УХВАЛА
Іменем України
01 листопада 2021 року
м. Київ

справа № 348/1344/19
провадження № 51-5036ск21
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року,

встановила:
Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від

28 травня 2021 рокуОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначено покарання 1 (один) рік

6 (шість) місяців позбавлення волі. До вступу вироку в закону силу обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)». Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 28 травня 2021 року з 10 год. 15 хв., тобто з часу обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Цим же вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначено покарання 1 (один) рік

6 (шість) місяців позбавлення волі. До вступу вироку в закону силу обрано обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)». Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 28 травня

2021 року з 10 год. 15 хв., тобто з часу обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року зазначений вирок суду залишено без змін.
За вироком суду 03.02.2019 року близько 09 год 00 хв ОСОБА_6 та ОСОБА_4 проходили в м. Надвірна по вул. Котляревського, де побачили потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Підійшовши до них, обвинувачені погрожуючи спричиненням тілесних ушкоджень, наказали останнім йти за ними в сторону с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Прийшовши на об`їздну дорогу по вул. Кармелюка у м. Надвірна, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, з метою вчинення хуліганських дій, діючи за попередньою змовою групою осіб, зневажаючи існуючі загальновизнані правила поведінки та моральності, з особливою зухвалістю, в поєднанні з публічністю своїх хуліганських дій та виявляючи явну неповагу до суспільства, виражаючись нецензурною лайкою, безпричинно почали наносити удари руками та ногами по тілу потерпілого ОСОБА_7 , від яких останній упав на землю.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наблизився до потерпілого ОСОБА_8 та безпричинно наніс йому декілька ударів руками по тілу, внаслідок чого потерпілий упав на землю, а обвинувачений ОСОБА_6 продовжив наносити йому удари руками та ногами у різні частини тіла.

У подальшому, обвинувачений ОСОБА_4 сказав потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , щоб вони почали наносити тілесні ушкодження один одному, проте ОСОБА_8 відмовився, а тому ОСОБА_4 безпричинно наніс йому декілька ударів руками в ділянку обличчя та грудей.

Вказані хуліганські дії стосовно потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_6 фіксував за допомогою фото і відео зйомки на свій мобільний телефон марки «my Phone Fun 5», а ОСОБА_4 на свій мобільний телефон марки «Galaxy J7».
Внаслідок неправомірних дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, що згідно висновку експерта №51/30-Д від 06.03.2019 року відносяться до легких тілесних ушкоджень; потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, що згідно висновку експерта №34 від 14.02.2019 року також відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Продовжуючи свої хуліганські дії, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи з потерпілим ОСОБА_7 на проїзній частині дороги по вул. Кармелюка в

м. Надвірна Івано-Франківської області, зневажаючи існуючі, загальновизнані правила поведінки та моральності, діючи з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, сказав потерпілому ОСОБА_7 , щоб він зняв штани і оголив свої статеві органи, фіксуючи в цей час все на свій мобільний телефон марки «my Phone Fun 5».
Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_4 групою осіб вчинили хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю. Крім того, обвинуваченим ОСОБА_6 інкриміновані йому дії вчинені з винятковим цинізмом. Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимими за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не стали, правильних висновків для себе не зробили та знову вчинили умисний злочин.
У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 , не оспорюючи правильності встановлених судом фактичних обставин справи, доведеності вини та юридичної оцінки дій ОСОБА_4 , порушує питання про можливість застосування ст. 75 КК України, вказуючи на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Обґрунтовуючи свою позицію захисник, посилається на те, що ОСОБА_4 вчинив злочин невеликої тяжкості, активно сприяв його розкриттю, щиро розкаявся, шкоду потерпілим відшкодував у повному обсязі, в його діях відсутній винятковий цинізм.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла такого висновку.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій не оспорюються.
Захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання відповідно до вимог статей 50, 65 КК України урахував тяжкість вчиненого злочину за його видом (категорією), який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, добровільне відшкодування шкоди, думку органу пробації стосовно визначення міри покарання, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання і реєстрації, в лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебуває, думки прокурора й потерплих та призначив покарання, у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 у порядку апеляційної процедури, належним чином проаналізував доводи апеляційної скарги засудженого щодо суворості призначеного покарання, дав на них мотивовану відповідь й обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду стосовно виду та розміру покарання.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання, передбачених КК України, та визначив покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
На переконання колегії суддів касаційної інстанції, призначене засудженому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 цього Кодексу, є необхідними для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Обставини, які би вказували не те, що покарання є явно несправедливим і не відповідає ступеню тяжкості, відсутні.
Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є належно вмотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та доданих до неї копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, то у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від

02 серпня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3