Справа № 301/614/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/271/20, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 08.02.2019.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , з неповною загальною середньою освітою, не працюючий, не одружений, не судимий, засуджений:
- за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з неповною загальною середньою освітою, не працюючий, не одружений, на підставі ст.89 КК України не судимий, засуджений:
- за ч.2 ст.187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Запобіжний захід щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили, та зараховано в строк відбування покарання час перебування під вартою ОСОБА_7 - з 05. 03. 2018 , ОСОБА_6 - з 12. 03. 2018.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про відшкодування шкоди залишено без розгляду.
Речові докази по справі, а саме: CD-R диски - залишено при матеріалах кримінального провадження.
Згідно вироку, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_7 08.11.2017 близько 17 год. 40 хв., за попередньою змовою з ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на ділянці місцевості біля електроопори №90 лінії електропередачі по вул.Пушкіна в с.Білки Іршавського району, де також був присутній ОСОБА_12 , діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою

-2-

відкритого заволодіння чужим майном, застосувавши фізичне насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, нанесли удари руками у голову потерпілого ОСОБА_12 від яких останній втратив рівновагу та впав на коліна, а ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжили наносити удари ногами в голову, плечі та груди потерпілому ОСОБА_12 , після чого ОСОБА_6 руками почав здушення шиї потерпілого ОСОБА_12 , для того щоб останній не зміг чинити опору, а ОСОБА_7 в цей час з лівої внутрішньої кишені штанів потерпілого ОСОБА_12 вийняв бувший у користуванні мобільний телефон марки «Iphone 4 S» IMEI: НОМЕР_1 вартістю 2000 грн., у якому знаходилася SIM - картка мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_2 вартістю 12 грн. 50 коп., та з правої внутрішньої кишені штанів гаманець в якому знаходилися 700 грн., 500 доларів США, які в перерахунку до гривні згідно довідки ТВБВ №10006/048 АТ «Ощадбанк» становлять 13375 грн. 65 коп., 1700 чеських крон, які в перерахунку до гривні згідно довідки ТВБВ №10006/048 АТ «Ощадбанк» становлять 2054 грн. 62 коп., після чого, відкрито заволодівши викраденим, з місця вчинення злочину зникли, заподіявши потерпілому ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більше, як 6 днів та легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 дня та матеріальну шкоду на загальну суму 18142 грн. 77 коп.
В апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність винуватості у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, зазначає про незаконність постановленого щодо нього вироку у зв`язку з несправедливістю призначеного покарання внаслідок його суворості. Просить вирок суду від 08.02.2019 в частині призначення йому покарання змінити, пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання, застосувати ст.69 КК України та звільнити його від відбування покарання на підставі ст.75 цього Кодексу. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що судом першої інстанції при призначенні йому покарання належно не враховано визнання ним вини, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування шкоди потерпілому, неповнолітній вік, доповідь представника органу пробації, згідно якої його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а також те, що на його утриманні перебуває мама, яка хворіє і потребує опіки. Зазначені обставини, на його думку, давали підстави суду першої інстанції призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України та звільненням його від відбування покарання з випробуванням з покладенням відповідних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеність винуватості у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, зазначає про незаконність постановленого щодо нього вироку у зв`язку з несправедливістю призначеного покарання внаслідок його суворості. Просить вирок суду від 08.02.2019 в частині призначення йому покарання змінити, пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання, застосувати ст.69 КК України та звільнити його від відбування покарання на підставі ст.75 цього Кодексу. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що судом першої інстанції при призначенні йому покарання належно не враховано визнання ним вини, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування шкоди потерпілому, доповідь представника органу пробації, згідно якої він не становить великої небезпеки для суспільства, а також те, що на його утриманні перебуває мама похилого віку, яка потребує його опіки. Зазначені обставини на його думку, давали підстави суду першої інстанції призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України та ст.ст.75,76 цього Кодексу.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілого, законного представника обвинуваченого, неявка яких з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи
-3-

належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та їх захисниківу адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги обвинувачених, доводи прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг обвинувачених, дослідивши доводи апеляційних скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно ст.370 КПК судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці вимоги кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_13 судом першої інстанції дотримані.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого їм кримінального правопорушення, а саме за ч.2 ст.187 КК України,- напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами та учасниками кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом у відповідності до ч.1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

Оцінюючи доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , щодо невідповідності призначеного їм покарання внаслідок його надмірної суворості та наявності підстав для застосування щодо обвинувачених положень ст.ст.69,75 КК України при призначенні покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Загальні засади призначення покарання (ст.65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду.

У відповідності до ст.65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжуть покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

-4-

У відповідності до вимог ч.3 ст.374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст.65 КК України та врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, висновок досудової доповіді відносно ОСОБА_7 , відповідно до якої виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, дані про особу винного ОСОБА_7 який раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення будучи неповнолітнім, негативно характеризується за місцем проживання, а також обвинуваченого ОСОБА_6 , який в силу ст.89 КК України не судимий, за місцем проживання також характеризується негативно.
Суд першої інстанції також врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченим, зокрема: щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди, відсутність претензій з боку потерпілого ОСОБА_12 , а також вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення у неповнолітньому віці, що передбачено п.2 ч.1 ст.66 КК України. Обставинами, що обтяжують покарання, судом визнано вчинення обвинуваченими злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Відповідно до вимог чинного законодавства, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дане кримінальне правопорушення, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.
Проте, обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_14 кримінального правопорушення та являлись передумовою для застосування щодо нього положень ст.69 КК України, судом першої інстанції не було встановлено. Не встановила їх і колегія суддів апеляційного суду при перегляді вироку суду.
Призначене покарання у конкретному випадку не є надмірним за видом та розміром, є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання .
Зважаючи на зазначене вище у сукупності, колегія суддів вважає, що наявні кілька обставин, які пом`якшують покарання, як щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочинів не є такими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання обвинуваченому.

-5-

Відтак, переконливих мотивів наявності підстав для застосування відносно ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України з урахуванням принципу справедливості покарання й відповідності його меті ? виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів обвинуваченим , не віднайдено.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_6 можливо лише з призначенням ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції відповідної статті закону України про кримінальну відповідальність і підстави для застосування відносно нього ст.69 КК України, відсутні.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з урахуванням вимог ст.65 КК України та без порушення порядку застосування ст.69 КК України, з огляду на відсутність судимості та неповнолітній вік обвинуваченого, а також за наявності пом`якшуючих обставин, а тому доводи обвинуваченого про необхідність зменшення йому строку призначеного покарання у даному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до положень ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів вважає, що розмір призначеного обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_7 покарання, відповідає тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення та даним про їх особи, а також відповідає критерію справедливого покарання, тому числі вимогам ст.65 КК України та його меті.
Беручи до уваги, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , характеризуються негативно, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, визнання ними своєї вини, добровільне відшкодування завданої шкоди, відсутність претензій з боку потерпілого ОСОБА_12 , однак вчинене кримінальне правопорушення являється тяжким злочином, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі, а обвинуваченому ОСОБА_7 з врахуванням обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування завданої шкоди, відсутність претензій з боку потерпілого ОСОБА_12 , з урахуванням особи винного, а саме те, що вчинив кримінальне правопорушення будучи неповнолітнім, суд вважав за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності до вимог ст.69 КК України більш м`яке покарання , ніж передбачено санкцією ч.2 ст.187 КК України.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 встановлено, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченим покарання зазначених вимог закону дотримався. Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено із врахуванням вимог ст.65 КК України, а також ОСОБА_7 без порушення порядку застосування ст.69 КК України.
Що стосується апеляційних вимог обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_7 щодо наявності підстав для їх звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, апеляційний суд зазначає наступне.

-6-

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 призначено покарання за ч.2 ст. 187 КК України, - у виді позбавлення волі на строк сім років із конфіскацією майна, що передбачено санкцією вказаної статті, а також ОСОБА_7 із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років із конфіскацією майна, як єдиний, безальтернативний вид покарання. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, а й визнав та врахував обставини, що пом`якшують покарання за вчинення кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та правильно встановив наявність обставини, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. Крім того суд врахував дані про особу обвинувачених.
Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, що належить призначити обвинуваченим, і об`єктивно вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення.
Апеляційні доводи обвинувачених про зайву суворість призначеного їм покарання - у виді позбавлення волі на певний строк за вчинення умисного злочину проти власності та пов`язане з цим прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення більш м`якого покарання з урахуванням вимог ст.ст.69,75 КК України, на думку колегії суддів - є безпідставними.
Згідно даних кримінального провадження та поданих апеляційних скарг об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, а твердження обвинувачених щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання.
Отже, доводи обвинувачених про пом`якшення призначеного їм покарання з урахуванням ст.ст.69,75 КК України та зміни вироку в цій частині, з урахуванням наведених ними доводів, слід відхилити, оскільки такі доводи носять суто суб`єктивний характер і не можуть вважатися достатніми підставами для пом`якшення покарання
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст.75, 69 КК України.
Таким чином, призначене судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через, що підстав для зміни вироку за доводами апеляційних скарг обвинувачених про зайву суворість призначеного їм покарання, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

-7-

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 08.02.2019 щодо ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ,- без змін.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: