ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/2352/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/589/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне тяжке тілесне ушкодження
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 16 червня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Бердичів, Житомирської області, українця, громадянина України, одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресом: АДРЕСА_2 , раніше не засудженого,

Визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, 27.12.2014 року, близько 03.00 год., ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебував за місцем сумісного проживання з потерпілою ОСОБА_9 , яке розташоване за адресом: АДРЕСА_3 , де між ним виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин. Маючи раптово виниклий злочинний намір, спрямований на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та реалізуючи його, діючи умисно, розуміючи протиправність своїх дій, перебуваючи в коридорі квартири, безпричинно ліктем руки наніс удар у праву область обличчя ОСОБА_9 . Далі ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір, схопив руками за одяг ОСОБА_9 , силою потягнув до кімнати, де правою рукою схопив її за волосся, намотавши їх в кулак, силою придавив обличчям до підлоги, після чого став з усієї сили наносити множинні удари головою об підлогу, в результаті чого ОСОБА_9 втратила свідомість.

В результаті злочинних дій ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді сивців в правій очній області, синець на тулубі та поперековій області, гостру закриту черепно-мозкова травму у вигляді забою головного мозку з субдуральною гематомою скронево-тім`яної області, лінійний перелом лівої скроневої кістки, яка утворилася в результаті ударного впливу тупих твердих предметів. ГЗЧМТ можливо незадовго до надходження в медичний заклад. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 54-Ч/15 від 18.03.2015, за ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження кваліфікуються за критерієм тривалості розладу здоров`я як легке тілесне ушкодження (менше 6 днів), ГЗЧМТ у вигляді забою головного мозку з субдуральною гематомою скронево-тім`яної області, лінійний перелом лівої скроневої кисті - як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , просить оскаржуваний вирок скасувати повністю чи частково, ухвалити новий виправдувальний вирок або закрити кримінальне провадження.

Вказує, що суд помилково встановив, що обвинувачений завдав потерпілій тілесні ушкодження.

Наголошує, що фактично суд ґрунтує обвинувальний вирок на показах потерпілої, яка постійно змінювала свої покази і щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень і щодо місця їх нанесення.

При цьому суд допитав бабусю потерпілої та її батьків, які не були очевидцями, а жінку, яка мешкає в цьому ж будинку у квартирі АДРЕСА_4 , яка начебто була свідком цією події зі слів потерпілої, суд не допитав.

Вважає, що проведені у справі експертні дослідження не витримують критики, проведені з порушеннями.

Рентгенограма, яку потерпіла надавала експертам, можливо була зроблена іншій людині, оскільки на ній відсутні будь які відомості, які б дозволили її ідентифікувати.

Експерти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не вказують, чому вони проводили експертні дослідження на підставі документів та медичної документації, а не шляхом медичного обстеження потерпілої.

При цьому дослідження стану здоров`я потерпілої є неповним.

Зазначає, що за його клопотання в суді було призначено комісійну судову експертизу.

Експерти зазначили, що у зв`язку з ненаданням відповідних КТ сканів від 29.12.2014 року, визначити термін утворення тілесних ушкоджень неможливо.

Підтвердити факт наявності перелому тім`яної і скроневої кісток на підставі рентгенівського знімку через рік можливо, проте неможливо встановити строк утворення.

Таким чином, експертами зроблено висновок, що для того щоб відповісти на поставлені питання потерпілій необхідно провести рентгенологічну комп`ютерну томографію.

Таким чином, на думку захисника, факт отримання потерпілою тяжких тілесних ушкоджень було спростовано.

Проте суд вказані висновки експертів проігнорував, та поклав в основу інші експертні дослідження.

Також апелянт посилається на ряд позитивних відомостей про особу обвинуваченого, який є брав участь у веденні бойових дій в зоні АТО, має чисельні нагороди, отримав поранення, внаслідок чого ампутували праву ногу.

Прокурор від своє апеляційної скарги відмовився.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, прокурор, який висловив протилежну думку, заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом, яким дана належна оцінка, зокрема показами потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Покази зазначених свідків та потерпілої є логічними, послідовними та несуперечливими.

