Справа № 447/3403/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1142/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 19 листопада 2021 року про звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою задоволено подання Миколаївської ВК-50 про застосування до засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 умовно-дострокового звільнення.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 умовно-достроково звільнено від відбуття покарання на невідбутий строк 10 (десять) місяців 14 (чотирнадцять) днів.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що засуджений приймає учать у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», прагне до реалізації даної програми, працевлаштований у майстерні установи. З врахування вищенаведеного, ступеня тяжкості скоєного злочину, а також особи засудженого, те, що невідбута частина покарання становить 10 місяців 14 днів, суд першої інстанції прийшов до переконання, що засуджений став на шлях виправлення, а тому вважає, подання обґрунтованим, а від так ОСОБА_7 підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.

Не погоджуючись з даною ухвалою прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в які просить скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 19 листопада 2021 року про умовно-достроково звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання начальника ДУ «Миколаївська ВК № 50» щодо засудженого ОСОБА_7 про його умовно-достроково звільнення.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Вказує, про суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали про задоволення клопотання щодо умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 проігнорував вимоги закону, не надав належну правову оцінку усім представленим матеріалам, об`єктивно не з`ясував всі обставини справи, що у свою чергу свідчить про необґрунтованість і невмотивованість судового рішення.

Зазначає, що суд при вирішенні питання про умовно- дострокове звільнення не надав належної оцінки особі засудженого ОСОБА_7 протягом усього терміну відбування покарання.

Стверджує, що судом не взято до уваги те, що ще 07.04.2021 адміністративною комісією установи засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосування заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України, як такому, що не довів своє виправлення. Згідно протоколу комісії щодо можливості застосування до засудженого ОСОБА_7 вказаної пільги, всі члени комісії вказали про те, що останній не заслуговує на її застосування.

Наголошує, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ще 16.06.2021 адміністративною комісією установи засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні до нього ст. 82 КК України, як такому, що не довів своє виправлення. Згідно протоколу комісії щодо можливості застосування до засудженого вказаної пільги, всі члени комісії вказали про те, що останній не заслуговує на її застосування. Згідно особової справи засудженого ОСОБА_7 , останній за весь час відбування покарання отримав 2 заохочення. Крім цього, вищевказані заохочення отримав упродовж другого півріччя 2021 року, тобто перебування в установі виконання покарань, а початок строку відбування покарання засудженого ОСОБА_7 починається з 03.10.2020.

На переконання апелянта, наявність у засудженого ОСОБА_7 за час відбування покарання двох заохочень не свідчить про те, що засуджений довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації випраної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком упродовж всього строку відбування покарання.

Окрім цього прокурор покликається на те, що рішення суду на підставі якого засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання, є стягнення на користь держави за проведення судової експертизи 7850,50 грн, однак незважаючи на обізнаність ОСОБА_7 про необхідність відшкодувати суму, останній відбуваючи покарання, не проявляв ініціативи, будучи працевлаштований на підприємстві установи виконання покарань, отримуючи заробіток для погашення суми на користь держави.

Вважає, що оскаржуване рішення належним чином невмотивоване, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки останній своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, засудженого, який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Однак вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення та задовольняючи його, суд послався на те, що засуджений приймає учать у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», прагне до реалізації даної програми, працевлаштований у майстерні установи, з врахування вищенаведеного, ступеня тяжкості скоєного злочину, а також особи засудженого, те, що невідбута частина покарання становить 10 місяців 14 днів, суд першої інстанції прийшов до переконання, що засуджений став на шлях виправлення, а тому вважає, що подання є обґрунтованим, а ОСОБА_7 підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.

Поміж тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки даним, що характеризують особу засудженого, а саме, наявність у ОСОБА_7 всього 2 заохочень за весь період відбування покарання, початок якого рахується з 03.10.2020 року, окрім того рішення на підставі якого засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання є стягнення на користь держави за проведення судової експертизи 7850,50 грн, однак незважаючи на обізнаність ОСОБА_7 , відбуваючи покарання останній не проявив ініціативи, будучи працевлаштованим та отримуючи заробіток для погашення суми на користь держави.

Крім того, місцевим судом не взято до уваги, що 07.04.2021 адміністративною комісією установи засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосування заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України, як такому, що не довів своє виправлення. Згідно протоколу комісії щодо можливості застосування до засудженого ОСОБА_7 вказаної пільги, всі члени комісії вказали про те, що останній не заслуговує на її застосування.

Також, судом першої інстанції не взято до уваги те, що 16.06.2021 адміністративною комісією установи засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні до нього ст. 82 КК України, як такому, що не довів своє виправлення. Згідно протоколу комісії щодо можливості застосування до засудженого вказаної пільги, всі члени комісії вказали про те, що останній не заслуговує на її застосування.

Поряд з цим, згідно особової справи засудженого ОСОБА_7 , останній за весь час відбування покарання отримав 2 заохочення, вищевказані заохочення отримав упродовж другого півріччя 2021 року, тобто перебування в установі виконання покарань, а початок строку відбування покарання засудженого ОСОБА_7 починається з 03.10.2020.

На переконання апеляційного суду, строк покарання, який відбув засуджений є недостатнім для того, щоб впевнитися в тому, що він довів своє виправлення, оскільки до кінця строку відбуття покарання залишається досить тривалий проміжок часу, адже його кінець припадає на 03.10.2022 року.

Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про те, що сумлінна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання була його обов`язком, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Відбуття певної частини призначеного покарання, наявність заохочень у засудженого не можуть бути визнані достатньою самостійною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Наведене в сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі, достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.

З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення, є необґрунтованим, що відповідно до п.4 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нової ухвали апеляційним судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні подання Миколаївської ВК-50 про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення - відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 19 листопада 2021 року про звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання Миколаївської ВК-50 про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді