Номер провадження: 11-сс/813/1208/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2021 року про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000570 від 21.10.2021 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крива Балка Одеської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
підозрюваного за ч.2 ст.15, ч.5 ст.27, п.п. 5, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, -

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого криміналіста відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 про застосування у кримінальному проваджені №0000570 від 21.10.2021 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно підозрюваного ОСОБА_8 .
Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СУ ГУНП в Одеській областіперебувають матеріали кримінального провадження №0000570 від 21.10.2021 року за підозрою у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.5 ст.27, п.п. 5, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_11 виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_12 способом, небезпечним для життя багатьох осіб шляхом використання та приведення в дію саморобного вибухового пристрою.
З цією метою ОСОБА_11 усвідомлюючи, що самостійно вчинити злочин не зможе, вирішив залучити до його скоєння ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , шляхом пропозиції участі у скоєнні умисного вбивства у якості пособника та виконавця, на що отримав їх згоду.
При цьому, ОСОБА_11 , розподіливши між учасниками злочину ролі взяв на себе обов`язок технічного забезпечення групи. ОСОБА_11 доручив ОСОБА_8 виконувати роль пособника, який повинен був сприяти вчиненню вбивства ОСОБА_12 шляхом спостереження за ним, доставлення знаряддя злочину на місце та своєчасного повідомлення виконавця злочину - ОСОБА_13 про переміщення ОСОБА_12 , а ОСОБА_13 у свою чергу, який виконував роль виконавця - вбивства ОСОБА_12 , повинен був привести в дію саморобний вибуховий пристрій.
Так, діючи відповідно до розробленого злочинного плану, ОСОБА_11 13.10.2020 року, з метою конспірації злочинних дій, в магазині № НОМЕР_1 , розташованому на ринку «Летючий Голандець» по вул. Одарія, 3 в м. Одесі, придбав два мобільні телефони з IMEI кодами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , та цього ж дня в невстановленому досудовим розслідуванням місці останній придбав один пакет послуг оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером мобільного зв`язку НОМЕР_4 та один пакет послуг оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером мобільного зв`язку НОМЕР_5 , розподіливши їх між собою ролі наступним чином: ОСОБА_8 використовував мобільний термінал ІМЕІ НОМЕР_3 з абонентським номером мобільного зв`язку НОМЕР_5 , а ОСОБА_13 використовував мобільний термінал ІМЕІ НОМЕР_2 з абонентським номером мобільного зв`язку НОМЕР_4 .
Крім того, ОСОБА_11 придбав відеокамеру, відеомонітор, два акумулятори, кнопку замкнення, електродроти, електродетонатори, уражаючі елементи (металеві кульки) та вибухову речовину бризантної дії тротил, з чого виготовив два саморобні вибухові пристрої з пунктом управління та спостереження.
Отримавши інформацію про те, що ОСОБА_12 21.10.2020 року буде рухатися по автодорозі «Одеса-Кучургани» обрали місцем вчинення кримінального правопорушення частину автодороги міжнародного значення «Одеса-Кучургани» 9км+700м в бік с. Курган.
Для забезпечення пересування учасників групи при підготовці та вчиненні умисного вбивства ОСОБА_12 , ОСОБА_11 використовував автомобіль марки «Ауді», державний реєстраційний знак НОМЕР_6 , а ОСОБА_8 використовував автомобіль марки «Мазда 626», державний реєстраційний знак НОМЕР_7 . ОСОБА_13 та ОСОБА_11 доручив очікувати ОСОБА_8 на обумовленому місці скоєння умисного вбивства ОСОБА_12 .
З метою реалізації злочинного умислу, направленого на протиправне позбавлення життя ОСОБА_12 способом, небезпечним для життя багатьох осіб ОСОБА_11 передав ОСОБА_8 для власного використання під час вчинення злочину мобільний термінал ІМЕІ НОМЕР_3 з абонентським номером мобільного зв`язку НОМЕР_5 та для подальшого доставлення до місця злочину і передачі ОСОБА_13 , який виконував роль виконавця мобільний термінал ІМЕІ НОМЕР_2 з абонентським номером мобільного зв`язку НОМЕР_4 , два саморобні вибухові пристрої з пунктом управління та спостереження. Після чого відбув до місця мешкання.
Біля 08.00 годин 21.10.2020 року ОСОБА_8 прибув на частину автодороги «Одеса-Кучургани» 9км+700м в бік с. Курган та, діючи за раніше розробленим та погодженим планом, передав ОСОБА_13 мобільний термінал ІМЕІ НОМЕР_2 з абонентським номером мобільного зв`язку НОМЕР_4 та два саморобні вибухові пристрої з пунктом управління та спостереження.
В свою чергу, ОСОБА_13 встановив два саморобні вибухові пристрої з пунктом управління та спостереження на частині автодороги «Одеса-Кучургани» 9км+700м в бік с. Курган та перебував в укритті, підтримуючи постійний телефонний зв`язок з ОСОБА_8 , щодо руху ОСОБА_12 на автомобілі марки «БМВ Х-5», державний реєстраційний знак НОМЕР_8 , та готовності до приведення в дію саморобних вибухових пристроїв.
Так, ОСОБА_13 , перебуваючи в укритті під мостом, біля автодороги «Одеса-Кучургани», по маршруту руху ОСОБА_12 , слідкуючи в екран-монітор за рухом автомобіля марки «БМВ Х-5», державний реєстраційний знак НОМЕР_8 , будучи обізнаним щодо розміщення ОСОБА_12 на передньому пасажирському сидінні, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , з метою умисного вбивства ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що злочин вчиняється способом небезпечним для життя багатьох осіб, оскільки в автомобілі окрім ОСОБА_12 , перебувало ще двоє осіб, діючи відповідно відведених ролей, в момент руху автомобіля марки «БМВ Х-5», державний реєстраційний знак НОМЕР_8 , біля місця закладення саморобних вибухових пристроїв, привів в дію саморобні вибухові пристрої, чим спричинив замкнення електромережі, внаслідок чого стався вибух.
За результатом умисних спільних злочинних дій організатора та пособника злочину - ОСОБА_11 , пособника злочину ОСОБА_8 та виконавця злочину ОСОБА_13 , внаслідок вибуху пошкоджено автомобіль марки «БМВ Х-5», державний реєстраційний знак НОМЕР_8 та заподіяно тілесні ушкодження ОСОБА_12 у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, рваної рани потиличної області.
Таким чином, ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , діючи умисно, вчинили всі дії, які вважали необхідними для закінчення злочину, однак довести свій злочинний намір, направлений на умисне вбивство ОСОБА_12 , до кінця не змогли, з причин, що не залежали від їх волі, оскільки ОСОБА_12 своєчасно надано медичну допомогу.
Після вчинення злочину ОСОБА_8 залишив обумовлене місце спостереження, а ОСОБА_13 - місце злочину.
29.07.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.5 ст.27, п.п. 5, 12, ч. 2 ст. 115 КК України.
29.07.2021 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.
30.07.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси задоволено клопотання слідчого та відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 25.08.2021 року.
Клопотання слідчого мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків: переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні; скоєння ним іншого кримінального правопорушення; які обґрунтовують обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, стверджує, що ризики не доведені, клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу не відповідає вимогам законодавства, підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу відсутні. Захисник просить скасувати оскаржену ухвалу, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та обрати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт.
Апеляційний розгляд проведено за відсутністю підозрюваного ОСОБА_8 оскільки останній не заявляв клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участі, але апеляційний розгляд проведено за участю його захисника ОСОБА_7 .
Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.5 ст.27, п.п. 5, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, тяжкістю покарання яке загрожує останньому в разі визнання його винуватим, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, а також врахував дані про особу підозрюваного.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування, щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, у зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.
Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, та зазначені у клопотанні слідчого, у своїй сукупності, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками та конкретними обставинами справи, зокрема фактом інкримінування підозрюваному особливо тяжкому злочину, що вказує на існування ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого, з метою зміни їх показів, а також вчинення інших кримінальних правопорушень, що на думку апеляційного суду, виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.
Слід зазначити, що у відповідності до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч.2 ст.87 КПК, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Згідно практики ЄСПЛ, зокрема згідно п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність обрання на даній стадії досудового розслідування, підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, в результаті якого могла настати смерть потерпілого та могло понести невідворотні наслідки для життя та здоров`я близьких осіб потерпілого та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій, а тому доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, апеляційний суд вважає безпідставними.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та суду, апеляційний суд враховує те, що він є неодруженим, не працюючим, доказів наявності на утриманні у підозрюваного неповнолітніх дітей суду не надано, підозрюваний офіційно не працевлаштований, на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.5 ст.27, п.п. 5, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, яка у відповідності до ст.12 КК, є особливо тяжким.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд також визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на свідків, оскільки покази останніх, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування. Перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Дійшовши висновку про законність та обґрунтованість оскарженої ухвали апеляційний суд також враховує, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК України, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано відповідних та належних документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.
Апеляційним судом враховуються доводи сторони захисту стосовно того, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий, маючий постійне місце проживання на території м. Одеси.

Разом з тим, на противагу цим доводам, апеляційний суд вважає, що на даний час, вказані обставини не можливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на переховування від органу досудового розслідування та суду; здійснення незаконного впливу на свідків; або вчинення ним іншого кримінального правопорушення, тобто визнати ці обставини такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні особливо тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2021 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000570 від 21.10.2020 року за ч.2 ст.15, ч.5 ст.27, п.п. 5, 12, ч. 2 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4