справа № 208/8768/21
№ провадження 1-кс/208/1939/21
УХВАЛА
Іменем України

14 жовтня 2021 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання слідчого ОСОБА_4 , погоджене з прокурором ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України в межах кримінального провадження № 0000628 від 13.10.2021 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл., громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , місця реєстрації немаючого, непрацюючого, раніше судимого: - 15.05.2012 р. Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 ,ст. 69 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки, вирок набув законної сили 03.07.2012 р.;- 02.10.2012 р. Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України дане покарання поглинуто покаранням за вироком від 15.05.2012 р., до відбування 2 роки позбавлення волі, вирок набув законної сили 31.10.2012 р.;- 02.06.2016 р. Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки 9 місяців 10 днів, звільнився 10.03.2016 р. по відбуванню строку покарання;- 25.09.2018 р. Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на 5 років 1 місяць, на підставі ч. 1 ст. 75 КК України приєднано частину покарання за вироком від 02.02.2016 р., до відбування 5 років 2 місяці позбавлення волі, звільнився 10.06.2020 р. року по відбуттю строку покарання;- 02.09.2020 р. до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області направлено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України, -

встановив:
Слідчий звернувся до слідчого судді з вказаним погодженим з прокурором клопотанням, пославшись на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.
В обґрунтування заявленого клопотання слідчим зазначено, що 13.10.2021 приблизно о 14.20 год. ОСОБА_5 проходив біля магазину "Веселе свято", що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Ніколенка, буд. 11-А. ОСОБА_5 зайшов до приміщення магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ". Перебуваючи у вказаному приміщення ОСОБА_5 підійшов до робочого місця продавця ОСОБА_7 та рукою схопив зі столу належний останній мобільний телефон. Однак ОСОБА_7 , з метою припинення протиправних дій ОСОБА_5 вихопила у нього з рук зазначений мобільний телефон. Продовжуючи реалізацію свого умислу, для придушення волі ОСОБА_7 до супротиву його протиправних діянь, ОСОБА_5 рукою штовхнув ОСОБА_7 в район грудної клітини, від чого остання втратила рівновагу та відійшла на кілька кроків від вказаного столу. Таким чином, ОСОБА_5 застосував до ОСОБА_7 насильство, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я. Скориставшись тим, що внаслідок застосування насильства, ОСОБА_7 перестала чинити опір його протиправним діям, ОСОБА_5 самостійно відкрив один із ящиків робочого столу та забрав звідти грошові кошти у сумі 1180 грн., які належать ОСОБА_8 . Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_5 , утримуючи викрадене майно при собі, залишив місце вчинення кримінального правопорушення та отримав реальну можливість розпорядившись викраденим майном.

Діючи повторно, 13.10.2021 приблизно о 18.30 год. ОСОБА_5 проходив біля магазину "Торговий майданчик», що розташований за адресою: м. Кам`янське, вул. 8 Березня, буд.92. ОСОБА_5 зайшов до приміщення магазину "Торговий майданчик". Перебуваючи у вказаному приміщенні, ОСОБА_5 зайшов за прилавок, підійшов до робочого місця продавця ОСОБА_9 та рукою схопив з полиці грошові кошти у сумі 600 гривень, які належать ОСОБА_10 . Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_5 , утримуючи викрадене майно при собі, залишив місце вчинення кримінального правопорушення та отримав реальну можливість розпорядившись викраденим майном.

У судовому засіданні слідчий СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 підтримав клопотання, посилаючись на обставини, викладені в ньому та просив застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначив, що повідомлена підозра є підтвердженою зібраними доказами у їх сукупності. Враховуючи підстави, зазначені у ст. 194 КПК України, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважав, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде відповідати меті застосування запобіжного заходу та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.
У судовому засіданні прокурор Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 клопотання слідчого підтримав з підстав, зазначених у його мотивувальній частині, наголосив на обґрунтованості підозри та клопотання щодо обрання саме тримання під вартою, як запобіжного заходу відносно підозрюваного.
Підозрюваний у судовому засіданні просив обрати відносно нього інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 зазначив, що ризики, наведені слідчим та прокурором, не доведені, ОСОБА_5 проживає з батьком, працює, тому просив застосувати відносно ОСОБА_11 цілодобовий домашній арешт.
Слідчий суддя, вислухавши сторони, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.
Відповідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Як встановлено судом, 14.10.2021 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Слідчий суддя враховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, але, зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини , суд враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.
Відповідно до п. 175 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.
Відповідно до рішень Європейского суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Також Європейський суд у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
На думку суду, обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, наявність обґрунтованості підозри, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: показаннями потерпілої, свідків, протоколами пред`явлення особи для впізнання, речовим доказом; іншими доказами в їх сукупності.
Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у даному кримінальному провадженні обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 .
Фактичні данні щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав.
При прийнятті рішення, щодо наявності підстав для застосування запобіжного заходу, слідчим суддею враховується, як обґрунтованість підозри, так і вік та стан здоров`я підозрюваного, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, як позбавлення волі на строк до шести років; що ОСОБА_5 не має офіційного місця роботи та соціальних зв`язків, був вже неодноразово був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень.
Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.
Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують, що підозрюваний може:
1. Переховуватися від органу досудового розслідування та суду.
Ризик переховування від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що підозрюваний не має сталих соціальних зв`язків (дружини, постійного місця роботи, осіб на утриманні). При цьому у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні даного кримінального правопорушення йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років. Окрім того підозрюваний вже неодноразово був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, що вказує на те, що він не дотримується суспільних норм поведінки, моралі, а також покладних на нього обов`язків. Все це вказує, що підозрюваний може у будь-який момент залишити межі міста та області з метою переховування від органу досудового розслідування та / або суду з метою уникнення покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення;
Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciew. Moldova (Бекчиев проти Молдови).
Оцінюючи ризик переховування обвинуваченого з позиції практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити наступне:
- підозрюваний не має на утриманні малолітніх дітей та батьків похилого віку, тобто не має стійких соціальних зв`язків.
- підозрюваний не має офіційного місця роботи та постійного джерела доходів.
2. Вчините інше кримінальне правопорушення, так як підозрюваний вчинив вже не вперше кримінальне правопорушення майнової спрямованості, при цьому не маючи постійного місця роботи та заробітку, що вказує на те, що підозрюваний у подальшому буде вчинювати аналогічні кримінальні правопорушення з метою заробітку коштів.
Таким чином, під час досудового розслідування встановлено реальні ризики того, що підозрюваний ОСОБА_5 , у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_5 необхідно обрати найсуворіший запобіжний захід, який дієво забезпечить виконання підозрюваним передбачених кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків.
Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.
Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.
Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчий суддя дійшов висновку за можливе не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки кримінальне правопорушення у скоєні якого підозрюється ОСОБА_5 , вчинено із застосуванням насильства.

Керуючись ст. 176-179, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

постановив:
Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати в межах кримінального провадження № 0000628 від 13.10.2021 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , з урахуванням його затримання в порядку ст. 208 КПК України 13.10.2021 року, визначити до 10 грудня 2021 року включно.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1