Справа № 520/5614/18
Провадження № 1-кп/947/287/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.12.2021 року місто Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі с/з ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт та додані до нього матеріали, у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000401 від 26.04.2018 року, у відношенні:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з вищою освітою, раніше не судимого, проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира військової частини у військовому звані підполковник, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.425 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді механіка групи зберігання авіаційної техніки у військовому звані старший солдат,зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.418 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт та додані до нього матеріали, у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000401 від 26.04.2018 року, у відношенні: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.425 КК України; та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.418 КК України.
Згідно обвинувального акту, Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Військова частина НОМЕР_1 дислокується на території військового містечка № НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за адресою: АДРЕСА_4 .
Територіявійськової частини НОМЕР_1 згіднооблікових документів Квартирно-експлуатаційного відділу АДРЕСА_1 розташована на земельній ділянці площею 223 га, на якій зберігається авіаційна техніка, у тому числі літаки, які здійснюють бойове чергування.
Відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25.07.2016 № 295 підполковника ОСОБА_7 призначено на посаду заступника командира військової частини НОМЕР_1 .
У зв`язку із вибуттям з дозволу командування військової частини НОМЕР_3 тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 (терміном на 7 діб) за межі Одеського гарнізону, підполковник ОСОБА_7 в силу ст. 60,70 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України з 28.10.2017 по 03.11.2017 виконував обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 та зобов`язаний був виконувати службові обов`язки командира військової частини, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою командира військової частини, які визначені статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.
У зв`язку з займаною штатною посадою та тимчасово виконуючи обов`язки з 28.10.2017 командира військової частини НОМЕР_1 , тобто посадою, пов`язаною з виконанням адміністративно-господарських і організаційно-розпорядчих функцій, ОСОБА_7 , станом на 29.10.2017відповідно до пункту 1 Примітки до статті 425 КК України являвся військовою службовою особою.
Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статуту) необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим.вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.
Відповідно до ст. 22 Статуту військовослужбовці мають право застосовувати спеціальні засоби, засоби фізичного впливу та зброю особисто або у складі підрозділу:
для захисту свого здоров`я і життя, а також здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами й засобами захистити їх у даній ситуації, неможливо.
для відбиття нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, а також для звільнення цих об`єктів у разі захоплення.
у разі спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, якщо іншими способами і засобами неможливо припинити цю спробу.
Відповідно до ст. 58 Статуту підполковник ОСОБА_7 , як командир військової частини НОМЕР_1 , є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини.
Командир відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Відповідно до ст. 59 Статуту ОСОБА_7 , зобов`язаний організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження
Відповідно до ст. 67 Статуту ОСОБА_7 зобов`язаний організовувати охорону військової частини, контроль за несенням вартової та внутрішньої служб, не менше ніж один раз на тиждень особисто перевіряти стан їх несення.
Відповідно до пункту 3.5.19. «Положення про військове (корабельне) господарство», яке затверджене наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 №300, при виконанні обов`язків коменданта аеродрому командир аеродромно-експлуатаційного підрозділу, крім викладеного у пункті 3.5.18 цього Положення, повинен також не допускати без дозволу вищого командування побудову висотних перешкод у зоні повітряних підходів до аеродрому та будівництво будь-яких споруд, не передбачених генеральним планом.
Крім того, в цій же військовій частині відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2015 № 1-рс проходить службу на посаді механіка групи зберігання авіаційної техніки старший солдат ОСОБА_8 .
Для забезпечення охорони і оборони об`єктів, бойової та іншої техніки, військового майна, командуванням військової частини НОМЕР_1 було організовано охорону території військової частини та військових об`єктів, у тому числі шляхом здійснення патрулювання, відповідно до вимог розділу 9 Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині про склад добового наряду від 27.10.2017 року № 380-НР до складу добового наряду з 28 на 29 жовтня 2017 року призначено 32 військовослужбовців, з них 13 військовослужбовців зі штатною стрілецькою зброєю.
Цим же наказом старшого солдата ОСОБА_8 з 28 по 29 жовтня 2017 року призначено черговим групи зберігання авіаційної техніки, а солдатів військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 патрульними групи зберігання авіаційної техніки.
Для забезпечення виконання покладених обов`язків, відповідно до зазначеного вище наказу командира військової частини НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_8 28.10.2017 при заступанні в добовий наряд отримав у встановленому порядку зброю 5,45 мм АК-74 № НОМЕР_5 в комплекті з багнет-ножем та боєприпаси 60 набоїв 5,45 мм.
Поряд з цим, солдату ОСОБА_13 , ОСОБА_14 тим самим наказом командуванням військової частини НОМЕР_1 не було передбачено отримання для виконання покладених на нього обов`язків будь-якої зброї та боєприпасів або інших засобів фізичного ураження чи захисту.
Будучи особою, яка входить до складу добового наряду військової частини НОМЕР_1 в якості чергового групи зберігання авіаційної техніки, старший солдат ОСОБА_8 згідно вимог ст.ст. 20-25, 127 - 128, 267, 273, 291 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 195 - 199, 270, 276 Статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України та виданої на їх розвиток Інструкції чергового групи зберігання авіаційної техніки, затвердженої наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2016, був зобов`язаний у разі проникнення на територію або нападу на об`єкт, що охороняється, особисто з патрульними прибувати до місця пригоди, встановити ділянку де скоєно порушення, повідомляти про це чергового частини та начальника групи зберігання і вживати заходів щодо відбиття нападу, а у разі якщо вжиті заходи виявилися не ефективними, для відбиття нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, застосовувати зброю, при чому застосуванню зброї, за винятком випадків раптового нападу, нападу із застосуванням бойової техніки, транспортних засобів, літальних апаратів, повинно передувати попередження про намір застосовувати зброю і постріл угору.
Наведені статутні вимоги при виконанні обов`язків у добовому наряді по частині ОСОБА_8 достовірно знав, оскільки неодноразово заступав до складу добового наряду, у тому числі в якості чергового групи зберігання авіаційної техніки.
Відповідно до ст. 233 Статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України під час патрулювання старший солдат ОСОБА_8 був зобов`язаний тримати при собі зброю зарядженою, завжди готовою для застосування.
Нехтуючи визначеним обов`язком, старший солдат ОСОБА_8 після одержання у встановленому порядку зброї 5,45 мм АК-74 № НОМЕР_5 в комплекті за багнет-ножем та боєприпасів 60 набоїв 5,45 мм, порушив визначені вище правила патрулювання, залишивши одержану вогнепальну зброю разом з боєприпасами в самовільно визначеному місці в сейфі приміщення чергового групи зберігання, вирушивши для здійснення патрулювання території лише з багнетом до автомату АК-74.
Надалі, приблизно о 8.40 годині 29.10.2017 близько 50-ти невстановлених на даний час досудовим розслідуванням осіб, вдягнених у однакову форму одягу темного кольору без знаків розрізнення та у балаклавах на обличчі, що унеможливлює їх ідентифікацію, проникли на територію військової частини НОМЕР_1 , з метою подальшого захоплення частини її території, яка межує з автомобільною стоянкою Торгівельно-розважального комплексу «Сіті- Центр», розташованого по проспекту Небесної Сотні, 2.
В подальшому невідомими особами із застосуванням будівельної техніки здійснено демонтування та викрадення частини належного військовій частині НОМЕР_1 бетонного паркану (ПЗ-1) в кількості 5 од., балансовою вартістю 470 (чотириста сімдесят) грн., бетонних висотних ліхтарів (опори ЛЕП) в кількості 3 од., балансовою вартістю 690 (шістсот дев`яносто) грн., загальною вартістю 1160 (тисяча сто шістдесят гривень) грн.
Після чого, за допомогою іншої будівельної техніки розпочато будівництво нового металевого паркану з просуненням на територію військової частини на відстань 12,5 м, протяжністю близько 160 м, таким чином відбулося захоплення земельної ділянки території військової частини НОМЕР_1 площею 1579 м2.
У той самий час, здійснюючи патрулювання території військової частини НОМЕР_1 згідно визначеного маршруту руху, старший солдат ОСОБА_8 виявив зазначений факт о 8.40 годині та зважаючи на фактичне здійснення несення обов`язків у добовому наряді без зброї, внаслідок його умисного небажання носити під час патрулювання штатну зброю 5,45 мм автомат АК-74 та 5,45 мм патрони у кількості 60 одиниць, діючи протиправно усупереч інтересам військової служби, порушуючи статутні правила патрулювання, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не вчинив передбачені Інструкцією активні дії, спрямовані на запобігання тяжким наслідкам, для запобігання яким призначено патрулювання. Тобто старший солдат ОСОБА_8 не вжив заходів передбачених вимогами Статутів щодо протидії невстановленим особам, у тому числі шляхом попередження про застосування та фактичного застосування зброї задля відбиття нападу на об`єкт, охорону якого він забезпечував, що спричинило тяжкі наслідки, для запобігання яких призначено патрулювання.
Відтак, внаслідок порушення ОСОБА_8 статутних правил патрулювання, зупинити злочинні наміри невстановлених осіб на початковому етапі реалізації їх неправомірних намірів по захопленню частини території військової частини НОМЕР_1 видалося не можливим.
Водночас, близько 09.00 год. черговий військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_15 за допомогою мобільного зв`язку здійснив доповідь тимчасово виконуючому обов`язки командира вказаної частини підполковнику ОСОБА_7 про виявлення добовим нарядом ( ОСОБА_8 ) факту проникнення 50-х невстановлених досудовим розслідуванням осіб, вдягнених у однакову форму одягу темного кольору без знаків розрізнення та у балаклавах на обличчі, що унеможливлює їх ідентифікацію, на територію військової частини НОМЕР_1 , з метою подальшого захоплення частини її території, яка межує з автомобільною стоянкою Торгівельно-розважального комплексу «Сіті-Центр», розташованого по АДРЕСА_5 . У подальшому невідомими особами із застосуванням будівельної техніки було здійснено демонтування та викрадення належного військовій частині НОМЕР_1 військового майна бетонного паркану (ПЗ-1) в кількості 5 од., балансовою вартістю 470 (чотириста сімдесят) грн., бетонних висотних ліхтарів (опори ЛЕП) в кількості 3 од., балансовою вартістю 690 (шістсот дев`яносто) грн., загальною вартістю 1160 (тисяча сто шістдесят гривень) грн.
Однак, підполковник ОСОБА_7 , у порушення вищезазначених норм законодавства, діючи з необережністю у виді злочинної самовпевненості, в зв`язку із недбалим ставленням до виконання службових обов`язків за посадою, маючи реальну можливість для належного виконання службових обов`язків, передбачаючи можливість настання шкідливих наслідків в результаті проведення будівельних робіт на території військової частини НОМЕР_1 , але легковажно розраховуючи на їх відвернення, достовірно знаючи про проникнення невідомих осіб та проведення останніми будівельних робіт на території військової частини НОМЕР_1 , 29.10.2017 близько 09.00 год., в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, надав вказівку черговому частини старшому лейтенанту ОСОБА_15 не вживати заходів, передбачених ст.ст. 191, 195 - 199 Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, якими визначено порядок дій осіб, які входять у добовий наряд по усуненню загрози життю військовослужбовців та відбиття нападу на територію військової частини, обмежившись лише вказівкою вибути на місце події та без застосування зброї та фізичної сили перешкодити проникненню на територію військової частини НОМЕР_1 сторонніх осіб та техніки для захоплення частини території аеродрому.
У подальшому на виконання вказаної незаконної вказівки черговий частини ОСОБА_15 вибув на місце події та довів особовому складу добового наряду групи зберігання та черговому підрозділу наказ ОСОБА_7 про заборону застосування заходів фізичного впливу та зброї, які останні безумовно виконали.
За наслідками вказаних дій тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 та чергового групи зберігання військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_8 спричинено тяжкі наслідки, а саме невстановленими особами у балаклавах у період часу приблизно з 8.40 години до близько 10.30 години вчинено проникнення на територію військової частини НОМЕР_1 , демонтування та викрадення військового майна бетонного паркану (ПЗ-1) в кількості 5 од., балансовою вартістю 470 (чотириста сімдесят) грн., бетонних висотних ліхтарів (опори ЛЕП) в кількості 3 од., балансовою вартістю 690 (шістсот дев`яносто) грн., загальною вартістю 1160 (тисяча сто шістдесят гривень) грн., захоплення земельної ділянки території вказаної військової частини площею НОМЕР_6 , шляхом встановлення металевого паркану на території військової частини НОМЕР_1 , не передбаченого генеральним планом та без дозволу вищого командування, ринковою вартістю права постійного користування у розмірі 2785900 (два мільйони сімсот вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот) грн., що призвело до соціальної напруги цивільного населення, підриву боєздатності та боєготовності Повітряних Сил Збройних Сил України, неможливості належного виконання обов`язків військової служби та бойових завдань підрозділів Повітряних Сил Збройних Сил України, та в цілому падіння авторитету та престижу Збройних Сил України авторитету Збройних Сил України через негативне висвітлення даної події засобами масової інформації.
Крім того, 29.10.2017 тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_7 , здійснив доповідь на адресу командування Повітряних Сил Збройних Сил України про диверсійно-терористичну загрозу для військової та цивільної авіації на території Одеської області, у зв`язку із захопленням окремої території військової частини НОМЕР_1 , на підставі якої Командувачем Повітряних Сил Збройних Сил України тимчасову заборону руху цивільних повітряних суден з 09 год. 43 хв. в радіусі 10000,00 м з контрольною точкою аеродром м. Одеса, яку знято того ж дня лише о 13 год. 50 хв., що завдало шкоди інтересам держави, окремим громадянам (пасажирам), та збитків авіаційній компанії ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» у розмірі 353 486 (триста п`ятдесят три тисячі чотириста вісімдесят шість) грн. 58 коп., шкоди інтересам держави, підриву боєздатності та боєготовності Повітряних Сил Збройних Сил України, падіння авторитету та престижу командування органів військового управління в очах підлеглих та громадськості, неможливості належного виконання обов`язків військової служби та бойових завдань підрозділів Повітряних Сил Збройних Сил України, та в цілому підриву авторитету Збройних Сил України через негативне висвітлення даної події засобами масової інформації та соціальної напруги цивільного населення.
За викладених вище обставин дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.3 ст.425 КК України недбале ставлення військової службової особи до служби, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.418 КК України порушення статутних правил патрулювання, що спричинило тяжкі наслідки, для запобігання яким призначено патрулювання, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заявив клопотання про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000401 від 26.04.2018 року, у відношенні: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.425 КК України та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.418 КК України, у зв`язку із відсутністю складу інкримінованих кримінальних правопорушень обвинуваченим та закінченням строку досудового розслідування.
Обвинуваченні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали клопотання захисника у повному обсязі та просили суд задовольнити.
Прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 категорично заперечували проти задоволення вищезазначеного клопотання, вказуючи що в діях обвинувачених наявний склад інкримінованих ним кримінальних правопорушень, обвинувальний акт скеровано до суду в рамках строку досудового розслідування.
Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, оцінивши всі обставини у сукупності, Суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розумність тривалості провадження повинна оцінюватись у світлі обставин справи та з огляду на такі критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних державних органів, а також важливість справи для заявника. Суд також вимагає від державних органів, що розслідують справи, особливої сумлінності, щоб судочинство було здійснено невідкладно («Пелісьє і Сассі проти Франції», «Паскал проти України», «Вітрук проти України», «Іванов проти України», «Торопов проти України», «Нахманович проти Росії» та інші).
Велика палата ЄСПЛ у п. 68 рішення у справі Карт проти Туреччини (Kart v. Turkey, заява №8917/05) зазначила, що право на розгляд справи протягом розумного строку базується на необхідності гарантувати, що обвинуваченим доведеться залишатись занадто довго у стані невизначеності щодо результатів кримінальних звинувачень проти них. Так само ЄСПЛ у п. 18 рішення в справі Вемхофф проти Німеччини (Wemhoffv. Germany, заява №2122/64) вказував, що чітка мета відповідного положення п. 1 ст. 6 Конвенції у кримінальних справах полягає у забезпеченні того, щоби обвинувачені особи не перебували занадто довго під обвинуваченням та обвинувачення було визначене.
Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Частиною 1 ст. 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Згідно до вимог частини 2 ст. 28 КПК, проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення», критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень (частина третя статті 28 КПК).
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини складність кримінального провадження визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження; кількості учасників провадження (потерпілих, свідків тощо); правової кваліфікації кримінального правопорушення; наявності на момент початку досудового розслідування відомостей щодо конкретної особи, яка ймовірно вчинила кримінальне правопорушення; характеру обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні; меж доказування; обсягу матеріалів досудових розслідувань, що об`єднані в одному провадженні; необхідності призначення експертиз, їх складності; обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для всебічного та повного дослідження обставин кримінального правопорушення; необхідності отримання міжнародної допомоги в рамках кримінального провадження тощо.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 КПК України досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Положення ч.1 ст.21 Кримінального процесуального кодексу України гарантують кожному право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Розумність строків - є однією із засад кримінального провадження, передбачених ст. 7 КПК України.
Згідно з ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Частина 2 ст.113 КПК України передбачає, що будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Відповідно до ст.219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження. Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу.
З реєстру матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 0000401 від 29.10.2017 року, який відповідно до ч.1 ст. 109 КПК України разом з обвинувальним актом стосовно обвинувачених був надісланий прокурором до суду вбачається, що у Розділі 2 Реєстру «Прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення» під порядковим номером 22 міститься інформація про те, що 27.01.2018 року заступником військового прокурора Південного регіону України ОСОБА_16 продовжено строк досудового розслідування.
Під час відкриття матеріалів вказаного кримінального провадження прокурором серед інших процесуальних документів стороні захисту надано зазначену постанову про продовження строку досудового розслідування, згідно якої строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000401 від 29.10.2017 року вказаним посадовцем продовжено до 5-ти місяців, тобто до 31.03.2018 року.Інші відомості про продовження строку досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні відсутні.
30.03.2021 року, за день до закінчення строку досудового розслідування прокурором ОСОБА_5 було повідомлено підозрюваних ОСОБА_17 та ОСОБА_8 , а також їх захисників, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування
Разом з тим, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000401 від 29.10.2017 року прокурором ОСОБА_5 був складений та затверджений 26 квітня 2018 року, після чого спрямований для розгляду до Київського районного суду м. Одеси поза межами встановленого строку досудового розслідування.
Згідно з ч.5 ст.294 КПК України строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.
Враховуючи викладене,строк досудового розслідування - не є простою формальністю. Передбачення процесуальним законом обов`язку прокурора якнайшвидше,але не пізніше визначеного законом процесуального строку після повідомлення особі про підозру звернутись до суду з обвинувальним актом або закрити кримінальне провадження - є гарантією фундаментального права людини на розгляд її справи упродовж розумного строку,закріпленого в п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, передбаченого ст.7, ч.1 ст.21 КПК України, що підтверджується усталеною практикою ЄСПЛ
Судом встановлено, що з моменту оголошення про підозру ОСОБА_17 та ОСОБА_8 до направлення обвинувального акту до суду минуло більше установленого строку, строк досудового розслідування відносно цих підозрюваних не був продовжений у встановленому законом порядку, і не зупинявся.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_17 та ОСОБА_8 підлягає закриттю з підстав, передбачених п.10 ч.1 ст.284 КПК України.
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у своїх рішеннях від 26.05.2020 року у справі №712/6375/18, від 21.12.2019 року у справі №761/17633/19, від 13.10.2020 року у справі № 243/11589/19,від 21.04.2021року №991/6516/20та від28.04.2021року №133/1466/19,якими Верховний Суд залишив без змін ухвали судів першої та апеляційних інстанції про закриття кримінального провадження за п. 10 ч. 1ст. 284 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною 2 згаданої статті встановлено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Також, вимогами ч.1 ст.9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Крім того, відповідно до частини 2 статті 42 КПК обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.
Згідно з частиною 4 статті 110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
З огляду на положення статті 2 КПК, згідно з яким до кожного учасника кримінального провадження повинна бути застосована належна правова процедура, та істотне порушення загальної засади кримінального провадження, передбаченої статтею 28 КПК щодо розумних строків, колегія суддів погоджується з позицією сторони захисту і вважає, що ОСОБА_18 слід вважати таким, що не набув процесуального статусу обвинуваченого (підсудного).
Відповідно ж до змісту частини 1 статті 337 КПК судовий розгляд може бути проведений виключно стосовно особи, яка набула статусу обвинуваченого в порядку, передбаченому Законом

Таким чином, за викладених обставин, суд вважає, що наявні підстави для закриття цього кримінального провадження відповідно до п.10 ч.1 ст. 284 КПК України після повідомлення особі про підозру, оскільки закінчився строк досудового розслідування, визначений ст.219 КПК України, а обвинувальний акт складений прокурором з порушенням вимог кримінального процесуального закону України поза межами строку досудового розслідування, тобто обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є фактично не пред`явленим в установленим законом порядку.
Вирішуючи питання щодо клопотання захисника ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу вищезазначених інкримінованих кримінальних правопорушень обвинуваченим, суд виходить з наступного.
Так, сторона захисту вказує, що 17.04.2018 року за запитом старшого групи прокурорів прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_5 захисником підозрюваного на той час ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_9 прокурору у порядку ч.11 ст. 290 КПК України відкрито матеріали, які свідчать про невинуватість на думку сторони захисту ОСОБА_7 в інкримінованому кримінальному правопорушенні. Зокрема, прокурору всього відкрито та передано у завірених копіях матеріалів на 91 аркуші.
На думку сторони дослідження судом зазначених матеріалів, отриманих стороною захисту задля здійснення захисту ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування та відкритих у передбаченому кримінальним процесуальним законодавством порядку прокурору, дозволить суду прийняти обґрунтоване та справедливе рішення.
Так, незважаючи на активну позицію сторони захисту на стадії досудового розслідування, подання клопотання захисником ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження стосовно нього після виконання вимог ст. 290 КПК України, відповідне рішення про закриття кримінального провадження прийнято не було. Зазначені матеріали у поєднанні із дослідженими доказами сторони обвинувачення свідчать про те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні проведено не об`єктивно, однобічно кваліфікація дій ОСОБА_7 з огляду на його функціональні обов`язки заступника командира військової частини НОМЕР_1 , фактичні обставини справи органом досудового розслідування дана не вірно, інкримінований підозрюваному розмір заподіяних збитків державі належними та допустимими доказами не підтверджено.
Так, органом досудового розслідування під час прийняття рішення про висунення підозри у вчиненні спочатку кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 426, а згодом через майже 6 місяців досудового розслідування вказаного кримінального провадження за ч.3 ст. 425 КК України, взагалі не враховано доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не був суб`єктом інкримінованого кримінального правопорушення, мав місце триваючий у часі спір за використання земельної ділянки між військовою частиною НОМЕР_1 за умови відсутності належних право установчих документів на спірну земельну ділянку у військової частини та суміжним землекористувачем ТОВ «Юг-Транс-термінал», який на цей час вирішено по суті на користь Міністерства оборони України. Сам ОСОБА_7 вжив усі залежні від нього заходи щодо інформування про самоправні дії зазначеної комерційної організації щодо встановлення металевого паркану вглиб території військової частини відповідних правоохоронних, контролюючих органів, командування та органів військового управління вищого рівня.
Також захист зазначає, що за умови, що для кваліфікації дій підозрюваного за ч.3 ст. ст.425 КК України, яка є кримінальним правопорушенням з матеріальним складом слід довести наявність матеріальних збитків, спричинених інтересам держави, фізичних та юридичних осіб, органом досудового розслідування наявність таких збитків належними та допустимими доказами не встановлена. При цьому, сама спірна земельна ділянка для Міністерства оборони України не втрачена, оскільки її повернення та усунення перешкод у її користуванні була предметом позову військової частини НОМЕР_1 до господарського суду Одеської області, розгляд якого на цей час вирішено на користь військової частини, причинний зв`язок між спричиненням на думку органу досудового розслідування збитків державі та діями (бездіяльністю) мого підзахисного взагалі відсутній.
Окрім того, захист вказує, що підстав для прийняття рішення щодо реєстрації в ЄРДР кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 426 КК України у слідчих та прокурорів військової прокуратури Одеського гарнізону не було.
Так, з матеріалів кримінального провадження № 0000401, вбачається, що у них міститься повідомлення про кримінальне правопорушення начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 полковника ОСОБА_19 (вих. № 5955/1 від 30.10.2017 року, який досліджено у судовому засіданні). Вивченням змісту цього повідомлення, встановлено, що керівник органу Військової служби правопорядку (далі ВСП) ставить питання про здійснення реагування кримінально-правовими засобами у порядку ст. 214 КПК України щодо дій невстановлених цивільних осіб, якими збудовано металевий паркан вглиб території військової частини НОМЕР_1 на 9 метрів та демонтовано і вивезено у невідомому напрямку 80 залізобетонних плит паркану військової частини. При цьому, керівник органу ВСП у своєму повідомленні ставить питання про внесення до ЄРДР відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст. 356 КК України, за вказаним фактом, а не щодо дій командування військової частини НОМЕР_1 , пов`язаних начебто з бездіяльністю, тобто з кваліфікацію дій за ч.3 ст. 426 КК України.
Захист вважає, що жоден документ не вказує на наявність ознак у діях підполковника ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 425 КК України.
З 29 вересня 2017 року командуванням військової частини НОМЕР_1 від початку спору на право користування земельної ділянки було вжито заходів реагування щодо неправомірних дій представників зазначеної будівельної організації, зокрема проінформовано органи військового управління вищого рівня, керівників військової прокуратури Одеського гарнізону, військової контррозвідки, ВСП, начальнику Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області.
Проте, повідомленням від 17.10.2017 року на інформаційний запит Т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 про вжиті заходи за фактом самовільного захоплення будівельною організацією частини території, що перебувала у користуванні військової частини, начальник Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області проінформував, що не вбачає підстав для внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 197-1 КК України. Керівництвом військової прокуратури Одеського гарнізону, військової контррозвідки, ВСП, органів військового управління вищого рівня на повідомлення про порушення земельного законодавства з боку представників зазначеної вище будівельної організації протягом місяця будь-яке реагування взагалі не здійснювалось.
30.10.2017 року за результатами розгляду заяви підполковника ОСОБА_7 Київським ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 197-1 КК України та розслідується за вказаним фактом кримінальне провадження № 0004510.
Сторона захисту стверджує, що ОСОБА_7 не є суб`єктом кримінального правопорушення, що йому інкримінується органом досудового розслідування. Так, у матеріалах кримінального провадження міститься наказ Т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 № 214 від 30.10.2017 року про покладення тимчасового виконання службових обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 на підполковника ОСОБА_7 . Цей наказ не був встановленим чином доведений до підозрюваного. Тобто на час подій 29.10.2017 року підозрюваний не був наділений повноваженнями правами командира військової частини (витяг з вказаного наказу надано стороною обвинувачення та долучено до матеріалів судової справи).
Окрім того, прокурором та органом досудового розслідування під час відмови у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 ,не надано оцінки доводам сторони захисту про відсутність складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 425 КК України, оскільки він є матеріальним, тобто для реєстрації в ЄРДР цього кримінального правопорушення слід зазначати істотну шкоду, спричинену бездіяльністю командира військової частини НОМЕР_1 .
У якості аргументу з цього приводу органом досудового розслідування серед інших аргументів у підозрі зазначено, що через повідомлення ОСОБА_7 на адресу командування Повітряних Сил ЗС України від 29.10.2017 року про наявність начебто диверсійно-терористичної загрози для військової та цивільної авіації на території Одеської області рух цивільних повітряних суден над територією Одеської області з 11 год. 43 хв. До 13 год. 55 хв. тимчасово було зупинено.
Оскільки у матеріалах кримінального провадження відповідних документів щодо направлення такого повідомлення ОСОБА_7 на адресу командування ІНФОРМАЦІЯ_6 не було, адвокатом ОСОБА_9 , 04.11.2017 року у межах своєї компетенції спрямовано адвокатський запит новому штатному командиру військової частини НОМЕР_1 .
Згідно відповіді на запит командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_20 за вих. № 350/312/24/3065 від 04.11.2017 року зазначено у доповіді, що була направлена підполковником ОСОБА_7 на адресу командира військової частини НОМЕР_3 інформація про диверсійно-терористичну загрозу для військової та цивільної авіації на території Одеської області не надавалась. Тобто, цей довід, зазначений у повідомленні про підозру, а згодом в обвинувальному акті та інших процесуальних документах органу досудового розслідування не відповідає дійсності.
Окрім того, слід зазначити, що органом досудового розслідування не враховано під час прийняття рішення про висунення підозри ОСОБА_7 та звернення до суду з обвинувальним актом висновок судової економічної експертизи, що проводилась експертами Одеського НДКЦ МВС України про не можливість встановити спричинені збитки, що інкримінувались обвинуваченому.
З матеріалів кримінального провадження № 0000401 від 29.10.2017 року, наданих для ознайомлення ОСОБА_7 та його захиснику, вбачається, що відповідно до постанови від 07.12.2017 року старшого слідчого військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_21 під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження призначено судову економічну експертизу, яку доручено проводити експертам Одеського НДЕКЦ МВС України (постанову до Одеського НДЕКЦ МВС України слідчим спрямовано супровідним листом від 07.12.2017 року за № 7213 вих.17).
Відповідно до резолютивної частини вказаного експертного висновку судовий експерт Одеського НДЕКЦ МВС України дійшов до наступних висновків:
1)Документально матеріальні збитки заподіяні демонтажем залізобетонного паркану військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 9 980,0 грн., не підтверджуються.
2)Документально матеріальні збитки, заподіяні авіакомпанії ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України», на загальну суму 387 309,60 грн., не підтверджуються.
3)Не надається за можливе встановити на які цілі були витрачені авіакомпанією ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» грошові кошти, на загальну суму 387 309,60 грн..
4)Встановлення можливостей уникання витрат авіакомпанією ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» на суму 387 309,60 грн., виходить за рамки компетенції судового експерта-економіста, у відповідності до роз`яснень, які містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах».
У контексті зазначеного доводу щодо підстав для закриття кримінального провадження судом, сторона захисту зазначає, що на цей час стороною обвинувачення надано усі письмові докази, серед яких відсутні докази спричинення будь-якої матеріальної шкоди діями обвинувачених, натомість, приписи п.6 ч.2 ст. 242 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора забезпечити проведення експертизи для визначення розміру матеріальних збитків.
Висновок військово-статутної експертизи, проведеної Київським НДІСЕ викликає великі сумніви, оскільки до її проведення не залучено фахівців з питань військового управління органів військового управління вищого рівня, Військової служби правопорядку у ЗС України та Генерального штабу ЗС України, кваліфікація залучених експертів із зазначених питань також викликає сумніви. Окрім того, питання, що ставились на вирішення експертів стосувались фактично трактуванню (з`ясування) питань права, оскільки надання оцінки положенням Статутів ЗС України, затверджених Законами України від 24.03.1999 року № 548- XIV, 551-XIV, 550-XIV, 549XIV є фактично законодавчими актами,надавались без врахування позиції з вказаних питань сторони захисту, без надання на розгляд експертів усіх матеріалів кримінального провадження.
Натомість, відповідно до ч.1 ст. 242 КПК України не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.
Окрім того, на цей час стороною захисту отримано додаткові матеріали, які перед судовим засідання відкрито стороні обвинувачення. Зокрема, йдеться про відповідь на адвокатський запит командира військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2021 року разом з додатками, всього на 53-х аркушах. У цій відповіді командуванням зазначеного військового формування зазначені обставини та хронологія подій, що відбувались з 29.09.2017 року, а саме початку земельного спору між сусідніми землекористувачами, зокрема військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ «Югтранс-Термінал», здійснення реагування військовою частиною заходами представництва інтересів Міністерства оборони України в суді та їх результати, з наданням копій відповідних судових рішень.
Частинами 1 та 2 статті 369 КПК України передбачено, що судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку. Судове рішення, у якому слідчий суддя, суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, зокрема й, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
За таких обставин, беручи до увагу, що згідно вищезазначених вимог КПК України, суд має право закрити кримінальне провадження у зв`язку із тим, що не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, тобто ухвалити вирок, а цьому конкретному випадку зостановлюється ухвала суду, таким чиномв частині вимог сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу інкримінованих кримінальних правопорушень обвинуваченим слід відмовити.
Твердження сторони обвинувачення про те, що правові позиції, на які посилається сторона захисту не мають відношення до даної справи, оскільки відомості по кримінальним правопорушенням, які були предметом розгляду, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань після 29.10.2017 року, а тому зазначені правові позиції не відображають правове регулювання питань порушених захисником, зокрема наявності підстав закриття кримінального провадження в порядку п.10 ч.1 ст.284 КК України у провадженнях внесених до 29.10.2017 року, суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наступним.
Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність осіб
Відповідно до ч.1 ст.5 КК України, Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Враховуючи викладене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що клопотання захисника ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000401 від 26.04.2018 року, у відношенні: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.425 КК України у зв`язку закінченням строку досудового розслідування в цій частині підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 3, 8, 9, 21, 28, 100, 101, 110, 113, 114, 219, 283, 284, 290, 293, 294, 369-392, 393, 395 КПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000401 від 26.04.2018 року, у відношенні: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.425 КК України та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.418 КК України, у зв`язку із відсутністю складу інкримінованих кримінальних правопорушень обвинуваченим та закінченням строку досудового розслідування задовольнити частково.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстр досудових розслідувань за № 0000401 від 26.04.2018 року, у відношенні: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.425 КК України; та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.418 КК України закрити, на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст.219 КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 7 (семи) діб з дня її оголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Київського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1