Справа № 466/2421/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/200/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2021 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000900 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04.02.2021 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисників обвинуваченого - адвоката ОСОБА_10 , ОСОБА_11

встановила:

прокурор подав апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04.02.2021 відносно ОСОБА_7 , якою повернуто прокурору обвинувальний акт для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Суд першої інстанції повернув обвинувальний акт мотивуючи специфікою судового розгляду, який відповідно ч.1 ст.337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, на основі засад змагальності сторін. Відповідно у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст.291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акту.

Так, наданий до суду обвинувальний акт не відповідає вимогам ч.2 п.5 ст.291 КПК України, оскільки сформульоване в обвинувальному акті обвинувачення не відповідає положенням закону, тому у даному випадку обвинувачений позбавлений можливості належним чином підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції, адже їх не було належним чином поінформовано про характер і причини обвинувачення через неконкретне формулювання обвинувачення, як окремо визначеного елементу обвинувального акту, передбаченого п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Вказані недоліки обвинувального акту не можуть бути усунені шляхом зміни обвинувачення в суді згідно ст.338 КПК України, оскільки зазначені обставини не є новими фактичними обставинами кримінального правопорушення, враховуючи, що вони зазначені в обвинувальному акті. У разі зміни обвинувачення в суді, обвинувачений буде позбавлений наданого йому ч.3 ст.42 КПК України права надати усні або письмові пояснення з приводу обвинувачення, позбавлені права збирати і подавати докази під час досудового розслідування, в тому числі, заявити клопотання про проведення відповідних слідчих дій, допиту свідків, проведення відповідних експертиз.

Також в обвинувальному акті при формулюванні обвинувачення за ч.3 ст. 286 КК України не зазначена суб`єктивна сторона кримінального правопорушення: форма вини, мотив і мета його вчинення.

Кваліфікуючими ознаками злочину за ст. 286 КК України є спричинення в результаті порушення правил дорожнього руху або експлуатації транспорту: 1) смерті потерпілого або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження одному чи кільком потерпілим (ч. 2 ст. 286). Якщо під час дорожньої події заподіяно тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, то скоєне кваліфікується за частиною статті, яка передбачає найбільш тяжкий вид ушкоджень; 2) загибелі кількох осіб (ч.3 ст. 286). За ч.3 ст. 286 порушення правил безпеки руху й експлуатації транспорту кваліфікується тоді, коли смерть кількох осіб була результатом однієї дорожньої події. Дві чи більше подій, в результаті кожної з яких настала смерть однієї особи, не можна оцінювати як наслідок - загибель кількох осіб.

В порушення вищезазначених вимог закону сформульоване в обвинувальному акті обвинувачення за ч.3 ст. 286 КК України не відповідає наведеній в обвинувальному акті правовій кваліфікації кримінального правопорушення за ч.3 ст. 286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 .

Крім того суддя суду першої інстанції врахував посилання адвоката на ту обставину, що в порушення вимог ст. 291 КПК України обвинуваченому та його захисникам не було вручено належної копії обвинувального акту. Так, як вбачається з примірника обвинувального акту, який є в розпорядженні сторони захисту, обвинуваченим та його захисниками отримано чотири окремі аркуші друкованого тексту, які не прошиті, на них не засвідчено підписи осіб, що містяться на першому та останньому аркуші. Також, у обвинувальному акті неправильного зазначено місце народження обвинуваченого.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом скерувати в суд першої інстанції для розгляду справи по суті. Вважає що ухвала є незаконною, необґрунтованою, оскільки прийнята у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Апелянт покликається, що суд першої інстанції в ухвалі зазначив про викладення в обвинувальному акті підозри, а не обвинувачення, що істотно вплинуло на конкретність обвинувачення, тобто зашкодило праву на захист обвинуваченого.

Апелянт зазначив, що попри відсутність в обвинувальному акті конкретної вказівки на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин правової кваліфікації дотримано. Обставини, які до ч. 1 ст. 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно. Конкретність викладених фактичних обставин у даному провадженні, а отже і обвинувачення ОСОБА_7 , не викликають сумнівів.

