ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи 654/2720/20
Номер провадження 11-кп/819/951/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 317,
ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

Секретарі ОСОБА_5

Обвинуваченого ОСОБА_6

Захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0001549 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 01 вересня 2021 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 01 вересня 2021 року задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 29 жовтня 2021 року, включно. Визначено відносно обвинуваченого розмір застави.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, просить ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 01 вересня 2021 року скасувати, змінити обраний відносно нього запобіжний захід на домашній арешт в нічний час доби з 21 год. до 07 год. за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків прибувати за кожною вимогою суду, не відлучатися з місця проживання без дозволу суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений зазначив про те, що в поданому клопотанні прокурор жодним чином не обґрунтував існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Жодного наміру переховуватися від суду не має, крім того, у нього відсутня реальна можливість для втечі, оскільки він має інвалідність, а стан здоров`я не дозволяє навіть нормально пересуватися, без палиці.

Зауважує, що має постійне місце проживання, являється інвалідом, має міцні соціальні зв`язки.

Вважає, що суд погодився з доводами сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу на свідків.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також не доведений. В обґрунтування даного ризику прокурор зазначив про відсутність у нього доходу, проте дане твердження не відповідає дійсності, оскільки він отримує грошову допомогу (пенсію) по інвалідності, має присадибну ділянку, на якій вирощує городину.

Вказує, що суд вчергове продовжує строк його тримання під вартою без фактичного розгляду справи по суті, а його тримання під вартою є невиправданим.

Просить врахувати недоведеність заявлених прокурором ризиків, неодноразове неприйняття судом всіх зазначених прокурором ризиків, наявність соціальних зв`язків, незадовільний стан здоров`я, наявність власного житла, тривалий розгляд справи, невизначеність перспективи скорішого завершення розгляду справи, оскільки повноваження головуючого у справі судді закінчуються і судовий розгляд розпочнеться спочатку.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, обвинуваченого, в судових дебатах сторона захисту залишилася на своїй позиції, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів виділеного провадження на розгляді Голопристанського районного суду Херсонської області перебувають матеріали кримінального провадження №0001549 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України.

01 вересня 2021 року в судовому засіданні прокурор у кримінальному провадженні звернуся до суду із клопотанням, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому злочинів підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, при цьому наявні ризики того, що обвинувачений з метою ухилення від кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити злочинну діяльність.

Розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції погодився із доводами клопотання прокурора та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги обвинуваченого, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, в тому числі злочинів невеликої тяжкості, передбачених ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 317 КК України, а також тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України. Існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 вказаних кримінальних правопорушень було предметом перевірки під час досудового розслідування.

Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції вказані ризики на даний час є реальними, не зменшилися та продовжують існувати. При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, судом надано ретельну оцінку питанню існування кожного заявленого стороною обвинувачення ризику.

Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

При цьому прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: "Смирнова проти Росії" "Пірузян проти Вірменії", "Тирон проти Румунії").

Так, колегія суддів враховує характер інкримінованих обвинуваченому злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, а також проти громадської безпеки, які характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а саме до 10 років позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про негативну репутацію та стійкість злочинної спрямованості дій обвинуваченого.

Крім того, обвинувачений офіційно не працевлаштований, суспільно корисною працею не зайнятий, а наявність певних соціальних зв`язків та постійного місця проживання у даному випадку не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, враховуючи також стадію розгляду кримінального провадження, а тому наявні достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити злочинну діяльність, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту, як на тому наполягає в апеляційній скарзі обвинувачений.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність стороною обвинувачення існування ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність наявності існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються безґрунтовними.

Що стосується посилання апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що він має соціальні зв`язки, власне житло, отримує пенсійні виплати, а також незадовільний стан здоров`я, то колегія суддів хоча і враховує дані відомості, проте, з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , відомості про його особу, вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які давали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Доказів того, що стан здоров`я ОСОБА_6 перешкоджає його подальшому перебуванню в умовах СІЗО матеріали кримінального провадження не містять.

Твердження апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи суперечать дійсності та зводяться до іншої, суб`єктивної, оцінки апелянтом обставин, встановлених судом.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів затягування судом першої інстанції розгляду кримінального провадження чи порушення конституційних прав обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість, як про те вказує апелянт, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 01 вересня 2021 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3