Справа № 127/7191/21
Провадження №11-кп/801/800/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі :

головуючого:судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та припинення катування,-

в с т а н о в и в :

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та припинення катування, яке мотивовано тим, що покарання у виді довічного позбавлення волі є катуванням та нелюдським поводженням в розумінні статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Розглянувши клопотання, суд першої інстанції відмовив у його задоволенні за відсутності для цього підстав.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та задовольнити його клопотання про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що після прийняття рішення Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України» застосування довічного позбавлення волі до нього суперечить нормі міжнародного права.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновок суду про необхідність залишення клопотання засудженого ОСОБА_7 без задоволення є законним та обґрунтованим, зважаючи на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Хмельницького обласного суду від 09.02.1996 за пунктами «а», «е», «г» статті 93, статті 19, пунктом «а» статті 93, частиною третьою статті 142, частиною першою статті 186, з урахуванням статті 42 Кримінального кодексу України (далі КК) (в ред. 1960 року) до покарання у виді смертної кари розстрілу з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 26.03.1996 зазначений вирок щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

Ухвалою Хмельницького обласного суду від 21.06.2000 вирок Хмельницького обласного суду від 09.02.1996 відносно ОСОБА_7 змінено та призначено останньому покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

Згідно ст.152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба та інші підстави, передбачені законом.

Відповідно до ст. 51 КК України серед видів покарань визначені, зокрема, два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

У відповідності зі ст. 64 КК України довічне позбавлення волі є безстроковим основним видом покарання, яке встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Згідно ст. 4 КВК України підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також закон України про амністію та акт помилування.

Відповідно до ст.ст. 81, 82 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України не передбачені.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Зі змісту положення ч. 1 ст. 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Покарання ж у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11) покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.

2 березня 2019 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Петухов проти України», яке 9 вересня 2019 року набуло статусу остаточного відповідно до ст. 44 розділу 2 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

У ньому суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст.3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ.

Разом з тим, на даний час відсутні передбачені законодавством України підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому до довічного позбавлення волі.

На теперішній час в України існує тільки інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.

Чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням лише шляхом помилування засудженого.

Таким чином, підстав для прийняття судом рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі , немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та припинення катування, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3