Апелянт вважає, що в обвинувальному акті зазначено відомості щодо місця народження обвинуваченого ОСОБА_7 , а відтак ні слідчим, ні прокурором не порушені вимоги ч. 2 ст. 291 КПК. Стосовно обвинувального акту, то він був належним чином затверджений і підписаний прокурором, слідчим та посвідчений гербовою печаткою. Чітких вимог по оформленню копії обвинувального акту в чинному КПК та Інструкції з діловодства не зазначено.

Апелянт наголошує, що обвинувальний акт був переданий до суду ще 31.03.2017 і безпідставне його повернення судом першої інстанції призведе до порушення розумних строків судового розгляду. Суми затрат на проведення експертизи не досліджувалися і не могли бути предметом дослідження судом в підготовчому засіданні.

Таким чином вимоги суду на повернення обвинувального акту не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки на переконання прокурора при складенні обвинувального акту були дотримані вимоги ст. 291 КПК України в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників, які покладаюься на розсуд суду, міркування представника потерпілих - адвоката ОСОБА_9 , про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишенні ухвали суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам викладеним у статті 291 КПК України.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Підставою для повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_7 в ухвалі суду першої інстанції вказано про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, а також вимогам чинного законодавства України, конвенційним нормам та практиці Європейського суду з прав людини. Фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладено суперечливо. Суддя зазначає, що у цьому обвинувальному акті об`єктивна сторона правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України, не відповідає фактичним обставинам викладених у обвинувальному акті, а саме що обвинувальний акт сформований як підозра, а не обвинувачення.
З вимог ч. 4 ст. 291 КПК України, вбачається, що надання суду інших документів, крім обвинувального акту, до початку судового розгляду забороняється.
Суд першої інстанції підставно зіслався на практику Європейського суду про те, що справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Відповідно, без детального розгляду справи по суті пред`явленого обвинувачення неможливо з`ясувати всі обставини справи, а відтак достеменно розібратися в можливості чи неможливості щодо усунення можливих недоліків обвинувального акту.
Обвинувальний акт не є доказом у кримінальному провадженні, викладені в обвинувальному акті твердження органом досудового розслідування мають бути доведені в судовому засіданні стороною обвинувачення чи спростовані стороною захисту, тим самим реалізувати принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
На переконання колегії суддів, лише після дослідження матеріалів кримінального провадження можливе з`ясування фактичних обставин справи щодо деталей ДТП та дій кожного з його учасників.

Крім того, вірними є покликання апелянта про те, що судом мають бути перевірені анкетні дані обвинуваченого, на підставі наявних в матеріалах справи документів, а не лише обвинувального акту, безпосередньо в судовому засіданні.
Більше того, це не звільняє суд від обов`язку всебічно, повно та неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження, оцінити кожен доказ, що поданий як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, в порядку передбаченому кримінальним процесуальним законом, та за наслідком цього постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Покликання в ухвалі судді на Наказ Генеральної прокуратури України від 24.02.16 № 103, яким було затверджено Інструкцію з діловодства в органах прокуратури України є некоректним, оскільки такий наказ втратив чинність 12.02.2019.
На переконання колегії суддів суддя суду першої інстанції, з`ясувавши, у підготовчому судовому засіданні думку учасників процесу по заявленому стороною потерпілих клопотанню про поверненню обвинувального акту, вдався до оцінки кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні обґрунтованою та приходить до переконання, що ухвалу суду першої інстанції, про повернення обвинувального акту прокурору, слід скасувати, оскільки така постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Отже, колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги прокурора, вважає, що підстав для повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 не було, а тому ухвала суду першої інстанції від 04.02.2021 підлягає до скасування з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в тому ж складі суду.

Крім того, питання щодо повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, вже було предметом розгляду суду апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 липня 2017 року задоволено апеляційну скаргу прокурора Львівської області ОСОБА_12 , скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 24 травня 2017 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК Українита повернуто матеріали провадження до суду першої інстанції для розгляду із стадії підготовчого судового засідання.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04.02.2021 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в тому ж складі суду.
Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: