ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3268/21 Справа № 932/66/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001046 стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 січня 2022 року включно з визначенням застави у розмірі 115 260 гривень.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.
Крім того, судом враховано також й наявність доведених ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, що не дає достатніх правових підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який.
Також судом вказано на те, що обвинувачений ОСОБА_7 не має стійких соціальних зв`язків, постійного джерела доходу, проживав у м. Дніпро без реєстрації у орендованій квартирі, притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів та стосовно нього на розгляді в судах м. Дніпро розглядаються інші кримінальні провадження.
З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що підозра обвинуваченому ОСОБА_7 є повністю необґрунтованою, оскільки гранатомет йому підкинули, кримінальне провадження стосовно обвинуваченого сфальсифіковано, а докази, зібрані в межах даного кримінального провадження є недопустимими.
Крім того, вказує, що прокурором не доведено, а судом першої інстанції не перевірено наявність жодного ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, які б слугували безумовною підставою для продовження такого, виключного, запобіжного заходу.
Також посилається й на тривалість розгляду кримінального провадження та тривале утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , який перебуває під вартою понад два роки, а кримінальне провадження не може бути закінчено з вини держави, оскільки, наразі, не завершено досудове розслідування за фактом побиття ОСОБА_7 .
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор, обвинувачений та його захисник про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, клопотань про особисту участь до суду не надходили, від захисника надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частина 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. проголошує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, зокрема, законного арешту для забезпечення виконання будь-якого обов`язку встановленого законом (п. b), або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. с) і відповідно до процедури, встановленої законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За положеннями ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований до раніше не судимої особи, окрім підозрюваної або обвинувачуваної у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як слідує з матеріалів справи, в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження №0001046 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України, розгляд якого наразі триває.
В судовому засіданні 12 листопада 2021 року, головуючим суддею було поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку.
Прокурор вважав за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 з тих підстав, продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які, в тому числі були підставою для обрання саме такого, виключного, запобіжного заходу.
Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження на предмет наявності ризиків, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, з метою уникнути покарання за інкримінований йому тяжкий злочин або продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.
Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінується вчинення тяжкого кримінального правопорушення, пов`язане з незаконним обігом зброї та за вказане кримінальне правопорушення законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 до 7 років. Більше того, обвинувачений ОСОБА_7 не має постійного місця проживання та реєстрації у м. Дніпро, що з урахуванням вищевказаних обставин дає підстави вважати, що останній може переховуватись від суду, а тому такий ризик є наявним та обґрунтованим.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , який є тяжкими злочином. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується зокрема тим, що окрім цього кримінального провадження, в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська стосовно ОСОБА_7 перебуває інше кримінальне провадження в якому останньому інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, що у своїй сукупності вказує на схильність обвинуваченого до протиправної поведінки та вчинення кримінальних правопорушень.
Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів зазначає, що обставини, які були покладні в основу доведеності цього ризику при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , на час розгляду питання про продовження строку дії запобіжного заходу дійсно втратили свою актуальність, з огляду на стадію кримінального провадження та час перебування обвинуваченого під вартою, а тому апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо його існування.
Крім цього, судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 178 КПК України правильно враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має стабільного та легального джерела доходу, у останнього відсутні стійкі соціальні зв`язки, утриманці та постійне місце мешкання на території м. Дніпро.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника в цій частині спростовуються змістом самої ухвали.
Щодо інших доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів зазначає наступне.
Посилання захисника на необґрунтованість підозри та недопустимість зібраних у справі доказів колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування чи зміни запобіжного заходу, оскільки вирішення питання доведеності або не доведеності обвинувачення є завданням судового розгляду кримінального провадження по суті та у випадку встановлення необґрунтованості обвинувачення суд має постановити виправдувальний вирок.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини що стосується порушення, статті 5, пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод (право на справедливий суд) у зв`язку з надмірно тривалим триманням обвинувачених під вартою та тривалим кримінальним провадженнями, тому звертає увагу на тривалість кримінального провадження та підстави, з яких суд першої інстанції не може ухвалити рішення у справи та не вважає, що загальний строк тримання ОСОБА_7 під вартою є надмірним, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4