УХВАЛА
Іменем України

14.12.2021 Справа №607/23155/21 Провадження № 1-кс/607/7483/2021

м. Тернопіль
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000304 від 01.12.2021 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:
14.12.2021 старший слідчий СВ відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 .
Клопотання мотивоване тим, що відділенням поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000304 від 01.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Слідчийзазначає, що під час досудового розслідування встановлено, що 01.12.2021 приблизно о 17 год. 10 хв. водій ОСОБА_5 керував технічно справним автомобілем марки «Peugeot» моделі «Expert», державний номерний знак НОМЕР_1 , та в порушення вимог пунктів 1.5 ч. 1, 2.3 «б», «д» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, під час руху не був достатньо уважний, не стежив належно за дорожньою обстановкою, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Через проявлену під час керування автомобілем неуважність та внаслідок грубого порушення вимог п. 1.10 (в частині значення термінів «дорожні умови», «дорожня обстановка», «маневрування (маневр)», а також п. 10.1, 11.3 ПДР України на автодорозі «обхід м. Тернопіль», що неподалік с. Гаї Шевченківські Тернопільського району Тернопільської області, водій ОСОБА_5 , рухаючись у напрямку м. Тернопіль, змінив напрямок руху вліво та допустив виїзд на зустрічну смугу для руху, де в цей час рухався автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів.

Від зіткнення транспортні засоби відкинуло у різні сторони, а уламки від транспортних засобів, які утворились в результаті зіткнення, пошкодили автомобіль «Renault» моделі «Scenic», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався у попутному напрямку позаду автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому діафізу лівої стегнової кістки у верхній третинні зі зміщенням відламків та забій осаднення обох колінних суглобів. Виявлені у ОСОБА_8 травми за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя на момент заподіяння п. 2.1, 2.1.1 (а), 2.1.2, 2.1.3 (м) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995).

Відтак порушення водієм автомобіля марки «Peugeot» моделі «Expert», державний номерний знак НОМЕР_1 , вимог п. п. 1.5 ч. 1, 2.3 (б), (д) 1.10, 10.1 та 11.3 ПДР України перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілій ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.

08.12.2021 у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Слідчий зазначає, що у кримінальному провадженні № 0000304 від 01.12.2021 наявна обґрунтована підозра про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Також необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий доводить наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному проваджені.

Відтак слідчий вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За таких підстав слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання з викладених у ньому підстав та просив клопотання задовольнити. Додатково зазначив, що ризик впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні підтверджується тим, що підозрюваний обізнаний про їх особи, а тому може здійснювати на них незаконний вплив самостійно або за допомогою третіх осіб. Також вказав, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 було вручено 08.12.2021, а клопотання про застосування запобіжного заходу подано лише 14.12.2021, оскільки стан здоров`я підозрюваного не надавав йому можливості прибути у судове засідання. Зауважив, що на даний час в сторони обвинувачення наявна інформація про те, що стан здоров`я підозрюваного покращився та протягом декількох днів його буде виписано з медичного закладу. Не заперечував, що до подання даного клопотання підозрюваний контактував з потерпілою, однак визнав, що такі контакти не мали негативних наслідків для здійснення досудового розслідування, а стосувались лише бажання підозрюваного відшкодувати завдану потерпілій шкоду. Також просив визначити розмір застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів доходів громадян, який на його думку, буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 . Вказав, що на даний час неможливо підтвердити тяжкість тілесних ушкоджень, які завдані потерпілій, оскільки для отримання відповідного висновку експерта необхідно отримати оригінал медичної картки потерпілої, однак на даний час потерпіла ще перебуває на лікуванні. Разом з тим зазначив, що наявність тяжких тілесних ушкоджень вбачається із наявного в матеріалах клопотання рапорту.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримав позицію, висловлену прокурором ОСОБА_3 . При цьому зауважив, що дане кримінальне правопорушення спричинило суспільний резонанс. Також вказав, що слідчий суддя при застосуванні запобіжного заходу має врахувати поведінку та стан підозрюваного після настання дорожньо-транспортної пригоди. Зазначив, що ризик впливу на свідків підтверджується тим, що свідок ОСОБА_10 , який перебуває з підозрюваним у дружніх відносинах, уже змінив свої показання. При цьому прокурор не міг конкретизувати, у чому саме полягає така зміна показань, та не заперечував, що у матеріалах кримінального провадження наявний лише один протокол допиту свідка ОСОБА_10 .

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання. Вказав, що ризики є формальними та недоведеними стороною обвинувачення. Також зазначив, що процесуальна поведінка ОСОБА_5 є належною, він за першою вимогою з`являється на виклики слідчого та суду, зокрема прибув у дане судове засідання з медичного закладу, у якому перебуває на стаціонарному лікуванні. Крім цього, зауважив, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди підозрюваний не залишив місце події та впродовж двох тижнів з моменту її настання не вчиняв жодних дій з метою переховування. При цьому, перебуваючи у медичному закладі, ОСОБА_5 не був під охороною та мав таку можливість. Зазначив, що ОСОБА_5 повністю визнає свою вину, намагається примиритися з потерпілою та відшкодувати їй завдану шкоду. Звернув увагу, що дане кримінальне правопорушення було вчинене з необережності, що мінімалізує суспільну небезпечність ОСОБА_5 та необхідність обрання йому найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Також зазначив, що відсутні докази, які б підтверджували наявність у потерпілої тяжких тілесних ушкоджень для підтвердження кваліфікації даного кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України. Просив врахувати міцні соціальні зв`язки ОСОБА_5 та стан його здоров`я, оскільки останній на даний час перебуває на стаціонарному лікуванні внаслідок отримання травм під час дорожньо-транспортної пригоди. Зазначив, що під час вчинення кримінального правопорушення підозрюваний не перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується відповідним висновком експерта. Вказав, що ОСОБА_5 одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей, при цьому його дружина на даний час не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дітьми. Відтак ОСОБА_5 є єдиним годувальником у сім`ї. За таких підстав просив відмовити у клопотанні сторони обвинувачення, однак у разі, якщо слідчий суддя прийде до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу, просив застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічну пору доби.
У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника. Зазначив, що перебуває на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні медичного закладу. При цьому його лікуючий лікар повідомив, що за наслідками проведених аналізів, можливо, до кінця тижня його буде виписано з медичного закладу. Вказав, що частково відшкодував потерпілій шкоду, однак має намір здійснити відшкодування у повному обсязі, для чого йому необхідно перебувати не в умовах тримання під вартою та працювати і отримувати дохід.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Частина 1 ст. 29 Конституції України визначає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований, зокрема до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: 1). переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2). знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3). незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4). перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; 5). вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан (ч. 1 ст. 178 КПК України).
Так, слідчий суддя встановив, що відділенням поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000304 від 01.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
08.12.2021 у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 , та його можливу причетність до вчиненого кримінального правопорушення свідчать долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності, а саме: протокол огляду місця події від 01.12.2021; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 02.12.2021; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 02.12.2021; протоколи огляду від 06.12.2021; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 02.12.2021; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 03.11.2021; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 06.12.2021; протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 06.12.2021; висновок експерта за результатами проведення судової медичної експертизи № 1735 від 08.12.2021.
При цьому щодо посилання сторони захисту щодо відсутності належних доказів, які б підтверджували завдання потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, а відтак і кваліфікацію даного кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, слідчий суддя зазначає таке.
Так, у матеріалах, доданих до клопотання, наявний рапорт від 01.12.2021, зі змісту якого вбачається, що під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазнала тілесних ушкоджень у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та відкритого перелому лівого стегна. При цьому слідчий суддя приймає доводи прокурора, що на даному етапі досудового розслідування неможливо здійснити судову медичну експертизу, оскільки для її проведення необхідно вилучити оригінали медичних документів. Проте станом на даний час потерпіла продовжує перебувати на стаціонарному лікуванні, що унеможливлює здійснення виїмки таких документів. Відтак, враховуючи перелік тілесних ушкоджень, які були встановлені лікарем, а також тривалість перебування потерпілої у медичному закладі, слідчий суддя вважає, що такі обставини дають підстави вважати, що отримані потерпілою ОСОБА_8 тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. При цьому слідчий суддя зазначає, що у разі подальшого проведення судової медичної експертизи та встановлення іншої тяжкості тілесних ушкоджень, орган досудового розслідування не позбавлений можливості здійснити перекваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення.
Відтак, враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні та встановлені у судовому засіданні дані слідчий суддя доходить висновку про обґрунтованість підозри та можливу причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилались прокурори, та позицію сторони захисту щодо їх недоведеності, слідчий суддя зазначає таке.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. А як зазначено в п. 111-112 рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії», обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, в обґрунтування клопотання та застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою сторона обвинувачення зазначила, що існують ризики, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному проваджені.

Щодо ризику впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, слідчий суддя зазначає таке.

Так, стороною обвинувачення не доведено належним чином, що ОСОБА_5 здійснював незаконний вплив на потерпілу, що могло б призвести до негативних наслідків для здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Зокрема, з наданих стороною захисту документів вбачається, що підозрюваний частково відшкодував потерпілій шкоду та має намір відшкодувати її у повній мірі, що свідчить про те, що ОСОБА_5 бажає примиритись з потерпілою стороною, а відтак і про позитивну характеристику його дій по відношенню до потерпілої.

Крім цього, доводи прокурора ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 здійснює незаконний вплив на свідка ОСОБА_10 , внаслідок чого останній змінив свої показання, не підтверджені жодними доказами. Так, до матеріалів клопотання доданий лише один протокол допиту свідка ОСОБА_10 , що спростовує факт здійснення декількох допитів останнього в якості свідка, а відтак і наявність розбіжностей у його показаннях. При цьому прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував, що у матеріалах кримінального провадження також наявний лише один протокол допиту свідка ОСОБА_10 . Відтак стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували те, що підозрюваний ОСОБА_5 здійснював незаконний вплив на свідка ОСОБА_10 , внаслідок чого останній змінив свої показання.

Проте ст. 23 КПК України встановлює принцип безпосередності дослідження показань, за змістом якого суд досліджує докази безпосередньо і показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Тобто доказове значення у кримінальному провадженні матимуть саме ті показання свідків, які будуть надані останніми безпосередньо під час судового розгляду у судовому засіданні, а не надані ними в ході досудового розслідування. Вказане доводить, що з метою зміни свідками своїх показань на користь підозрюваного або відмови від дачі показань останній може впливати на вказаних осіб у незаконний спосіб. З урахуванням викладеного слідчий суддя вважає, що ризик впливу на свідків має місце та є доведеним стороною обвинувачення.

Разом з тим слідчий суддя вважає, що ризик того, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду не є доведеним належними та допустимими доказами. Дійсно, основний вид покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, визначений лише у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, що може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду, а відтак і суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Однак визначений законом строк цього покарання не виключає можливості застосування судом до ОСОБА_5 ст. 75 чи ст. 69 КК України та звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком або призначення йому іншого, більш м`якого виду основного покарання.
Крім цього, такий ризик спростовується тим, що підозрюваний не уникає від слідства, з`являється за викликами до слідчого судді, зокрема прибув у дане судове засідання з медичного закладу, де перебуває на стаціонарному лікуванні, що свідчить про його належну процесуальну поведінку. Також слідчий суддя враховує той факт, що з моменту вчинення кримінального правопорушення, а також з часу вручення ОСОБА_5 повідомлення про підозру пройшов певний період. Проте ОСОБА_5 , будучи обізнаним про здійснення відносно нього кримінального провадження, впродовж цього часу не вчиняв жодних дій з метою переховування від органу досудового розслідування та/або суду. Також слідчий суддя враховує наявність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків, зокрема, що останній одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, а також що підозрюваний має постійне місце проживання.
Так само слідчий суддя відхиляє доводи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відшкодування завданої шкоди, оскільки у матеріалах кримінального провадження наявне клопотання потерпілої ОСОБА_8 від 10.12.2021 щодо необхідності накладення арешту на майно ОСОБА_5 з метою забезпечення заявленого нею цивільного позову. Вказане спростовується доданою стороною захисту заявою потерпілої ОСОБА_8 , зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_5 частково відшкодував потерпілій моральну шкоду та зобов`язується відшкодувати іншу її частину у майбутньому. При цьому така заява датується 14.12.2021, що свідчить про те, що вказане вище клопотання втратило свою актуальність, оскільки підозрюваний намагається примиритись з потерпілою стороною.
З урахуванням викладеного слідчий суддя вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від слідства та/або суду не є доведеним у судовому засіданні, а відтак не може покладатись в основу рішення про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
За таких обставинслідчий суддя доходить висновку, що стороною обвинувачення доведено, а стороною захисту не спростовано, що у даному кримінальному провадженні з метою виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам незаконно впливати на свідків є необхідним застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Разом з тим, вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя враховує таке.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, - прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст. 177, 178, 183 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст. 183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Однак з урахуванням встановлених обставин слідчий суддя доходить висновку, що прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для здійснення мети, передбаченої ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

При цьому слідчий суддя зауважує, що домашній арешт є наближеним до запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Так, вказані запобіжні заходи згідно з КПК України передбачають обмеження особистої свободи громадян та є найтяжчими, а також застосовуються за вчинення кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі. Зокрема, у рішенні від 02.08.2001 у справі «Манчіні проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі.

Відтак слідчий суддя доходить висновку, що дієвим запобіжним заходом, який зможе запобігти єдиному наявному у цьому кримінальному провадженні ризику є домашній арешт в нічну пору доби. При цьому слідчий суддя вважає, що вказаний запобіжний захід буде дієвим та нівелює ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Також слідчий суддя враховує обставини, визначені ст. 178 КПК України, зокрема, наявність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків, що останній одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, а також наявність у нього постійного місця проживання та позитивної характеристики.

При цьому слідчий суддя також приймає до уваги те, що ОСОБА_5 неофіційно працює з метою забезпечення особистих потреб родини та є фактично єдиним годувальником сім`ї, оскільки його дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною.

Крім цього, слідчий суддя враховує стан здоров`я ОСОБА_5 , який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження та на даний час перебуває на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні медичного закладу, оскільки потребує отримання медичної допомоги.

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку, що обраний запобіжний захід є пропорційним меті та завданням цього кримінального провадження.

Також на виконання вимог ч. 5 ст. 194 КПК України слідчий суддя покладає на підозрюваного обов`язки, визначені даною нормою закону, в тому обсязі, який також сприятиме забезпеченню належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігатиме ризику цього кримінального провадження.

Керуючись ст. 2, 8, 177, 178, 181, 183, 194, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000304 від 01.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк 57 (п`ятдесят сім) днів.
Заборонити ОСОБА_5 залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до органів досудового розслідування свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В іншій частині клопотання відмовити.
Встановити строк дії ухвали до 08.02.2022.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Копію ухвали передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого у цьому кримінальному провадженні.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити підозрюваному ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1