Дата документу 15.09.2021 Справа № 311/1694/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/1694/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1344/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула 15 вересня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_7 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 10 червня 2021 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Феодосія, АРК, громадянина України, з середньою освітою, працюючого у ПрАТ «ЗЗРК», шахта «Прохідницька» машиністом навантажувальної машини дільниці №6, не одруженого, який зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини :

Наприкінці березня 2020 року, в денний час доби, знаходячись на території Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат», розташованого за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Мала Білозерка-4, та займаючи посаду машиніста навантажувальної машини, 6 дільниці, шахти «Прохідницька» вказаного товариства, ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, направленим на використання завідомо підробленого документа, з метою збереження свого робочого місця (посади), як працівнику, який залучався до виконання обов`язків, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», достовірно знаючи, що відомості у повістці на його ім`я про пропозицію йому з`явитись 02.03.2020 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , а також про проходження ним військово-лікарської комісії та обстеження в лікувальних установах в період часу з 02.03.2020 року по 20.03.2020 року включно, не відповідають дійсності, надав за місцем роботи відповідальній посадовій особі ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» вказану повістку, тим самим використав завідомо підроблений документ, яким підтвердив поважність причини не виходу ним на роботу з 02.03.2020 року по 20.03.2020 включно. Крім цього, на початку березня, в денний час доби, знаходячись на території Приватного Акціонерного Товариства « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та займаючи посаду машиніста навантажувальної машини, 6 дільниці, шахти «Прохідницька» вказаного товариства, ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, з прямим умислом та з метою заволодіння чужим майном у вигляді отримання матеріального забезпечення у розмірі середнього заробітку, як працівнику, який залучався до виконання обов`язків, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надав за місцем роботи відповідальній посадовій особі ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» завідомо підроблений документ, а саме повістку на своє ім.`я з пропозицією з`явитись 02.03.2020 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , а також про проходження ним військово-лікарської комісії та обстеження в лікувальних установах в період часу 02.03.2020 року по 20.03.2020 включно, що не відповідало дійсності, внаслідок чого, ОСОБА_8 нараховано та виплачено грошові кошти в сумі 16086 гривень 67 копійок, в рахунок матеріального забезпечення у зв`язку із виконанням ним державних обов`язків у робочий час за 14 робочих днів в період з 02.03.2020 року по 20.03.2020 року включно.
Таким чином, ОСОБА_8 шляхом обману заволодів грошовими коштами на загальну суму 16086 гривень 67 копійок, чим завдав потерпілому - юридичній особі ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» майнову шкоду на загальну суму 16086 гривень 67 копійки.

Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 10 червня 2021 року:
ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК Українита йому призначено покарання:
- за ч.4 ст.358 КК України у вигляді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень;
- за ч.1 ст.190 КК України у вигляді 6-ти (шести) місяців виправних робіт із відрахуванням в дохід держави десяти відсотків із суми заробітку ОСОБА_8 .
На підставі ч.3 ст.72 КК України, покарання, призначене ОСОБА_8 у виді штрафу в розмірі 30-ти (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян (510) гривень в дохід держави, постановлено виконувати самостійно.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 16086 (шістнадцять тисяч вісімдесят шість) грн., 67 коп.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого через м`якість.

В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції повинен був призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів відповідно до ст.70 КК України в два етапи, а саме: на першому з них суд повинен був призначити покарання за кожний окремий злочин, що входить у сукупність, на другому визначити остаточне покарання за всі злочини, що утворюють сукупність, керуючись при цьому спеціальними правилами, принципами його призначення за сукупністю, передбаченими в ч.1 ст.70 КК і визначаючи його в тих межах, що встановлені в ч.2 ст.70 КК.

Оскільки ОСОБА_8 вчинив два кримінальні правопорушення, то мала місце ідеальна сукупність злочинів. За таких обставин та з урахуванням даних про особу обвинуваченого, суспільної небезпеки вчинених правопорушень у суду були всі підстави для призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів із застосуванням принципу поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням.

Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.4 ст.358 КК України у вигляді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень, за ч.1 ст.190 КК України у вигляді 6-ти (шести) місяців виправних робіт із відрахуванням в дохід держави десяти відсотків із суми заробітку ОСОБА_8 , підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у вигляді 6-ти (шести) місяців виправних робіт із відрахуванням в дохід держави десяти відсотків із суми заробітку ОСОБА_8 .

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити апеляційні вимоги.

В судове засідання апеляційної інстанції обвинувачений, будучи належним чином повідомлений про час і дату судового засідання не з`явився, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутністю обвинуваченого, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України та вимогам ч.4 ст. 401 КПК України, оскільки за змістом апеляційної скарги, не ставиться прокурором питання про погіршення правового становища обвинуваченого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Впродовж судового засідання ОСОБА_8 повністю визнавав себе винним у скоєнні кримінальних правопорушень за обставин, зазначених у вироку суду, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, місцевий суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та інших учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів судового провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі прокурора не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги, тобто в частині призначеного обвинуваченому остаточного покарання.

Зміст апеляційної скарги прокурора зводиться до незгоди із призначеним ОСОБА_8 остаточним покаранням через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування при призначенні покарання ст.70 КК України та застосування ч.3 ст.72 КК України в частині самостійного виконання покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень, призначене обвинуваченому за ч.4 ст.358 КК України.

Дійсно, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання порушив норми матеріального права та не застосував вимоги ст.70 КК України при призначенні остаточного покарання.

За положеннями ч.1 ст.33 КК України сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено.

Згідно вимог ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до вимог п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. Встановлений ст.70 КК порядок, згідно з яким суд зобов`язаний призначити покарання окремо за кожний злочин, а потім остаточно визначити покарання за сукупністю злочинів, стосується як основних, так і додаткових покарань.

Таким чином, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повинен був призначити покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, а потім визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України.

При цьому, за ч.4 ст.358 КК України суд призначив ОСОБА_8 покарання у виді грошового стягнення (штрафу), яке допустив до самостійного виконання.

Проте, такі висновки суду першої інстанції є хибними, оскільки за положеннями ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні покарання, зокрема за сукупністю кримінальних правопорушень виконується самостійно лише при призначенні такого виду покарання із застосуванням згідно ч.1 ст.70 КК України принципу складання покарання.

При призначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим виключається застосування вимог ч.3 ст.72 КК України щодо самостійного виконання призначеного за ч.4 ст.358 КК України покарання, про що обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора.

Вищенаведене узгоджується з роз`ясненнями, викладеними в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК України. Коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.

Отже, з урахуванням неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування ч.1 ст.70 КК України при призначенні остаточного покарання, а також застосування ч.3 ст.72 КК України, що призвело до невірності призначення остаточного покарання, колегія суддів дійшла висновку, що остаточне покарання має бути призначеним за сукупністю кримінальних правопорушень із застосуванням ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При цьому, колегія суддів зауважує, що остаточне покарання, запропоноване прокурором в апеляційній скарзі, є меншим в порівняні із призначеним остаточним покаранням місцевим судом, оскільки фактично, внаслідок застосування принципу поглинання покарань, належать до відбуття лише виправні роботи, без сплати грошового стягнення, а строки покарання, визначені судом першої інстанції за кожен з окремих злочинів, рівно як і те, що утворює остаточне покарання з застосування ч.1 ст. 70 КК України, прокурор не оспорює.

Отже, враховуючи, що в даному випадку суд апеляційної інстанції не вирішує питання, якими би погіршувалося правове становище обвинуваченого, тому на підставі положень п.4 ч.1 ст.408 КПК України, оскаржуваний вирок підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню.

Крім того, чітко визначені ст.420 КПК України підстави для ухвалення нового вироку, за доводами та вимогами апеляційної скарги прокурора, відсутні, що обумовлює часткове задоволення апеляції.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 10 червня 2021 року відносно ОСОБА_8 , визнаного винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.1 ст.190, ч.1 ст.317 КК України, змінити щодо призначеного остаточногопокарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим:

- за ч.4 ст.358 КК України у вигляді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень;
- за ч.1 ст.190 КК України у вигляді 6-ти (шести) місяців виправних робіт із відрахуванням в дохід держави десяти відсотків із суми заробітку ОСОБА_8 .

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 6-ти (шести) місяців виправних робіт із відрахуванням в дохід держави десяти відсотків із суми заробітку ОСОБА_8 .

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4