отриманої інформації про торгівлю забороненими знаряддям лову. Ними було встановлено, що дві особи торгують незаконними знаряддями лову. ОСОБА_9 вилучив у одного чоловіка «паук» та ногою утримував його, наступивши на пруття. В цей час він підійшов до ОСОБА_9 з іншим чоловіком - ОСОБА_28 , який також продавав заборонені знаряддя лову. Чоловік, який продавав «паук», намагався його забрати у ОСОБА_9 , був агресивно налаштований, та коли він його виривав, один прут відскочив та ударив ОСОБА_28 , у якого з`явилася на голові кров. ОСОБА_9 викликав наряд поліції. Приїхала швидка та ОСОБА_28 надали необхідну допомогу. Він склав відносно ОСОБА_15 , який продавав «паук» протокол про адміністративне правопорушення. Потім запропонували ОСОБА_28 , який продавав рибальські мережі, проїхати у відділ поліції, де він склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 85-1 КУпАП. На авторинку ОСОБА_9 постійно знаходився поруч з ним, він нікого не штовхав та ударів нікому не наносив, конфліктів у обвинуваченого ні з ким не було.

Показання свідка ОСОБА_27 про те, що ОСОБА_28 був доставлений у відділ поліції, де відносно останнього ним було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 85-1 КУпАП, підтверджуються копією постанови суду від 12.10.2015 року про звільнення ОСОБА_28 від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 85-1 КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП, зі змісту якої вбачається, що 06.09.2015 року ОСОБА_28 на авторинку, що знаходиться по АДРЕСА_2 , проводив незаконний збут заборонених знарядь добування, а саме капронової сітки, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 85-1 КУпАП (т. 2 а.п. 74-75).

За показами свідка ОСОБА_22 06.09.2015 року, приблизно о 08 год. він прийшов на авторинок, де побачив співробітника рибінспекції ОСОБА_9 , під ногою якого знаходилося риболовецьке знаряддя «паук», а біля проспекту стояв ОСОБА_27 разом з літнім чоловіком. Потім ОСОБА_27 з літнім чоловіком підійшов до ОСОБА_9 , біля якого знаходився чоловік високого зросту та міцної статури та намагався вирвати «паук» з-під ноги ОСОБА_9 . Цей чоловік вирвав частину «паука», на якому гнучкі пруття. Прут відскочив та поранив чоловіка, який підійшов разом з ОСОБА_27 . У чоловіка, на якого відлетів прут з «паука», вобласті голови пішла кров. Потім приїхала швидка допомога та працівники поліції. Чоловік з пораненою головою сів в автомобіль співробітників поліції, а ОСОБА_9 , разом з ОСОБА_27 , на своєму автомобілі поїхали за машиною робітників поліції.
Свідок ОСОБА_22 стосовно обставин висунутого обвинувачення при спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 повідомив, що бачив потерпілого, який підходив до людей та закликав людей до покарання рибнагляду, записував телефони осіб. Хвилин через 30-40 повернулися ОСОБА_9 та ОСОБА_27 разом з літнім чоловіком, якого поранив «паук» ( ОСОБА_28 ). До цього чоловіка підійшов ОСОБА_7 та запропонував покарати ОСОБА_9 та ОСОБА_27 . У відповідь ОСОБА_28 махнув рукою та сказав, що він нічого не бажає, та звинуватив ОСОБА_7 в тому, що все трапилося із-за нього. Він весь час спостерігав за ситуацією, що сталася з приводу відібрання незаконних знарядь лову, знаходячись при цьому на відстані приблизно 10 м. ОСОБА_9 постійно знаходився в полі його зору та він бачив, що ніякого фізичного контакту між ОСОБА_9 та іншими особами не було, ударів ОСОБА_9 . ОСОБА_7 не наносив. Ніяких тілесних ушкоджень на ОСОБА_7 не було, і він з цього приводу не висловлювався. Коли приїжджали робітники поліції ОСОБА_7 також до них не підходив.

Показання свідка ОСОБА_22 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_27 та не містять суперечностей щодо суттєвих обставин справи, попри твердження потерпілого в своїй апеляційній скарзі.

За показами свідка ОСОБА_14 : 06.09.2015 року, приблизно о 7 год. на авторинку дійсно торгували забороненими знаряддями лову риби. Рибінспектор ОСОБА_9 разом із з ОСОБА_27 прибули на ринок, а його попросили бути свідком при документуванні правопорушення. Він залишився біля ОСОБА_9 , який знаходився на відставні приблизно 15 м від кута готелю, а ОСОБА_27 підійшов до іншого чоловіка, що торгував сіткою. ОСОБА_9 попросив чоловіка, що торгував знаряддям лову, документи, що посвідчують його особу та забрав «паук», який склав та поклав збоку, наступив на нього ногою. Навколо почали збиратися люди, які вели себе агресивно, здавалося, що люди можуть розпочати бійку. Чоловік кріпкої статури, який торгував «пауком» став витягувати його з-під ноги ОСОБА_9 та йому вдалося витягти декілька прутів із цього знаряддя. Потім хтось замітив у літнього чоловіка, який стояв поруч, кров на голові. Повз проїжджала «швидка» та літньому чоловіку було надано медичну допомогу. Потім приїхав наряд поліції і той чоловік поїхав у райвідділ разом з працівниками поліції, а ОСОБА_9 та ОСОБА_27 на автомобілі поїхали слідом. Він бачив ОСОБА_7 , який особливо грубо висловлювався на адресу рибінспекторів.

Свідок вказував, що весь час знаходився поруч зі ОСОБА_9 , який постійно був в полі його зору, і впевнений, що той нікому ударів не наносив. ОСОБА_7 взагалі не знаходився на тій відстані, на якій був можливий фізичний контакт зі ОСОБА_9 . Також він не чув, щоб ОСОБА_7 скаржився, що його хтось побив. Він бачив тільки, що ОСОБА_7 ходив навколо людей, які зібралися біля рибінспекторів та більше всіх обурювався.

Твердження в апеляційній скарзі прокурора про те, що ОСОБА_9 є другом ОСОБА_14 , не підтверджуються жодними доказами. З показань свідка ОСОБА_14 вбачається лише те, що він знає ОСОБА_9 як рибінспектора.

Допитаний свідок ОСОБА_24 пояснив, що 06.09.2015 року, біля 8 год. він приїхав на авторинок. Коли йшов, побачив, що ОСОБА_9 , який є рибінспектором, утримував ногою знаряддя лову «паук», а чоловік кріпкої статури намагався вирвати його. Люди, що стояли поруч, обурювалися, кричали, що рибінспектори не дають покою, заважають торгівлі. Потім він побачив літнього чоловіка, у якого була кров на голові, якому в подальшому була надана медична допомога та перебинтована голова. Люди кричали, а ОСОБА_9 всіх заспокоював, сказав, що викликає поліцію. В подальшому поранений чоловік, на запитання чи написав він заяву до поліції, відповів відмовою та звинуватим у всьому натовп, хтось сказав, що тоді вони напишуть заяву. Ніякого конфлікту між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не було, останнього поруч зі ОСОБА_9 взагалі не бачив. Ударів ОСОБА_9 нікому не наносив.

Згідно показань свідка ОСОБА_26 в 2015 році він працював командиром патрульної служби Мелітопольського відділу поліції та в його обов`язки входило охорона громадського порядку. У них проходили сумісні рейди з інспекторами рибнагляду по боротьбі з браконьєрством, узгоджені та заплановані керівниками. Такі плани складалися на рік та в них зазначалося про взаємодію. 06.09.2015 року ОСОБА_9 подзвонив йому та сказав, що він виявив правопорушника, попросив викликати наряд поліції у зв`язку з тим, що на авторинку біля готелю «Північний» відбувається конфлікт, на нього кидаються битися. Він зателефонував та відправив наряд з двох осіб. Коли приймали зміну, в той же день, наряд, який він направив за викликом ОСОБА_9 , повідомив, що всіх було доставлено у відділ поліції, скарг не надходило.

Свідок ОСОБА_21 суду першої інстанції пояснив, що він торгує по неділям на авторинку, знає ОСОБА_7 , з яким разом навчався в школі. 06.09.2015 року, приблизно о 7 год. він бачив ОСОБА_9 , який йшов зі сторони траси, де торгує ОСОБА_7 , в напрямку автомагазина, де торгує він, разом з напарником та літнім чоловіком, у якого на голові була кров. Також йшли інші чоловіки та ОСОБА_7 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_9 забирав риболовецьке знаряддя виник словесний конфлікт між рибінспектором та господарем «паука» Аладишкіним Геннадієм. Ударів ОСОБА_7 . ОСОБА_9 не наносив та ОСОБА_7 не скаржився на те, що його побили. В цей день, коли поїхали працівники поліції, ОСОБА_7 підійшов до нього та просив дати показання як свідок про те, що ОСОБА_9 його побив, на що він відмовився, оскільки такого не було. З того дня ОСОБА_7 припинив з ним спілкуватися. Ніяких тілесних ушкоджень, почервонінь на обличчі ОСОБА_7 в той день не було. Наступної неділі він також був на авторинку та бачив ОСОБА_7 , тілесних ушкоджень і в цей день на ньому також не було.

Отже, вказані свідки, які були безпосередніми очевидцями описаних подій, під час допиту у суді першої інстанції з впевненістю стверждували, що ОСОБА_9 не наносив жодних ударів потерпілому ОСОБА_7 .

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності показань свідків, вони є логічними, послідовними, узгодженими між собою.
Одночасно судова колегія відмічає і узгодженість наведених вище показів свідків події із показаннями обвинуваченого.

Між тим, районний суд допитав і інших осіб, навів оцінку цим свідченням та показанням потерпілого. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновоком суду першої інстанції про необхідність критичного ставлення до пояснень потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , з огляду на наступне.

Так, потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що зранку 06.09.2015 року здійснював торгівлю біля входу на стихійний ринок біля готелю «Південний». Приблизно о 9 год. 30 хв. підійшов ОСОБА_28 з закривавленим обличчям, сказав, що його побив ОСОБА_9 , на що він зробив зауваження ОСОБА_9 і, у відповідь, ОСОБА_9 наніс йому прямий удар кулаком правої руки у праву щоку, а потім лівою рукою наніс удар кулаком в живіт. Від удару у нього з`явилося почервоніння на правій щоці. Підійшов ОСОБА_27 , ОСОБА_9 сказав, що він інспектор рибнадзору та показав посвідчення. До цих подій він викликав швидку допомогу для іншого чоловіка, якому стало зле. Швидка допомога приїхала та забрала того чоловіка у лікарню, а він викликав іншу швидку для ОСОБА_28 , також він викликав працівників поліції, повідомив, що невідомі побили ОСОБА_28 та вдарили його. Коли приїхала швидка допомога, ОСОБА_28 була надана допомога. Приблизно через годину приїхали працівники поліції, яким він повідомив, що його побив ОСОБА_9 , Дудіна увезли. ОСОБА_9 та ОСОБА_27 також уїхали. Він залишився чекати слідчого, але ніхто не приїхав і він пішов додому. По дорозі додому, перед будинком, у нього, від нанесеного ОСОБА_9 удару, випав зуб, а через два тижні випало ще дві коронки.

Звертає на себе увагу той факт, що ОСОБА_7 , посилаючись на нанесення йому ОСОБА_9 ударів в обличчя та живіт 06.09.2015 року, звернувся до органів поліції з відповідною заявою лише 14.09.2015 року о 14 год., що підтверджено і матеріалами провадження, і поясненнями самого потерпілого.

Заяв та повідомлень від потерпілого ОСОБА_7 у телефонному режимі щодо нанесення йому тілесних ушкоджень 06.09.2015 року не надходило, а в системі «Армор» міститься інформація про те, що 06.09.2015 року о 08:25 год. до Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення зі служби «102» від невідомого про те, що по пр. Б.Хмельницького, 100 в м. Мелітополі відбувається сварка. При виїзді СОГ було встановлено, що заява надійшла від ОСОБА_28 (т. 2 а.п. 114-125).

При цьому, колегія суддів зауважує, що згідно встановленим в судовому засіданні обставинам, на місці події були присутні працівники поліції, що свідчить про наявність у ОСОБА_7 реальної можливості заявити про протиправну поведінку ОСОБА_9 відносно нього, якщо така мала місце, та прослідувати разом з працівниками поліції до райвідділу саме 06.09.2015 року, чого ОСОБА_7 не було зроблено.

Крім того, зі змісту обвинувального акту вбачається, що події відбувалися приблизно о 07-30 год.

