Справа №592/881/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1081/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Сексуальне насильство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 21 липня 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст.155, ч.2 ст. 156, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 травня 2021 року, обвинуваченому ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб до 23 липня 2021 року включно без визначення розміру застави

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб без визначення розміру застави, яке обґрунтовано тим, що судовий розгляд даного кримінального провадження ще не завершений, а ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, на даний час існують та не зменшилися.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 заперечив щодо клопотання прокурора, просив змінити обвинуваченому обраний запобіжний захід на інший, більш м`який. Обвинувачений ОСОБА_6 також просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 липня 2021 року Зарічного районного суду м. Суми від 21 липня 2021 року було відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, у зв`язку з необґрунтованістю.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та застосуванні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави також було відмовлено,у зв`язку з необґрунтованістю.

Клопотання прокурора було задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 17 вересня 2021 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що прокурор у клопотанні посилається на існування одних і тих же ризиків, які жодним чином не обґрунтовує у передбаченому законом порядку, а посилається лише на відсутність у нього роботи на міцних соціальних зв`язків, однак, такі доводи прокурора були спростовані стороною захисту з відповідним документальним підтвердженням.

Апелянт вказує,що він з 02 серпня 2020 року перебуває під вартою, запобіжний захід йому було продовжено 9 раз з посиланням на одні і ті ж підстави, що на його думку, є грубим порушенням Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та суперечить практиці ЄСПЛ. При цьому, суд погодився з тим, що ризики з минуванням часу нівелюються, але, з в врахуванням прийнятого рішення, такі висновки були формальними.

Апелянт вказує, що він є законослухняним громадянином, кількість інкримінованих йому епізодів є невиправданою, що ризик тиску на потерпілих не існує у зв`язку з тим, що таких намірів він взагалі не має, які і не має наміру переховуватися від суду, що у нього є місце реєстрації та проживання, батьки похилого віку, які перебувають на його утриманні, що його роботодавці готові забезпечити його роботою, що він займається соціально-корисною працею, є волонтером, що підтверджується відповідними доказами, яких суд не врахував, а свої висновки побудував виключно на тяжкості майбутнього покарання.

При цьому, апелянт посилається на вмотивованість судового рішення щодо неможливості застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави, а також зазначає про те, що клопотання прокурора було подано з порушенням передбаченого законом строку, на що він зауважував в судовому засіданні, однак, суд на це уваги не звернув.

Вважає, що клопотання прокурора щодо існування ризиків не підтверджено жодним доказом і прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам та не забезпечить його процесуальну поведінку.

Апеляційний розгляд поданої скарги обвинувачений ОСОБА_6 просив проводити без його участі та без участі захисника ОСОБА_7 , з урахуванням позиції обвинуваченого, прокурор також подав заяву з проханням здійснити апеляційний розгляд у його відсутність.

Враховуючи наявність вищевказаних заяв обвинуваченого та прокурора, а також, що захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого, в судове засідання не з`явився, однак, належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду даного провадження, наявні підстави для здійснення апеляційного розгляду без учасників провадження, що узгоджується з вимогами ч.4 ст.405 КПК України, а тому, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст.155, ч.2 ст. 156, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України, судом було враховано те, що останньому ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 травня 2021 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строк дії якого закінчувався 23 липня 2021 року.

При цьому, судом було враховано те, що на даний час розпочатий судовий розгляд даного кримінального провадження, однак не допитано обвинуваченого, неповнолітніх потерпілих, їх законних представників, свідків та не досліджено всіх письмових доказів, що свідчить про те, що зазначені у клопотанні прокурора ризики істотно не зменшились.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що до висновку про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, суд дійшов з врахуванням того, що обвинувачений не працевлаштований та обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, свідчать ті обставини, що у справі не допитані потерпілі та свідки, тобто, ОСОБА_6 може впливати на вказаних осіб з метою надання бажаних для нього показань.

Що стосується ризику можливості вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то його існування підтверджується кількістю інкримінованих ОСОБА_6 епізодів злочину.

При цьому, на спростування доводів апелянта, судом було враховано наявність у обвинуваченого батьків, його активна соціальна позиція, позитивні характеристики та договори про наміри працевлаштування, однак суд дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що зазначені обставини жодним чином не зменшують існування ризиків, про які зазначив у лопотанні прокурор.

При цьому, на спростування доводів апелянта щодо подання прокурором клопотання з порушенням передбачених законом строків, колегія суддів зауважує, що з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор звернувся саме до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, як і передбачено ч. 1 ст. 199 КПК України.

Таким чином, розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, при цьому, як вбачається з оскаржуваного рішення, заслухав пояснення як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, та навів в ухвалі підстави, за яких клопотання прокурора підлягало до задоволення, тобто, висновок суду про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є належним чином вмотивованим і з таким висновком також погоджується і колегія суддів.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, а тому, продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_6 , з врахуванням інкримінованих злочинів, суд своїм рішенням забезпечив не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення яких, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд, продовжуючи йому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, своє рішення вмотивував лише тяжкістю вчинених правопорушень, оскільки до такого висновку суд прийшов з врахуванням і інших обставин, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, а саме, що «тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту», при цьому, «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Колегія суддів також зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку усім обставинам провадження та прийшов до вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, яким доведена неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі і запобіжного заходу у вигляді застави, та доцільність продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Зарічного районного суду м. Суми від 21 липня 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 вересня 2021 року включно, без визначення розміру застави, залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4