Провадження № 1-кс/760/9782/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання сторони кримінального провадження прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_2 , про накладення арешту на майно в рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003001 від 29.10.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України,
в с т а н о в и в:

До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_2 , про накладення арешту на майно в рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003001 від 29.10.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України.

Дане клопотання обґрунтоване тим, що СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003001 від 29.10.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України.

Як зазначив у клопотанні прокурор, до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , невстановленими особами здійснюється незаконна діяльність з організації або проведення азартних ігор.

Також, прокурор у клопотанні вказує, що під час проведення невідкладного обшуку приміщення, що за адресою: АДРЕСА_1 , згідно протоколу обшуку від 29.10.2021 року, було виявлено, оглянуто та вилучено: 22 монітори, 24 системних блоки, 19 комп`ютерних мішків, 25 комп`ютерних клавіатур.

Вказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0003001 від 29.10.2021, про що винесена вмотивована постанова.

У зв`язку з цим виникла потреба у арешті вилученого майна, які визнано речовими доказами, з метою збереження майна.

Перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження, зокрема, є арешт майна.

Згідно з ч. 7 ст. 237 КПК України вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 2 статті 171 КПК України встановлений перелік відомостей, які повинні бути зазначені у клопотанні про арешт майна, в тому числі, підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Разом з тим, вказані вимоги не виконані.

У клопотанні не зазначено документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Таким чином, суд позбавлений можливості, відповідно до положень ст. 172 КПК України, викликати в судове засідання власника майна для розгляду вказаного клопотання.

Прокурором в клопотанні зазначено мету накладення арешту на тимчасово вилучене майно, як збереження речових доказів, однак, прокурором не обґрунтовано підстави та необхідність арешту майна.

При цьому, до клопотання не додано ухвали слідчого судді якою надано дозвіл на проведення обшуку у вищезазначеному приміщенні.

Частиною 3 статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя встановивши невідповідність поданого слідчим клопотання вимогам ст. 171 КПК України, приходить до висновку про необхідність повернення вказаного клопотання прокурору.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_2 , про накладення арешту на майно в рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003001 від 29.10.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України, - повернути прокурору.

Встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1