За показаннями свідка ОСОБА_14 він повідомив ОСОБА_9 про торгівлю незаконним знаряддям лову на ринку приблизно о 7 год., що узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_27 , який в цей же час отримав цю інформацію від обвинуваченого.

Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_24 пояснили, що вони приїхали на ринок приблизно о 8 год. та в цей час спостерігали події, пов`язані з вилученням незаконних знарядь лову. Свідок ОСОБА_21 вказував на те, що ОСОБА_9 відбирав «паук» приблизно о 7 год.

Отже, із показань цих свідків вбачається, що події, при яких обвинувачений вилучав знаряддя лову, мали місце з 7 до 8 год.

Натомість, свідок ОСОБА_13 вказував, що він приїхав на авторинок приблизно о 9 год., тобто вже після вказаних подій, а тому не міг їх спостерігати безпосередньо.

Крім того, даний свідок зазначав про те, що ОСОБА_9 спочатку наніс перший удар ОСОБА_7 кулаком в живіт, а другий - кулаком правої руки в ліву щоку, а після цього через 20-30 хвилин заподіяв тілесне ушкодження ОСОБА_28 , відбираючи у останнього «паук», прут від якого і травмував ОСОБА_28 .

Ці показання свідка ОСОБА_13 знаходяться у протиріччі із показаннями потерпілого ОСОБА_38 стосовно послідовності нанесених ударів, мотивів та хронології подій.

Загідно обвинувального акту ОСОБА_38 було нанесено удар в праву частину обличчя кулаком лівої руки. Проте, свідок ОСОБА_13 впевнено стверджує, що ОСОБА_9 наніс удар кулаком правої руки саме в ліву частину обличчя.

Отже, показання свідка ОСОБА_13 знаходяться у протиріччі із показаннями потерпілого та фактичними обставинами, викладеними в обвинувальному акті, а тому міськрайонний суд обґрунтовано не взяв їх до уваги як беззаперечний доказ винуватості ОСОБА_9 .

Щодо доводів представника потерпілого про те, що з моменту конфлікту та до часу допиту свідка ОСОБА_13 минуло багато часу, а тому свідок міг забути якою саме рукою завдавались тілесні ушкодження, колегія суддів відноситься критично, оскільки свідок надав суперечливі поясненням потерпілого покази не лише в цій частині, а й щодо часу, коли ці події відбувались.

При цьому, указана потерпілим обставина не може слугувати беззаперечним обґрунтуванням суперечливих іншим доказам свідчень, що цілком слушно, з урахуванням положень ч.4 ст. 17 КПК України, тлумачились районним судом на користь сторони захисту.

Показання свідка ОСОБА_15 щодо нанесення обвинуваченим ударів потерпілому суд розцінив критично, оскільки даний свідок вказував на спричинення ОСОБА_9 удару, зокрема в груди потерпілого, що не знаходить підтвердження ні у показах самого у потерпілого ОСОБА_7 , ні у матеріалах справа, а також не інкримінувалося обвинуваченому.

При цьому, слід відмітити, що ОСОБА_15 є особою, яка 06.09.2015 року продавала заборонене знаряддя лову, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 85-1 КУпАП, що підтверджується копією постанови судді Мелітопольського міськрайонного суду від 16.10.2015 року (т.2 а.п. 72). Під час судового розгляду було встановлено, що саме ОСОБА_9 , як інспектор відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Запорізькій області, припиняв правопорушення та вилучав у ОСОБА_15 заборонене знаряддя лову, у зв`язку з чим той обурювався, тому у останнього були підстави для обмови обвинуваченого.

З пояснень допитаного свідка ОСОБА_16 вбачається, що він спостерігав події, на які вказує потерпілий ОСОБА_7 , приблизно о 12 год., що суперечить встановленим в судовому засіданні обставинам, щодо часу, коли ОСОБА_9 відбирав знаряддя лову, показанням самого потерпілого щодо часу події та фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті.

Також свідок ОСОБА_16 вказував, що після удару в обличчя ОСОБА_7 виплюнув кров із рота, звернувся за допомогою лікарів, які зробили йому перев`язку. Однак, ані потерпілий, ані інші свідки сторони обвинувачення про ці обставини не зазначали взагалі, ОСОБА_7 показав, що зуб у нього випав значно пізніше біля його будинку, про звернення до лікарів за допомогою не зазначав взагалі, ніякої перев`язки йому не робили.

За таких обставин, показання свідка ОСОБА_16 знаходяться в протиріччі з показаннями потерпілого та інших свідків щодо обставин події.

Показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 суд першої інстанції також обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки вказані свідки торгують на стихійному ринку разом з ОСОБА_7 , обурювалися діями рибнагляду, а тому надали свідчення на користь потерпілого.

Такий висновок судом зроблений з урахуванням показань свідка ОСОБА_21 , який протягом тривалого часу знайомий з потерпілим, навчався з ним у школі, та є зовсім сторонньою особою для обвинуваченого, що вказує на відсутність будь-якої зацікавленості з його боку.

Так, під час допиту свідок ОСОБА_21 зазначив, що 06.09.2015 року після від`їзду працівників поліції до нього підійшов ОСОБА_7 та пропонував надати свідчення, які не відповідали дійсності, про те, що його побив ОСОБА_9 .

Дані показання свідка ОСОБА_21 узгоджуються із:

- показаннями свідка ОСОБА_14 , який підтвердив, що ОСОБА_7 , під час вилучення ОСОБА_9 знаряддя лову, особливо грубо висловлювався на адресу рибінспекторів, будучи невдоволеним їх законними діями;

- свідка ОСОБА_22 , який підтвердив, що ОСОБА_7 підходив до людей, що торгують на ринку, та пропонував покарати інспекторів рибохорони, записував їх телефони, а також запропонував покарати інспекторів рибохорони ОСОБА_28 , який у відповідь звинуватив саме потерпілого у конфлікті;

- свідка ОСОБА_24 , з показань якого вбачається, що коли ОСОБА_28 на запитання ОСОБА_15 відповів, що він ніяких заяв писати не буде, хтось сказав, що тоді напишуть вони.

Крім того, свідок ОСОБА_17 під час допиту в суді взагалі не вказав на те, що ОСОБА_9 наносив удар ОСОБА_7 в область обличчя, а свідок ОСОБА_18 стверджував, що ОСОБА_9 наніс ОСОБА_7 два удари в тулуб, в область сонячного сплетіння, від чого останній відскочив, що знаходиться у протиріччі з показаннями самого потерпілого.

Свідок ОСОБА_20 не була безпосереднім оцевидцем подій, та про події, які мали місце 06.09.2015 року на авто ринку, знає зі слів потерпілого, у зв`язку з чим суд обґрунтовано не взяв їх до уваги, зазначивши, при цьому, що її показання суперечать показанням свідка ОСОБА_21 про те, що будь-яких наявних тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 не було ані 06.09.2015 року, а ні наступної неділі (тобто 13.09.2015 року), коли він знову бачив ОСОБА_7 на стихійному ринку.

Вказаний підхід місцевого суду щодо оцінки свідчень ОСОБА_20 відповідає вимогам ч. 5 ст. 95, ч. 6 ст. 97 КПК України.

Таким чином, доводи прокурора щодо безпідставного неприйняття до уваги показань свідка ОСОБА_20 , є безґрунтовними.

Посилання прокурора щодо надання вказаним свідком пояснень про звернення ОСОБА_7 за медичною допомогою та неможливості за станом здоров`я своєчасно звернутися до поліції, не підтверджуються жодними доказами щодо вказаних фактів, зокрема незадовільного стану здоров`я потерпілого, що унеможливлювало його звернення в період з 06.09.2015 року по 14.09.2015 року до органу поліції з відповідною заявою.

Таким чином, показання вказаних свідків щодо нанесення ОСОБА_9 ударів потерпілому не відповідають встановленим судом обставинам, про які зазначали свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 та ОСОБА_27 .

За обставин аналізу з боку місцевого суду показів усіх допитаних свідків, як окремо, так і у сукупності із іншими доказами, доводи апелянтів щодо необґрунтованого неприйняття судом до уваги показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 є неприйнятними.

З метою повного та всебічного розгляду справи судом першої інстанції також були допитані свідки ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , які, відповідно до отриманої в порядку виконання судового доручення інформації Мелітопольського ВП ГУНП України, здійснювали чергування 06.09.2015 року.

Так, свідок ОСОБА_33 в судовому засіданні пояснив, що 06.09.2015 року він, як слідчий Мелітопольського ВП ГУНП України, знаходився на чергуванні та приймав заяви громадян. Безпосередньо на авторинок в цей день він не виїздив, але до нього в кабінет був доставлений літній чоловік, у якого на голові була кров. Він опитав цього чоловіка, який пояснив, що він на авторинку продавав знаряддя лову, де до нього підійшов рибінспектор та став їх вилучати. В той час, коли інспектор відбирав знаряддя лову, щось відскочило та вилучило чоловіку в голову, в результаті чого той отримав тілесні ушкодження. Будь-яких інших заяв щодо подій на авторинку 06.09.2015 року він не розглядав та до нього не надходило.

З показань свідка ОСОБА_34 вбачається, що 06.09.2015 року він знаходився на чергуванні та приймав заяву від літнього чоловіка, який розповів, що він на авторинку здійснював продаж риболовецького знаряддя. Коли підійшов рибінспектор та став вилучати знаряддя лову, чоловік тягнув «паук», металевий прут якого відскочив та вдарив його по голові. Він також опитував рибінспектора ОСОБА_9 , який пояснив, що під час рейду на авторинку, він побачив літнього чоловіка, який продавав заборонені знаряддя лову. Коли він вилучав знаряддя лову, металевий прут від «паука» відірвався та поранив цього чоловіка. Більше в цей день з заявами щодо конфлікту на авторинку ніхто не звертався, ніяких заяв з цього приводу він більше не розглядав.

Отже, показаннями свідківОСОБА_33 , ОСОБА_34 також не підтверджується наявність будь-яких звернень від ОСОБА_7 щодо отримання ним тілесних ушкоджень.

Також судом першої інстанції були допитані ОСОБА_35 та ОСОБА_36 , свідчення яких є неінформативними щодо обставин висунутої ОСОБА_9 підозри.

На підтвердження винуватості ОСОБА_9 сторона обвинувачення посилалась на висновок експерта № 702 від 02.10.2015 року.

Вказаним висновком встановлено наявність у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень у вигляді синця, травматичний набряк, крововилив в слизову оболонку правої щоки, крововилив в слизову оболонку ясна 5-го зубу на нижній щелепі. Дані тілесні ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження та утворилися від дій тупих твердих предметів, можливо руками, 14.09.2015 року в результаті не менше одного травматичного впливу. Також у ОСОБА_7 було виявлено відлам коронки 5-го зуба справа на нижній щелепі. Даний зуб раніше піддавався лікуванню та пломбуванню, а тому пошкодження такого зуба не підлягає оцінці ступеня тяжкості (т. 1 а.п. 58-59).

Таким чином, з даного висновку вбачається, що тілесні ушкодження утворилися можливо 14.09.2015 року при обставинах, викладених потерпілим. Тоді як, інкриміновані ОСОБА_9 події мали місце 06.09.2015 року.

В судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_30 , який пояснив, що у висновку експерта ОСОБА_29 можливо допущена технічна помилка, оскільки огляд ОСОБА_7 проводився 14.09.2015 року, а події, на які останній посилався, мали місце 06.09.2015 року. Відповідно до опису тілесні ушкодження у ОСОБА_7 могли утворитися як 06.09.2015 року, так і 14.09.2015 року, тобто в проміжок часу з 06.09.2015 року до 14.09.2015 року, але точно встановити дату їх заподіяння неможливо. Будь-яких даних щодо заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень у певний час експерту надано не було, висновок зроблено згідно показань потерпілого.

Разом з тим, надані експертом показання щодо можливості утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 в проміжок часу з 06.09.2015 року до 14.09.2015року супечетать показанням свідка ОСОБА_21 про те, що будь-яких наявних тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_7 ані 06.09.2015 року, ані наступної неділі, тобто 13.09.2015 року, не було.

Таким чином, твердження прокурора щодо допущеної експертом ОСОБА_29 технічної помилки у даті отримання потерпілим тілесних ушкоджень, є непереконливими та, за наявності інших доказів відсутності з боку обвинуваченого інкримінованиї дій, мусить розцінюватися на користь сторони захисту.

До того ж, судова колегія звертає увагу, що експертом обставини отриманих тілесних ушкоджень зазначені зі слів потерпілого, а тому висновок експерта не можна визнати беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_9 .

Більш того, у висновку експерта взагалі не підтверджено доводи сторони обвинувачення, викладені в обвинувальному акті, щодо заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень в результаті нанесення йому удару кулаком у живіт.

Висновком експерта зафіксовано лише одне тілесне ушкодження синець в області правої щоки. Будь-яких тілесних ушкоджень в області живота у потерпілого не виявлено (т. 1 а.п. 58-59).

Жоден із допитаних свідків не вказували про наявність на обличчі потерпілого, пов`язаних із діями обвинуваченого, тілесних ушкоджень у вигляді почервонінь, синців, набряків чи крововиливів.

Натомість, свідок ОСОБА_21 , який спостерігав потерпілого і 06.09.2015 року, і пізніше, вказував про відсутність у останнього тілесних ушкоджень.

Також в якості доказів винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, стороною обвинувачення надано протоколи пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 (т. 1 а.п. 60, 61-63, 64-66, 67-70, 71-74, 75-78, 79-82), протокол слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 з відеозаписом до нього (т. 1 а.п. 83-86).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протоколи пред`явлення особи для впізнання не є беззаперечними доказами винуватості ОСОБА_9 , осільки ніхто із учасників кримінального провадження не оспорював той факт, що обвинувачений ОСОБА_9 06.09.2015 року о 8 год. знаходився на стихійному ринку біля готелю «Північний», а щодо подій, які сталися в цей час, допитані в судовому засіданні свідки надали показання, яким суд надав належну оцінку.

Що стосується протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого, міськрайонний суд обґрунтовано зазначив про те, що він не відповідає вимогам ст. 240 КПК України, оскільки при його проведенні не здійснювалось жодних досліджень, випробувань, замірів та перевірок.

Згадана слідча дія полягала виключно у наданні ОСОБА_7 показань слідчому на місці події, що не є слідчим експериментом в розумінні ст. 240 КПК України.

Такий висновок колегії суддів також узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19).

З положень кримінального процесуального законодавства прослідковується зміст стандартів доказування.

Так, із частини другої статті 17 КПК України вбачається стандарт доказування «поза розумним сумнівом», перед застосовуванням якого cуд вважає за необхідне зазначити, що не будь-який сумнів можна констатувати як розумний, існування сумнівів при прийнятті рішення є природним та не означає, що в разі наявності таких сумнівів прийняте рішення є неправильним. Поняття «поза розумним сумнівом» не тотожне поняттю «абсолютна впевненість», яке передбачає непохитність і відсутність будь-яких вагань.

Із статті 94 КПК України випливає стандарт «внутрішнього переконання», зміст якого зводиться до того, що суд повинен вільно оцінювати докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, на основі свого внутрішнього переконання, яке виникає не з вузької оцінки доказів, наданих сторонами, а з оцінки їх, враховуючи сукупність обставин справи.

Судова колегія констатує, що суд першої інстанції згідно ст. 94 КПК України проаналізував всі надані прокурором докази з дотриманням принципів всебічності, повноти, достатності та взаємозв`язку і цілком аргументовано відмітив про не доведення стороною обвинувачення провини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Переконливих та беззаперечних доказів вини ОСОБА_9 прокурором надано не було, а досліджені місцевим судом докази не узгоджуються із принципом «доведення провини поза розумним сумнівом».

Апеляційна інстанція акцентує увагу, що за вимогами ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, суд першої інстанції дав належну оцінку доказам та прийняв вмотивоване рішення про виправдання ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК Україниза недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Твердження апелянтів про відсутність доказів, що засвідчують права, посадові обов`язки та повноваження ОСОБА_9 при отриманні повідомлень щодо наявності протиправних дій з боку будь-яких осіб, спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження копіями службового посвідчення, наказу про призначення ОСОБА_9 на посаду головного державного інспектора Мелітопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Запорізькій області, посадової інструкції (т. 1 а.п. 89-94).

Відповідно до посадової інструкції головного державного інспектора Мелітопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Запорізькій області обов`язками ОСОБА_9 , зокрема, є взаємодія із працівниками правоохоронних та природоохоронних органів з метою сумісної діяльності при проведенні рибоохоронної роботи, згідно планів спільних заходів з Управлінням (п. 2.13 інструкції).

За таких обставин твердження прокурора про відсутність сумісного рейду по боротьбі з браконьєрством, про що вказував свідок ОСОБА_26 , є необґрунтованими.

Посилання прокурора та представника потерпілого про наявність факту приховування події, що мали місце на авторинку у м. Мелітополі, є безпідставними, спростовуються матеріалами справи, які засвідчують надходження дзвінка на лінію «102» з повідомленням про подію біля ринку, показами свідків про виїзд наряду на місце та поясненнями свідка ОСОБА_34 щодо фіксування у райвідділку обставин.

Доводи прокурора щодо не встановлення судом, хто саме виїжджав за розпорядженням ОСОБА_26 на місце події, спростовуються відповіддю Мелітопольського ВП ГУНП України, наданою на виконання судового доручення (т. 2 а.п. 119-125).

З цього приводу судова колегія відмічає, що міськрайонний суд сприймав надану в порядку ст. 333 КПК України інформацію з подальшим допитом вказаних у відповіді осіб ОСОБА_33 та ОСОБА_34 .

Іншої інформації прокурором не надавалося, а закріплені ст.ст. 7, 22, 26 КПК України принципи змагальності та диспозитивності полягають у самостійному обстоюванні, зокрема і сороною обвинувачення, правової позиції.

При цьому, на суд не покладено обов`язку самостійного збирання доказів.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд вирішив питання щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_28 поза межами висунутого обвинувачення, то судова колегія відхиляє такі доводи і з цього приводу зауважує, що обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_28 були проаналізовані судом першої інстанції в контексті показів потерпілого та свідків, зокрема щодо хронології та обставин подій, які мали місце 06.09.2015 року.

Доводи прокурора щодо показань потерпілого ОСОБА_7 про спілкування потерпілого з обвинуваченим вперше 06.09.2015 року, спростовуються змістом апеляційної скарги самого потерпілого, який зазначав, що ОСОБА_9 постійно з`являвся на ринку та складав протоколи про адміністративні правопорушення у відношенні деяких продавців, які торгують знаряддями для ловлі риби. Він завжди говорив ОСОБА_9 , що той негідник, обирає людей, які заробляють собі на прожиття тим, чим можуть (т. 2 а.п. 191).
Одночасно зазначені потерпілим обставини виявляють неприязні відносини ОСОБА_7 до ОСОБА_9 , які пов`язані із професійною діяльністю останнього і такі відносини, вочевидь виникли до подій 06.09.2015 року.

Твердження представника потерпілого про те, що безпосереднім очевидцем подій був лише ОСОБА_27 , спростовуються показаннями інших свідків, які також поясняли, що спостерігали події, що відбувались 06.09.2015 року на авторинку.

Вимога потерпілого, заявлена під час апеляційного розгляду про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_9 за більш тяжке кримінальне правопорушення, не ґрунтується на положеннях кримінального процесуального законодавства.

Так, відповідно до положень ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

В даному випадку, вимога потерпілого про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_9 за більш тяжке кримінальне правопорушення фактично погіршуватиме становище обвинуваченого, що заборонено зазначеним положенням КПК України.

Судова колегія приходить до переконання, що аналіз доказів не може схилити до беззастережного висновку про доведеність провини ОСОБА_9 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Апеляційною інстанцією не вставлено неповноти судового розгляду, оскільки місцевий суд при розгляді даного провадження детально перевірив усі доводи сторони обвинувачення, які є аналогічними при апеляційному розгляді, та вказав обґрунтовані мотиви власних висновків.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що судовий розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Вирок суду відповідає положенням ст. 374 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування судового рішення, не встановлено.

З огляду на викладене, дотримуючись закріпленої в ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої сторони, а вирок суду першої інстанції вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим.

При цьому, вимога потерпілого про призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції не ґрунтується на положеннях ст. 415 КПК України. Потерпілим не наведено жодної підстави, з чітко визначених даною нормою, для призначення нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції та колегією суддів таких безумовних підстав не встановлено.

Крім того, слід відмітити, що необхідність дотримання передбаченого ст. 8 КПК України принципу верховенства права та положення ч.2 ст. 421 КПК України, не дозволяє скасувати виправдувальний вирок лише з формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_7 та його представника- адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2019 року відносно ОСОБА_9 , виправданого за ч. 1 ст. 125 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4