Дата документу 06.09.2021 Справа № 314/713/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/713/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1191/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 82 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 травня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 про приведення вироку у відповідність до ст. 28 Конституції України, ст. 3 Європейської конвенції 1950 року, встановлення умов і строку звільнення засудженого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

17 лютого 2021 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про приведення вироку у відповідність до ст. 28 Конституції України, ст. 3 Європейської конвенції 1950 року, встановлення умов і строку звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання суд першої інстанції мотивував тим, що довічне позбавлення волі не може бути замінене більш м`яким покаранням, оскільки довічне позбавлення волі не має строкового виміру, а особа, засуджена до такого виду покарання може звернутись з клопотанням про її помилування після відбуття не менше 20 років позбавлення волі.

Разом з тим, клопотання фактично є вимогою про перегляд судового рішення в частині призначеного покарання та усунення порушень ст. 3 Європейської конвенції з прав людини, яка не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не відноситься до компетенції суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити клопотання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він звернувся до суду на підставі ч. 2 ст. 8, ст. 9, ст. 28 Конституції України та ст. 3 Європейської конвенції, але суд не виконав вимоги ст. ст. 2, 7 КПК України та порушив його права людини і громадянина, положення про забезпечення основних прав і свобод людини.
Просить захистити його конституційні права, переглянути рішення суду першої інстанції та прийняти законне рішенні відповідно до принципів законності та верховенства права.
В апеляційній скарзі захисник засудженого адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судове рішення прямо порушує ст. ст. 9, 28 Конституції України, ст. ст. 3, 6 Європейської конвенції з прав людини 1950 року, не враховує обов`язкові для виконання в Україні рішення ЄСПЛ.

Так, має існувати перспектива звільнення від довічного позбавлення волі, яка повинна бути реалістичною, а ст. 28 Конституції України та ст. 3 Європейської конвенції з прав людини 1950 року має бути застосована не дивлячись на відсутність у КК України механізму дострокового звільнення від довічного позбавлення волі чи його заміни більш м`яким.

Рішенням ЄСПЛ «Пєтухов проти України» встановлено, що довічне позбавлення волі, яке не передбачає перспективи звільнення, по своїй суті є катуванням, тому суд повинен був напряму застосувати норми ст. ст. 9, 28 Конституції України.

Також суд не врахував рішення ЄСПЛ «Ласло Магьяр проти Угорщини» та висновок ЄСПЛ по справі «Вінтер проти Сполученого королівства», які є джерелом українського права.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_7 відбув 25 років позбавлення волі, багато осмислив, повністю змінив свій погляд на світ та свою поведінку, досяг зрілого віку, повірив у Бога, постійно протягом останніх 15 років здобуває освіту, має багато дипломів про закінчення духовних і християнських освітніх установ, має по суті позитивні характеристики як від духовних наставників, так і від установи виконання покарань, якими характеризується як спокійна, безконфліктна, законослухняна людина, яка не має зауважень, ввічливо ставиться до оточуючих, позитивно впливає на інших засуджених через розповсюдження духовних цінностей, підтримує нормальні стосунки х родичами, має гідні соціальні зв`язки, давно втратив суспільну небезпеку і готовий стати достойним, законослухняним громадянином.

Вважає, що суд повинен був негайно захистити ОСОБА_7 від катування, встановити строк та чіткі умови звільнення у майбутньому.

Просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, рішення суду просила залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Законом України про кримінальну відповідальність, зокрема статтями 81, 82, 85, 86, 87 КК України, визначені підстави для умовно-дострокового звільнення засудженої особи від відбування призначеного судом першої інстанції покарання; заміни не відбутої частини покарання більш м`яким; звільнення від відбування покарання на підставі закону про амністію та помилування, а кримінальним процесуальним законом, зокрема статтями 537, 539 КПК України, визначено саму процедуру розгляду таких питань.

Питання про умовно-дострокове звільнення засудженої особи від відбування призначеного покарання або ж заміни не відбутої частини покарання більш м`яким вирішується судом у кримінальному провадженні, що розпочинається з часу заявлення відповідного клопотання про вирішення такого питання.

Порядок кримінального провадження визначений законодавцем у ст. 1 КПК України, згідно якої, на території України порядок кримінального провадження визначається Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, кримінальним процесуальним законом та іншими законами України.

Завданнями кримінального провадження, згідно ст. 2 КПК України, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, окрім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження, як верховенство права, законність та диспозитивність (пункти 1, 2, 19 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Відповідно до ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частин 1, 3-6 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, кримінального процесуального кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших законодавчих актів. Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати кримінальному процесуальному кодексу України. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить кримінальному процесуальному кодексу України. У разі, якщо норми кримінального процесуального кодексу України суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення кримінального процесуального кодексу України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29 червня 2010 року, у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абз. 3 пп. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, Конституційний Суд України вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування (абз. 2 пп. 5.4 п .5).

Системний аналіз положень кримінального та кримінального процесуального законодавства України дає підстави для висновку, що до компетенції судді місцевого суду, на даний час, не входить розгляд клопотань про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або ж заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, відносно осіб, засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі, враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, який знайшов своє закріплення у практиці Конституційного Суду України і рішеннях Європейського суду з прав людини.

Так само, до компетенції судді місцевого суду не входить прийняття рішення про заміну засудженій особі до покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки при вирішенні такого клопотання суддя суду першої інстанції повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуючись процедури розгляду клопотання, тобто виходити з принципу законності.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні клопотання захисника засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 , діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, оскільки у випадку розгляду клопотання по суті та його задоволення, суд першої інстанції вийшов би за межі своїх дискреційних повноважень, чим істотно порушив би вимоги кримінального процесуального закону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що норми кримінального процесуального закону України зобов`язують суддю діяти виключно в межах своїх повноважень, передбачених процесуальним законом, та приймати рішення керуючись загальними приписами ст. 370 КПК України.

Суд першої інстанції, здійснюючи розгляд клопотання щодо ОСОБА_7 , як особи, засудженої до довічного позбавлення волі та відмовляючи в його задоволенні, прийняв рішення в межах своїх повноважень, встановлених кримінальним процесуальним законом України та законом України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів зазначає, що встановлені рішенням Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року порушення прав людини перш за все стосуються обов`язку держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, а не обов`язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням.

У разі, якби суд першої інстанції здійснив заміну покарання ОСОБА_7 , який засудженій до довічного позбавлення волі особі, то він би використав процесуальну процедуру, що не передбачена ні КК України, ні КПК України, перебравши на себе таким чином повноваження, що не властиві суду.

Разом з тим, при розгляді апеляційної скарги колегія суддів бере до уваги, що Європейський суд з прав людини у рішенні «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року, поклав обов`язок на державу-відповідача провести реформу системи перегляду вироків відносно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, що само по собі лежить за межами повноважень судової гілки влади.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що механізм такого перегляду в кожному конкретному випадку має стосуватися перевірки обставин виправлення чи перевиховування засудженого, аби останній, за певних обставин, отримав право на звільнення (п. 194 рішенні «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року).

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що у рішенні «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року Європейський суд з прав людини саму систему призначення покарань та види покарання, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, не вважав такими, що суперечать положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Натомість, Європейський суд з прав людини акцентував увагу на необхідності розроблення процедури періодичного перегляду доцільності відбування засудженими особами призначених покарань у виді довічного позбавлення волі, на предмет, чи не відпали чинники суспільної небезпечності вказаних осіб і, за наявності певних умов та з`ясування можливості звільнення такої особи від подальшого відбування такого покарання.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що у задоволенні клопотання захисника засудженого слід відмовити, тому судова колегія вважає, що апеляційні скарги засудженого та його захисника задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 82 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 травня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 про приведення вироку у відповідність до ст. 28 Конституції України, ст. 3 Європейської конвенції 1950 року, встановлення умов і строку звільнення засудженого ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4