Дата документу 09.09.2021 Справа № 937/5643/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №937/5643/21 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11сс/807/865/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина Україна, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія автомобільного взводу підвозу продовольства, речового і військово технічного майна роти матеріального забезпечення, у військовому званні старший солдат, раніше не судимий,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.410 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 серпня 2021 року, якою клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_9 , погодженого прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_7 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР під № від 04 червня 2021 року, про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.410 КК України, задоволено та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 18 вересня 2021 року на умовах щодо визначення розміру та порядку внесення застави, визначених ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2021 року.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 просить оскаржувану ухвалу скасувати та обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю.
В обґрунтування своїх вимог в апеляційній скарзі зазначає, що даний запобіжний захід є занадто суворим та до обвинуваченого можливо застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з електронним засобом контролю.
Слідчий у тексті клопотання не враховує той факт, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 був укладений договір оренди квартири від 01 липня 2021 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
В орендованій квартирі проживає також дружина ОСОБА_11 та його донька ОСОБА_12 , про що також вказано в умовах договору оренди квартири від 01 липня 2021 року.
Також, володілець квартири - ОСОБА_10 , яку орендує апелянт, та у якій наразі мешкає дружина та малолітня дитина ОСОБА_6 , не заперечує проти проживання ОСОБА_11 у тому разі, якщо щодо нього буде застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, що підтверджується письмовою заявою ОСОБА_10 від 01 липня 2021 року.
Виходячи з тексту клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідування ОСОБА_13 в рамках кримінального провадження №70000025, жодним чином не обґрунтував та не довів у кожному конкретному випадку ризики на які посилається, а саме що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, намагатиметься уникнути притягнення до кримінальної відповідальності.
Окрім того, неправильним є застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою виключно через інкримінування обвинуваченому ч.3 ст.410 КК України, оскільки тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, ризик втечі повинен оцінюватися в сукупності з іншими обставинами.
Також, не було взято до уваги міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання; наявність у нього родини й утриманців (місце їх фактичного проживання); достатність застосування такого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у ст. 177 КПК, зокрема, спробам підозрюваного, обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду тощо.
У підозрюваного є дружина та малолітня донька, місце проживання, а саме в орендованій квартирі, він раніше не судимий.

Згідно з ухвалою слідчого судді, до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 12 серпня 2021 року надійшло клопотання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № від 04 червня 2021 року, слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_13 , погоджене прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_14 про продовження застосування строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000025 від 04 червня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.410 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30 квітня 2019 року за № 103, солдат військової служби за контрактом ОСОБА_6 , який наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 30 квітня 2019 року №90-РС прийнятий на військову службу за контрактом, призначений на посаду водія автомобільного взводу підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна роти матеріального забезпечення військової частини, з 30 квітня 2019 року зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення, і вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
З часу видання виконувачем обов`язків Президента України, Головою Верховної ради України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року, згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст.1 Закону України «Про оборону України», на території України почав діяти особливий період, тобто період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Старший солдат ОСОБА_6 , проходячи військову службу за контрактом, відповідно до вимог ст.ст.9,11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою та берегти державне майно.
Положеннями ст.ст.1,3,4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.
З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною воно набуває статусу військового майна. Військові частини (установи) використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням.
Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Проте, старший солдат ОСОБА_6 , діючи всупереч зазначеним вище вимогам законодавчих та підзаконних актів, в умовах особливого періоду, вчинив злочин за таких обставин.
Так, 16 червня 2021 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , водій автомобільного взводу підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна роти матеріального забезпечення, старший солдат ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з водієм взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_15 , попередньо узгодивши між собою дії, будучи об`єднаним з ним єдиним злочинним умислом, який виник у них не пізніше 03 червня 2021 року, знаходячись на території військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на території складу речового майна, маючи вільний доступ до вказаного складу, але не маючи адміністративно-розпорядчих функцій за наказом на розпорядження військовим майном, діючи умисно, з корисливих мотивів спрямованих на викрадення військового майна, в умовах особливого періоду, здійснив викрадення іншого військового майна, а саме шолому « ІНФОРМАЦІЯ_3 », чохла шолому, сумки шолому, бронежилету «КорсарМ3с-1-4», підсумку магазинів АК, підсумку медичного, двох підсумків гранати РГД та підсумку швидкого скидання, які знаходилися на території військової частини НОМЕР_1 .