Також суд першої інстанції дослідив та врахував відомості що зафіксовані в протоколі слідчого експерименту від 20.03.2015 року, під час якого потерпіла розповіла про подію, яка відбулася 27.12.2014 року, показала механізм спричинення їй ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, вказувала, що обвинувачений схопив її за волосся і наносив удари головою об підлогу, вона втратила свідомість.

Аналогічні покази за своїм змістом потерпіла надала в суді першої інстанції. Також пояснювала, що боялася за своє здоров`я, сказала батькові наступного дня що знаходиться на роботі проте була вдома, батько приїхав, але обвинувачений наказав бути в кімнаті та не виходити, чула як батько знаходився в сусідній кімнаті, почувала себе дуже погано, боліла голова, просила ОСОБА_7 визвати швидку, проте він відмовив, сказав що все пройде, це струс мозку.

29.12.2014 року вона пішла на роботу і коли повернулася, їй стало гірше і вона викликала швидку.

Обвинувачений приїжджав до неї в лікарню, просив щоб вона не повідомляла в поліцію.

Після виписки з лікарні проживала далі разом з обвинуваченим, в січні він неодноразово напивався та бив її, в лютому переїхали жити до батьків.

В судовому засіданні були також допитані батько, мати та бабуся потерпілої.

Зокрема бабуся потерпілої ОСОБА_19 повідомила, що онука зателефонувала їй в кінці грудня та повідомила що її побив ОСОБА_7 , потім повідомила що її в швидкій везуть до лікарні, вона с чоловіком поїхала до лікарні та побачила, що онука побита, вона пояснила що її побив ОСОБА_7 .

Також пояснила, що онука постійно їй телефонувала та повідомляла, що обвинувачений її б`є.

Аналогічні покази надали в судовому засіданні і батько та мати потерпілої, які підтвердили що потерпіла повідомила в лікарні, що обвинувачений побив її, повідомляли, що ОСОБА_7 постійно виганяв їх дочку з дому, вона ночувала у подруг.

Також повідомили, що обвинувачений погрожував що підірве гранату, якщо на нього буде заведена кримінальна справа.

Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції пояснював, що проживає у квартирі зверху, квартири де проживала потерпіла з обвинуваченим, постійно чув стуки та крики дівчини, сварки з побиттям меблів.

Також в суді першої інстанції була допитана фельдшер швидкої допомоги, яка виїжджала на виклик потерпілої, на запитання звідки в неї тілесні ушкодження, потерпіла пояснила, що впала, проте свідок здивувалася бо такі тілесні ушкодження очевидно не могли утворитися від падіння. Дівчина мала депресивний вигляд, була налякана, ховала обличчя.

Дільничний інспектор ОСОБА_18 пояснив, що він проводив опитування потерпілої у лікарні, вона повідомила що дійсно її побив співмешканець ОСОБА_7 , заяву писати відмовилася, а пізніше змінила покази, була налякана, у пригніченому шоковому стані.

Таким чином вказані свідки підтвердили, що потерпіла та обвинувачений проживали разом, у них постійно відбувалися сварки, під час яких обвинувачений систематично застосовував насильство до потерпілої.

Крім того свідки підтвердили подію кримінального правопорушення та наявність у потерпілої тілесних ушкоджень 27.12.2014 року, які були нанесені їй саме обвинуваченим ОСОБА_7 .

Дійсно потерпіла змінювала свою позицію, повідомляла представникам влади та медичним працівникам про те що співмешканець їй наніс тілесні ушкодження, потім сказала що впала, проте така поведінка потерпілої об`єктивно пояснюється її депресивним станом, погрозами з боку обвинуваченого, на що також вказували як свідки так і потерпіла.

Таким чином підстав не довіряти показам потерпілої у колегії суддів немає, з огляду на показання свідків та покази потерпілої, які повністю узгоджуються між собою.

З огляду на викладене, судами першої та апеляційної інстанції була повністю спростована версія обвинуваченого щодо його непричетності до завдання тілесних ушкоджень потерпілій 27.12.2014 року.

Окрім іншого, захисник у своїй апеляційній скарзі заперечує і сам факт встановлення у потерпілої тяжких тілесних ушкоджень.

