УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2021 року

м. Київ
справа № 577/2362/19
провадження № 51-3575ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2020 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року у кримінальному провадженні № 0001599, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого у АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК України) не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КК України.
Суть питання
Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2020 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді обмеження волі: за ч. 1 ст. 121 КК України, із застосування ст. 69 КК України на строк 5 років; за ч. 1 ст. 122 КК на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді обмеження волі на строк 5 років.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду сторона захисту подала апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції.
Сумський апеляційний суд ухвалою від 21 квітня 2021 року змінив зазначений вирок місцевого суду, виключивши обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину повторно. В іншій частині вирок місцевого суду залишив без змін.
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказамі допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просив скасувати рішення місцевого і апеляційного судів та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2021 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також засудженому було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, скарга буде повернута.
На виконання ухвали Верховного Суду засуджений повторно звернувся до суду касаційної інстанції із заявою, яку можна вважати касаційною скаргою.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Кримінальним процесуальним кодексом визначено, що касаційна скарга має відповідати вимогам, зазначеним в статті 427 КПК України, і в разі недодержання суб`єктом звернення цих вимог, суд касаційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 429 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначає недоліки та встановлює строк, необхідний для їх усунення.
Залишаючи касаційну скаргу засудженого без руху, Верховний Суд в ухвалі від 23 липня 2021 року встановив, що скарга подана без додержання п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України. Згідно з п. 4 цієї статті в касаційній скарзі вказується обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Засудженому було зазначено, що, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на його думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Верховний Суд зауважив на тому, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, у своїй касаційній скарзі засуджений, вказуючи на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, фактично наводив доводи, які зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, незгоду з наданою судами оцінкою доказів та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Також у попередньо поданій касаційній скарзі засуджений, порушуючи питання про скасування постановлених у кримінальному проваджені судових рішень місцевого та апеляційного судів з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, не обґрунтував у чому саме полягали такі порушення, як вони вплинули на законність й обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого і ухвали апеляційного судів, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 370, 404, 412, 419 цього Кодексу.
Крім того, касаційна скарга засудженого не містила належних доводів щодо незаконності наведених в ухвалі висновків суду апеляційної інстанції за результатами перевірки його апеляційної скарги.
Однак, перевіривши повторно подану засудженим касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що він указані в ухвалі касаційного суду від 23 липня 2020 року недоліки не усунув, вимог ст. 427 КПК України знову не дотримався.
Так, Верховний Суд повторно зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.
Однак у повторно поданій засудженим скарзі він вказує лише про те, що навів в своїй попередній касаційній скарзі достатні обґрунтування порушень кримінального процесуального закону неповноту судового розгляду, що є саме порушенням кримінального процесуального закону, а не порушенням якогось іншого закону.
Верховний Суд повторно зауважує, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху.
З огляду на викладене, оскільки засуджений не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, Верховний Суд, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, вважає за необхідне повернути його касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3