Як наслідок, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_6 , 16 червня 2021 року, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб - з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_15 , викрав шолом «Каска-1М», чохол шолому, сумку шолому, бронежилет «КорсарМ3с-1-4», підсумок магазинів АК, підсумок медичний, два підсумки гранати РГД та підсумок швидкого скидання, які знаходилися на території військової частини НОМЕР_1 .
В подальшому, 16 червня 2021 року, приблизно о 15 годині, більш точного часу слідством не встановлено, старший солдат ОСОБА_6 , за попередньою змовою з водієм взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_15 продав зазначене вище майно військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , старшому солдату батальйону охорони ОСОБА_16 за грошові кошти у сумі 4000 гривень.
Крім того, 17 червня 2021 року, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , водій автомобільного взводу підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна роти матеріального забезпечення, старший солдат ОСОБА_6 , повторно, діючи за попередньою змовою з водієм взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_15 , попередньо узгодили між собою дії, будучи об`єднаним з ним єдиним злочинним умислом, який виник у них не пізніше 03 червня 2021, знаходячись на території військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на території складу речового майна, маючи вільний доступ до вказаного складу, але не маючи адміністративно-розпорядчих функцій за наказом на розпорядження військовим майном, діючи умисно, з корисливих мотивів, спрямованих на викрадення військового майна, в умовах особливого періоду, здійснив викрадення іншого військового майна, а саме шолому « ІНФОРМАЦІЯ_3 », чохла шолому, сумки шолому, бронежилету «КорсарМ3с-1-4», підсумку магазинів АК, підсумку медичного, двох підсумків гранати РГД, підсумку швидкого скидання, двох мішків спальних та двох чохлів мішків спальних, які знаходилися на території військової частини НОМЕР_1 .
Як наслідок, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_6 , 17 червня 2021 року, повторно, діючи умисно, за попередньою змовою, групою осіб, з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_15 , викрав шолом «Каска-1М», чохол шолому, сумку шолому, бронежилет «КорсарМ3с-1-4», підсумок магазинів АК, підсумок медичний, два підсумки гранати РГД та підсумок швидкого скидання, два мішка спальних та два чохла мішків спальних, які знаходилися на території військової частини НОМЕР_1 .
В подальшому, 17 червня 2021 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, більш точного часу слідством не встановлено, старший солдат ОСОБА_6 , за попередньою змовою з водієм взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_15 продав зазначене вище майно військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , старшому солдату батальйону охорони ОСОБА_16 за грошові кошти у сумі 5000 гривень.
Таким чином, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_6 за викладених вище обставин підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.3 ст.410 КК України - викрадення військовослужбовцем іншого військового майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
За даним фактом 04 червня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 0000025 за ч.3 ст.410 КК України.
18 червня 2021 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.410 КК України.
Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявою ОСОБА_16 про вчинення кримінального правопорушення; протоколами допиту свідка ОСОБА_16 ; протоколами огляду та вручення грошових коштів від 16 червня 2021 року та від 17 червня 2021 року; протоколом затримання ОСОБА_17 ; протоколом освідування від 17 червня 2021 року та іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності.
18 червня 2021 року ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду щодо підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб на гауптвахті
ІНФОРМАЦІЯ_2 - до 16 серпня 2021 року включно до 14 години 14 хвилин.
16 серпня 2021 строк застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується, однак закінчити досудове розслідування у зазначений строк не видається за можливе, оскільки у кримінальному провадженні необхідно: зняти гриф таємності із матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій; з урахуванням результатів негласних слідчих (розшукових) дій додатково допитати ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , провести тимчасовий доступ до документів військової частини НОМЕР_1 , вилучити оригінали документів, доручити експертам проведення судової військової експертизи та долучити до матеріалів провадження її висновок, підготувати документи та виконати з підозрюваними, захисниками та потерпілими вимоги ст.ст.290-291 КПК України, надати їм достатній час для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження; скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування, а також здійснити інші слідчі (розшукові) дії з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.
Необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які вказують на те, що застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку та надасть можливість уникнути підозрюваному кримінальної відповідальності шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду.

Заслухавши доповідь судді; підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.
За змістом ст.199 КПК України, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання особи під вартою, має дослідити надані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу та з`ясувати конкретні причини тривалого строку досудового розслідування і тримання особи під вартою.
Відповідно до вимог ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати шести місяців у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості, дванадцяти місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.
На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала слідчого судді вищевказаним вимогам відповідає не в повній мірі, через таке.
Так, слідчий суддя дійшов висновку про те, що підозра є обґрунтованою, а ризики, вказані в клопотанні - доведеними, а саме ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду; знищення, сховання або спотворення будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу з боку підозрюваного на свідків у цьому кримінальному провадженні.
Колегія суддів вважає, що доказів, доданих до клопотання, достатньо до висновку про те, що на час повідомлення ОСОБА_6 про підозру, вказана підозра була обґрунтована.
При апеляційному розгляді захисником вказано про те, що шкоди від дій ОСОБА_6 не завдано, на підтвердження чого надано відповідь командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_18 на адвокатський запит, згідно з якою після затримання старшого солдата ОСОБА_6 проведена інвентаризація речового майна на речовому складі військової частини НОМЕР_1 внутрішньо перевірочною комісією з представником ІНФОРМАЦІЯ_4 , нестач військового майна не виявлено.
При апеляційному розгляді встановлено, що досудове розслідування вже завершене та обвинувальний акт у провадженні направлений до суду.
Отже, вищевказані доводи захисника мають перевірятися у встановленому законом порядку під час судового розгляду.
Що стосується ризиків, про які йдеться в клопотанні, то на думку колегії суддів, вказані ризики на цей час не є надто високими, та запобігти цим ризикам можливо без застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Так, всі невідкладні слідчі дії вже проведені, підозрюваний раніше не судимий; має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні знаходиться малолітня дитина, відомості, які б характеризували його з негативного боку, в матеріалах провадження відсутні.
В оскаржуваній ухвалі слідчого судді відсутнє посилання на докази, які б підтверджували неможливість застосування до підозрюваного менш суворих запобіжних заходів ніж тримання під вартою, а лише вказано на те, що вагомість наявних доказів про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, тяжкість покарання, наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України, виключає застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.
В свою чергу, Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці неодноразово зазначав, що хоча суворість покарання є визначальним елементом під час оцінки ризику переховування від правосуддя, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину («Mamedova v.Russia» та ін.).
Під час вирішення питання про утримання під вартою не повинна діяти презумпція, згідно з якою кожна особа, яку обвинувачено у вчиненні тяжкого злочину, може вдатися до втечі («Yagci and Sargin v. Turkey» та «Mansur v Turkey» та ін.).
Також Європейській Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що обрання судом запобіжного заходу у виді тримання під вартою і продовження строку тримання під вартою не можна застосовувати, передбачаючи ухвалення вироку про позбавлення волі.
Суди, кожного разу, вирішуючи питання про ув`язнення особи, повинні розглядати наявність потреби у цьому. З цією метою суди повинні зважити на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.
Переконавшись у наявності такої потреби, суд, у відповідному рішенні повинен навести відповідні й достатні мотиви, які б виправдовували ув`язнення. Для цього суд повинен не лише вказати на підстави (ризики), на яких наполягає сторона обвинувачення, а й навести конкретні обставини, що переконують у можливості реалізації підозрюваним цих ризиків.
Колегія суддів вважає, що на обґрунтування неможливості застосування до підозрюваного менш суворих запобіжних заходів ніж тримання під вартою ані в клопотанні слідчого ані в оскаржуваній ухвалі слідчого судді не наведено вагомих аргументів.
Протилежне прокурором не доведено.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя не в повній мірі з`ясував обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення питання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, тому оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим - підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .
Оскільки досудове розслідування вже завершене та обвинувальний акт направлений до суду, в подальшому питання щодо запобіжного заходу має вирішуватися судом першої інстанції у встановленому законом порядку.
Отже, подана апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст.407, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 серпня 2021 року, якою клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_9 , погодженого прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_7 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР під № від 04 червня 2021 року, про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.410 КК України, задоволено та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 18 вересня 2021 року на умовах щодо визначення розміру та порядку внесення застави, визначених ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2021 року, скасувати.
У задоволенні вищевказаного клопотання слідчого відмовити.

З-під варти ОСОБА_6 звільнити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4