ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1840/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/883/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції)

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 05 листопада 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.199, ч.2 ст.15, ч.3 ст.199 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.199, ч.2 ст.15 ч.3 ст.199 КК України,
ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного, окрім іншого, частково задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинувачених за ч.3 ст.27, ч.3 ст.199, ч.2ст.15, ч.3 ст.199 КК ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст.27 ч.3 ст.199, ч.2 ст.15 ч.3 ст.199 КК до 03 січня 2022 року включно. Визначено можливість внесення застав та зазначено перелік обов`язків покладених на обвинувачених, у разі її внесення.

Обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з таким рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на безпідставність продовження строку утримання його під вартою, просив ухвалу районного суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_8 також оскаржив зазначене рішення, просив ухвалу районного суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю. Зазначав про погіршення стану здоров`я та відсутність можливості отримувати належне лікування в умовах СІЗО. Просив взяти до уваги те, що він одружений, має на утриманні двох дітей, постійне місце реєстрації та проживання. У подальшому зобов`язується належно виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Комунарського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ч.3 ст.27 ч.3 ст.199, ч.2 ст.15 ч.3 ст.199 КК, ОСОБА_8 , за ч.3 ст.27 ч.3 ст.199, ч.2 ст.15 ст.3 ст.199 КК, ОСОБА_11 , за ч.2 ст.27 ч.3 ст.199, ч.2 ст.15 ч.3 ст.199, ч.1 ст.309 КК, ОСОБА_12 , за ч.2 ст.27 ч.3 ст.199, ч.2 ст.15 ч.3 ст.199 КК.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Задовольняючи дане клопотання, районний суд виходив з того, що встановлені у даній справі ризики того, що обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинувачених. Разом з цим, врахувавши факт перебування ОСОБА_8 впродовж 2017-2018 років у розшуку, районний суд зазначив про існування ризику переховування останнього від суду.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, з наданих матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочинів, за вчинення яких передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Крім того, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не працевлаштовані, що свідчить про відсутність у них законних шляхів заробітку, раніше вони неодноразово були засуджені за вчинення тяжких злочинів, у тому числі за вчинення аналогічних злочинів. Судимості у кожного окремо не знято і не погашено у встановленому законом порядку.

Маючи в минулому досвід фактичного відбування покарання в місцях позбавлення волі, обвинувачені не зробили для себе належних та достатніх висновків задля усвідомлення необхідності зміни відношення до свого життя та власної правової поведінки, що призвело до вчинення ними нових злочинних дій, та свідчить про сталу схильність до протизаконної поведінки в умовах свободи.

Зазначені вище обставини у своїй сукупності доводять існування у даній справі ризику вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення, що є недопустимим та цілком виправдовує рішення про продовження строку тримання обвинувачених в умовах слідчого ізолятору.

Разом з цим, колегія суддів погоджується із думкою суду першої інстанції щодо оцінки факту перебування ОСОБА_8 впродовж 2017-2018 років у розшуку та вважає зазначену обставину суттєвою підставою для тверджень про те, що обвинувачений ОСОБА_8 , усвідомлюючи тяжкість санкції інкримінованих йому злочинів, ймовірність призначення йому покарання у виді тривалого терміну позбавлення волі та не бажаючи цього, знову може переховуватись від суду.

Відтак, суд першої інстанції, врахувавши характер і ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , дані про особу обвинувачених, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються, за відсутності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, обґрунтовано продовжив строк тримання під вартою обвинувачених, навівши в ухвалі мотиви прийнятого ним рішення.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше тримання обвинувачених під вартою, надані матеріали провадження не містять. Не було надано таких даних і під час апеляційного розгляду.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про необґрунтованість висновків щодо існування зазначених прокурором ризиків повністю спростовуються матеріалами даного кримінального провадження. Крім того, суд першої інстанції дослідивши та проаналізувавши матеріали даного кримінального провадження у сукупності дійшов правильного висновку про часткове задоволення клопотання прокурора про продовження кожному із обвинувачених строку тримання під вартою, посилаючись на обґрунтованість існування саме ризиків, передбачених п.1, 5 ст.177 КПК.

Перебування у шлюбі, наявність на утриманні дітей, а також наявність постійного місця реєстрації та проживання, на що посилається обвинувачений ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Ці обставини не здатні у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантувати запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Даних на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_8 через погіршення стану здоров`я у зв`язку із загостренням наявних у нього тяжких хронічних захворювань у подальшому утримуватись в умовах слідчого ізолятору не може апеляційному суду не надано. Долучені до апеляційної скарги обвинуваченим довідки датовані 2020 роком, та вказують на наявність у обвинуваченого певних хвороб, втім посилань на необхідність певного лікування, яке неможливо отримувати в умовах СІЗО не містять.

Не заслуговують на увагу і твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність в нього наміру переховуватись від суду у разі пом`якшення виду запобіжного заходу, оскільки факт перебування його у розшуку у зазначений період є доведеним, а посилання обвинуваченого на те, що його усвідомлена, тривала відсутність була помилково розцінені як переховування від слідства та суду, колегією суддів сприймається критично.

Так, суд першої інстанції, за встановлених у даному кримінальному провадженні обставин, дійшов правильного висновку про те, що лише продовження строку тримання під вартою обвинувачених зможе дієво запобігти встановленим у даній справі ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Колегія суддів вважає, що прокурор в достатній мірі довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебувати на волі.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення.ишити без задоволення.
Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 05 листопада 2021 року щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу 06.12.2021 Справа № 333/883/18