Справа № 534/2120/21
Провадження № 1-кс/534/521/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2021 року м. Горішні Плавні
Слідчий суддя Комсомольського міського суду Полтавської області ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , власниці майна ОСОБА_5 , представника власниці майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП України в Полтавської області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000621 від 26.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України про арешт майна,

в с т а н о в и в:
До Комсомольського міського суду Полтавської області звернувся старший слідчий СВ ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП України в Полтавської області ОСОБА_3 із клопотанням, в якому в якому порушує питання про накладення арешту на мобільний телефон марки «Nokia» моделі «ТА 1235», з сім картою № НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_8 , кухонний ніж марки «Peterhof», зі слідами РБК, ніж марки «Peterhof», ніж марки «Tramontina», ніж марки «Tuomei», три ножі з маркуванням «Peterhof», кухонний ніж без маркувань з руків`ям темного кольору, металева відкривачка, що належать підозрюваній ОСОБА_5 , оскільки вони є доказом злочину та зберігли на собі його сліди, що будуть зберігатися у відділі поліції №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області за адресою: Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Добровольського, 6.

Необхідність застосування заходів забезпечення кримінального провадження вмотивована слідчим тим, що вказані речі, мають доказове значення по кримінальному провадженню та зберегли на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, тому мають значення для досудового розслідування і може бути використані як доказ.

За змістом внесеного клопотання, убачається що 26.11.2021 о 14 год. 20 хв. ОСОБА_5 разом із ОСОБА_8 , знаходилась за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у приміщення кухні, де між ними виникла сварка. В зв`язку з раптово виниклими неприязними відносинами у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, ОСОБА_5 взяла до правової руки ніж та нанесла ним один удар ОСОБА_8 в область грудної клітини, внаслідок чого спричинила тілесні ушкодження у виді проникаючого поранення грудної клітини з пошкодженням лівої легені нижньої долі передньої поверхні, відкритої рани передньої поверхні лівої половини грудної клітини, гемопневматорекса зліва, що відповідно до п. «й», «к» п. 2.1.3 «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Відомості за даним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.11.2021 за №0000621 та розпочато розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

27.11.2021 старшим слідчим СВ ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України повідомлено про підозру ОСОБА_5 , 1969 року народження.

26.11.2021 на підставі ч.3 ст.233 КПК України, з метою безпосереднього переслідування особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, було проведено обшук квартири АДРЕСА_2 , де було виявлено, оглянуто та вилучено мобільний телефон марки «Nokia» моделі «ТА 1235, з сім картою № НОМЕР_1 , марлевий бинт зі змивами РБК, марлевий бинт з контрольним зразком слідоприймаючої поверхні, контрольний бинт, кухонний ніж марки «Peterhof», зі слідами РБК, ніж марки «Peterhof», ніж марки «Tramontina», ніж марки «Tuomei», три ножі з маркуванням «Peterhof», кухонного ніж без маркувань з руків`ям темного кольору, металеву відкривачку.

Зазначені речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні від 26.11.2021 за №0000621 та поміщені до камери зберігання речових доказів ВП №2 КРУП ГУНП в Полтавській області.

У судовому засіданні слідчий підтримав подане ним клопотання та прохав задовольнити, оскільки речі, щодо яких наразі порушено питання про накладення арешту, могли на собі зберегти слідову інформацію та необхідні для перевірки обставин злочину та досягнення повноти всебічності та неупередженності розслідування кримінального правопорушення

Прокурор у судовому засіданні прокурор просив клопотання задовольнити, посилаючись на викладенні у ньому обставини.

Власниця майна, її законний представник у судовому засіданні не заперечували, щодо задоволення клопотання про накладення арешту на майно.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У відповідності до п.1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч.3 ст. 170 КПК України у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Зі змісту поданого клопотання вбачається, що вилучене вищевказане майно, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні від 26.11.2021 за №0000621, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З доданих до клопотання документів вбачається, що вилучене майно має значення речового доказу для кримінального провадження.

Метою застосування арешту у даному випадку є відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України збереження речових доказів.

Слідчий суддя зауважує, що стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням практики ЄСПЛ щодо права на мирне володіння майном, слідчий суддя вважає за можливе накласти арешт на майно зазначене у клопотанні від 29.11.2021, належне ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, клопотання про арешт вилученого майна слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.98,170,171 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП України в Полтавської області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000621 від 26.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: мобільний телефон марки «Nokia» моделі «ТА 1235», з сім картою № НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_8 , кухонний ніж марки «Peterhof», зі слідами РБК, ніж марки «Peterhof», ніж марки «Tramontina», ніж марки «Tuomei», три ножі з маркуванням «Peterhof», кухонний ніж без маркувань з руків`ям темного кольору, металева відкривачка, що належать підозрюваній ОСОБА_5 , оскільки вони є доказом злочину та зберігли на собі його сліди, що будуть зберігатися у відділі поліції №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області за адресою: Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Добровольського, 6.

Роз`яснити учасникам розгляду справи право на звернення із клопотанням про скасування арешту майна, в порядку ст.174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) діб з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали проголошено в судовому засіданні о 16 год. 00 хв. 02 грудня 2021 року в залі судових засідань Комсомольського міського суду Полтавської області.