СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/8785/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Київ
слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши клопотання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003352 від 21.07.2020 року про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва надійшло вказане клопотання, в якому прокурор просить накласти арешт на транспортний засіб марки «ТОYОТА», моделі «LAND CRUISER 200», VIN НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_6 .
Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що слідчим відділом Святошинського УП ГУ НП України в м.Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_6 у вчинені ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003352 від 21.07.2020. 13.04.2021 ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_15 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 є власником транспортного засобу марки «TOYOTA» моделі «LAND CRUISER 200», р.н.з. НОМЕР_3 . Також, встановлено, що ОСОБА_6 , інші підозрювані у вказаному кримінальному провадженні та невстановлені, на даний час, особи, які можуть бути причетні до вчинення вищеописаного кримінального правопорушення, використовували у своїй протиправній діяльності зазначений транспортний засіб марки «TOYOTA». На підставі наведеного, з урахуванням вимог ст. 98 КПК України, 13.04.2021 слідчим СВ Святошинського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_16 визнано вищевказаний транспортний засіб речовим доказом.
15.04.2021 ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_17 накладено арешт на вищевказаний транспортний засіб марки «TOYOTA».
01.11.2021 ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_18 вказаний арешт скасовано.
З метою встановлення місцезнаходження (розшуку) вказаного транспортного засобу проведено ряд процесуальних дій, які до моменту скасування арешту, результату не дали. Зазначена обставина, надає підстави стороні обвинувачення вважати, що власник транспортного засобу - підозрюваний ОСОБА_6 чи інші особи вчинили дії, з метою приховування цього майна, яке підлягає конфіскації, у разі визнання винним підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні ним вищеописаного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
В судовому засіданні прокурор клопотання про накладення арешт підтримала з підстав, викладених у ньому.
Сторона захисту заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, оскільки вважають, що обставини, зазначені у постанові слідчого про визнання речовим доказом не доведені. Крім того, вказаний автомобіль не може бути предметом конфіскації, оскільки ОСОБА_6 ним не користувався, а 10.11.2021 відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу автомобіль «ТОYОТА» був відчужений.
Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до таких висновку.
Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
13.01.2021 року майно на яке прокурор просить накласти арешт визнано слідчим речовими доказами у кримінальному провадженні. При цьому, вказана постанова слідчого містить лише посилання на фактичні обставини справи, загальне формулювання та цитування норм КПК України, без посилання на конкретні дані, які дають достатні підстави для висновку про те, що вказане майно може містити у собі інформацію, яка має доказове значення у кримінальному провадженні.
Крім того, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 власником транспортного засобу марки «ТОYОТА», моделі «LAND CRUISER 200», VIN НОМЕР_1 є ОСОБА_19 .
Враховуючи вимоги закону, а також обставини наведені вище, зокрема те, що автомобіль «ТОYОТА», не може бути предметом забезпечення цивільного позову, спеціальної конфіскації чи конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, беручи до уваги, що прокурором не надано жодного доказу чи обґрунтування наявності ризиків приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі вказаного транспортного засобу, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.
Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003352 від 21.07.2020 року про накладення арешту на майно - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1