Колегія суддів перевірила такі доводи захисника, та вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

В суді першої інстанції були досліджені висновки судово-медичних експертів №54-ч/15 від 18.03.2015 року та №83-Ч/15 від 30.03.2015 року.

Згідно вказаних експертних досліджень у ОСОБА_9 виявлені ушкодження: синець в правій очній області, синці на тулубі та поперековій області, гостра закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку з субдуральною гематомою лівої скронево-тім`яної області, лінійний перелом лівої скроневої кістки, які утворилися від ударного впливу тупих твердих предметів, які за ступенем тяжкості кваліфікуються: синці кваліфікуються за критерієм тривалості розладу здоров`я як легке тілесне ушкодження /менше 6 днів/; ГЗЧМТ, лінійний перелом лівої скроневої кістки кваліфікуються за критерієм небезпечності для життя як тяжке тілесне ушкодження /п.п. 2.1.3 б.в; п. 2.3.2 б Правил судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р.

Крім того експертом зроблено висновок, що у ОСОБА_9 ушкодження у вигляді синця в правій очній області, синців на тулубі та поперековій області, гострої закритої черепно-мозкова травми у вигляді забою головного мозку з субдуральною гематомою лівої скронево-тім`яної області, лінійний перелом лівої скроневої кістки, не могли утворитися від падіння з висоти власного зросту на поширену поверхню.

Таким чином експертами констатовано наявність зокрема тяжкого тілесного ушкодження та зазначено, що таке тілесне ушкодження не могло утворитися від падіння з висоти власного зросту.

Експерти ОСОБА_20 та ОСОБА_21 під час судового розгляду були допитані та підтвердили свої висновки та пояснили, що отримані потерпілою тілесні ушкодження могли виникнути у строк, на який вказує потерпіла та по механізму, який вона вказала на слідчому експерименті.

Вказані експертні дослідження є належними та допустимими доказами, проведені експертами які мають відповідну кваліфікацію та були повідомлені про кримінальну відповідальність.

Також належить зазначити, що колегія суддів здійснює апеляційний перегляд оскаржуваного вироку в межах апеляційної скарги захисника, який будь-яких клопотань про повторне дослідження доказів судом апеляційної інстанції не заявляв, а отже суд апеляційної інстанції лише надає свою оцінку та висловлює своє ставлення щодо вже досліджених судом першої інстанції доказів.

Крім того колегія суддів погоджується з висновками суду що висновок комісійної судово-медичної експертизи № 42-КЕ/2016 від 19 вересня 2016 року не спростовує попередні висновки експертиз, та він проведений не в повному обсязі, тому суд не може його прийняти, як належний доказ.

Фактично експерти не відповіли на поставлені питання, зазначивши про те, що наданої медичної документації недостаньо для відповіді на поставлені питання.

При цьому висновки вже проведених у справі експертних досліджень спростовані не були.

Колегія суддів наголошує, що за таких обставин, суд мав достатню кількість відомостей та доказів для того, щоб зробити висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України за обставин які були встановлені в суді першої інстанції.

Отже, враховуючи, що при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 місцевим судом були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, а також з урахуванням того, що будь-які належні докази на спростування викладених у обвинуваченні обставин відсутні, колегія суддів дійшла висновку, що діям ОСОБА_7 надано правильну кримінально-правову оцінку, а його винуватість у вчиненому доведена поза розумним сумнівом.

Наведені в апеляційній скарзі сторони захисту мотиви щодо незгоди з судовим рішенням в частині доведеності вини обвинуваченого, а також щодо незгоди з наданою судами оцінкою окремих доказів, не спростовують правильності висновків судів і не містять переконливих доводів, які би дозволили колегії суддів дійти висновку, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність в цій частині.

Доводи апеляційної скарги захисника, щодо наявності позитивних відомостей про особу обвинуваченого, який є учасником бойових дій в зоні АТО, має ряд нагород, отримав поранення повністю враховані районним судом при призначення покарання.

Районний суд цілком обґрунтовано прийшов до висновку що саме покарання у виді 5 років позбавлення волі з подальшим звільненням обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, відповідає меті покарання у вигляді виправлення особи та попередження вчиненню нових злочинів.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону під час апеляційного розгляду зазначеного кримінального провадження не встановлено.

Відтак вирок суду є законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 16 червня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді