Провадження № 11-кп/4820/90/22 Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 683/1885/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000233 від 09.06.2020 року, по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України, за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_11 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 червня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Старокостянтинівського районного суду від 07 червня 2021 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Корсунь - Шевченківський Черкаської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-22 червня 2016 року Канівським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання із встановленням іспитового строку 1 рік, який скасований ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області, та 09 жовтня 2017 року оголошений в розшук,

визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання ОСОБА_9 частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Канівського районного суду Черкаської області від 22 червня 2016 року, що складає 6 місяців позбавлення волі та остаточно визначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з 07 червня 2021 року, зарахувавши в цей строк, на підставі ч.5 ст.72 КК України, строк його попереднього ув`язнення з 11 червня 2020 року по 06 червня 2021 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 2 615 грн. 20 коп.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Корсунь - Шевченківський Черкаської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-16 січня 2000 року Васильківським міським судом Київської області за ч.4 ст.140, ч.2 ст.229-6, ст.42 КК України на 5 років позбавлення волі, 17 березня 2000 року звільнений у зв`язку з відбуттям покарання;

-05 жовтня 2005 року Тальнівським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, 01 лютого 2008 року звільнений умовно-достроково з невідбутим строком 10 місяців 21 день;

-19 грудня 2013 року Корсунь - Шевченківським районним судом за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі;

-26 жовтня 2016 року Городищенським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 70, 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

-16 березня 2017 року Лиснянським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, 13 листопада 2018 року покарання змінено на обмеження волі строком 2 роки 2 місяці 8 днів; звільнений 05 грудня 2019 року по відбуттю покарання,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України, та виправдано його на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою скасовано, та звільнено його з-під варти.

Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Старокостянтинівського районного суду від 15 червня 2020 року на речові докази, скасовано.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

За вироком суду, 09 червня 2020 року близько 19 години ОСОБА_9 , не маючи джерела доходів, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, через незачинену металеву хвіртку проник на територію домогосподарства АДРЕСА_2 та шляхом вільного доступу через незачинені двері проник до житлового будинку, де з поверхні морозильної камери, яка знаходилася в коридорі, умисно, повторно викрав чоловічий наручний годинник марки «Romanson», належний потерпілому ОСОБА_12 вартістю 672 грн. 98 коп. та з вітальної кімнати: грошові кошти в сумі 800 грн., золоті прикраси 583 проби хрестик вагою 1.0339 г, вартістю 862,93 грн., ланцюжок вагою 2,5054 г вартістю 2083, 59 грн., ланцюжок вагою 1,9120 г вартістю 1590.09 грн., перстень вагою 3,76 г, вартістю 3126,96 грн., обручку вагою 5,2940 г, вартістю 4402,70 грн., підвіску вагою 1,3083 г вартістю 1088.03 грн., каблучку вагою 1,7991 г, вартістю 1496,20 грн., а також срібні сережки 925 проби з фіанітами вагою 4,686 г, вартістю 650 грн., жіночий наручний годинник марки «Qмах», вартістю 83 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_13 майнової шкоди на суму 15 383,5 грн.

У подальшому ОСОБА_9 , разом з ОСОБА_8 , який не був обізнаний про те, що вказане майно є краденим, реалізували його за 12500 грн. ОСОБА_14 , якого запевнили, що майно не є краденим.

Таким чином, ОСОБА_9 шляхом проникнення в житло умисно, таємно, повторно викрав майна на загальну суму 16 056 грн. 48 коп., чим спричинив потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 матеріальної шкоди на вказану суму.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що 09 червня 2020 близько 20 години в приміщенні готелю «Случ», що по вул. Острозького, 10 в м. Старокостянтинові під час розмови із ОСОБА_9 дізнався про те, що той цього ж дня о 19 годині з житлового будинку викрав чоловічий наручний годинник марки «Romanson», грошові кошти в сумі 800 грн. та прикраси у вигляді золотого хрестика вагою 1,0339 г, золотого ланцюжка вагою 2.5054 г, золотого ланцюжка вагою 1,9120 г, золотого перстня з каменем вагою 3,76 г, золотої обручки вагою 5,2940 г., золотої підвіски з каменем вагою 1,3083 г, золотого кільця з каменем вагою 1, 7991 г, а також срібні сережки з фіанітами вагою 4,686 г та жіночий наручний годинник марки «Qmax», які той йому показав та запропонував допомогти їх збути, а виручені кошти використати для власних потреб, на що ОСОБА_8 , діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та те, що вказане майно здобуто злочинним шляхом, погодився.

Реалізовуючи свою попередню домовленість, 10 червня 2020 біля 12 години ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 зайшли на домогосподарство АДРЕСА_3 , на території якого ОСОБА_14 здійснює діяльність з купівлі антикваріату та ювелірних виробів, де, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, не ставлячи останнього до відома про злочинне походження ювелірних виробів та запевняючи, що речі належать їм, збули за 12 500 грн золоті прикраси у вигляді золотого хрестика вагою 1,0339 г, золотого ланцюжка вагою 2,5054 г, золотого ланцюжка вагою 1,9120 г, золотого перстня з каменем вагою 3,76 г, золотої обручки вагою 5,2940 г, золотої підвіски з каменем вагою 1,3083 г золотого кільця з каменем вагою 1, 7991 г, а також срібні сережки з фіанітами вагою 4,686 г, а виручені кошти в подальшому розділили між собою та використали для власних потреб.

Окрім цього, ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, достовірно знаючи, що жіночий наручний годинник марки «Qmax», викрадений ОСОБА_9 , заздалегідь не обіцяючи, безкоштовно отримав його від ОСОБА_9 та став зберігати у власній сумці в приміщенні кімнати №2 готелю «Лідер», що по вул. Пушкіна, 45 в м. Старокостянтинові, де і був виявлений та вилучений працівниками поліції.

Такі дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ст.198 КК України як заздалегідь не обіцяне отримання та збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Зазначене обвинувачення не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду місцевого суду, так як не доведено обізнаності ОСОБА_8 про те, що реалізоване ним майно одержане кримінально протиправним шляхом.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор, обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник подали апеляційні скарги.

Так, у поданій апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок в частині виправдання ОСОБА_8 скасувати у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Свої вимоги аргументує безпідставною відмовою суду викликати для допиту свідка ОСОБА_15 та повторно допитати свідка ОСОБА_14 , що призвело до неповноти судового розгляду.

Наголошує, що ОСОБА_8 особисто та добровільно видав працівникам поліції викрадене майно, та повідомляв про обізнаність походження даного майна, що підтверджується понятими при проведенні слідчої дії.

Звертає увагу на показання свідка ОСОБА_14 , який вказував на ОСОБА_8 як особу, яка пропонувала йому придбати годинник та золоті вироби, діставши їх із своєї кишені.

Зазначає, що показання свідка ОСОБА_16 суттєво відрізняються від тих, які він надавав слідчому, крім того останній є родичем обвинуваченого, а тому суд не повинен їх брати до уваги.

Стверджує прокурор і про відсутність у вироку суду відносно ОСОБА_8 відповідної оцінки та мотивів прийнятого рішення.

У поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник просять оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення до 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Свої вимоги аргументують тим, що призначене судом покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців є занадто суворим, не відповідає особі обвинуваченого та ряду пом`якшуючих обставин.

Зокрема, обвинувачений під час досудового розслідування та судового розгляду визнав вину, надав зізнавальні показання, сприяв у розслідуванні злочину, щиро покаявся та просив вибачення у потерпілих.

Наголошують, що обвинувачений є особою молодого віку, має постійне місце проживання та намагався працевлаштуватися і стати на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційних скарг, прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника на підтримку поданих апеляційних скарг з підстав наведених у них, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника щодо законності та обґрунтованості судового рішення, провівши судові дебати та надавши обвинуваченим останнє слово, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню в силу наступних причин.

Висновки місцевого суду в частині доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 та правильності кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України, не оспорюються, а тому, в силу положень ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, а саме пом`якшення обвинуваченому покарання, оскільки покарання ОСОБА_9 у виді та в розмірі, визначеному вироком місцевого суду, належним чином мотивоване, з врахуванням вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Так, за правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинений злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження вчинення нових злочинів.

Покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_9 , на переконання колегії суддів, є законним та справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України, а тому підстав вважати призначене покарання надмірно суворим, про що зазначає у апеляційних скаргах сторона захисту, не вбачається.

Призначаючи обвинуваченому покарання, місцевий суд виходив із того, що ОСОБА_9 , маючи судимість за вчинення корисливого злочину проти власності, під час іспитового строку належних для себе висновків не зробив та продовжував вчиняти нові умисні злочини, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та схильність до вчинення суспільно небезпечних діянь.

Такі обставини дають підстави колегії суддів вважати, що зменшення строку відбування покарання не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також може створити у обвинуваченого та інших осіб схильність до вчинення аналогічних злочинів, хибне уявлення про безкарність за вчинення злочинів, і не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Приймаючи до уваги сукупність наведених обставин, колегія суддів не має сумнівів у тому, що визначена ОСОБА_9 форма та строк відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства є співмірною протиправному діянню, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, місцевим судом під час призначення обвинуваченому покарання, враховувалися обставини, якими обґрунтовуються апеляційні вимоги сторони захисту, з відповідною їх оцінкою.

Зокрема, судом взято до уваги те, що ОСОБА_9 визнав вину у скоєному, повернув частину викраденого майна потерпілій, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Вказані обставини стали підставою для призначення обвинуваченому покарання наближеного до мінімальної межі санкції ч.3 ст.185 КК України.

В свою чергу, стороною захисту не наведено переконливих доводів на обґрунтування того, що призначене ОСОБА_9 покарання є неправильним, явно несправедливим через його суворість, та того, що його молодий вік, постійне місце проживання та намагання працевлаштуватися, є тими обставинами, які істотно пом`якшують йому призначене покарання.

Таким чином, доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження не містять достатніх даних про порушення судом першої інстанції при розгляді провадження в частині призначення покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили б під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Колегія суддів погоджується також із тим, що в ході судового розгляду не встановлено об`єктивних доказів обізнаності ОСОБА_8 про те, що майно, яке він з ОСОБА_9 реалізовував, отримане кримінально протиправним шляхом.

Сам лише факт спільної реалізації викраденого ОСОБА_9 майна, за відсутності об`єктивних доказів обізнаності ОСОБА_8 з цим, викликає аргументовані сумніви щодо причетності обвинуваченого до інкримінованого йому злочину.

Посилання сторони обвинувачення у поданій апеляційній скарзі на показання свідка ОСОБА_14 про те, що двоє осіб приходили до нього та пропонували чоловічий годинник та ювелірні прикраси для продажу, а також показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про видачу ОСОБА_8 жіночого годинника під час проведення огляду, як на доказ обізнаності останнього із походженням даного майна, не приймаються до уваги колегією суддів, так як із змісту таких показань, жодної обізнаності обвинуваченого не вбачається.

Колегія суддів враховує, що чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих або інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Однак зазначає, що досліджені місцевим судом докази сторони обвинувачення, ні прямо, ні опосередковано не підтверджують поза розумним сумнівом в діях ОСОБА_8 ознак суб`єктивної сторони складу інкримінованого йому злочину.

Незгода ж прокурора з оцінкою наданих суду доказів, не може свідчити про те, що їх досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Що стосується доводів прокурора про неврахування судом показань ОСОБА_8 під час його допиту на досудовому розслідуванні, то вони, в силу вимог ч.4 ст.95 КПК України, не можуть бути покладені в основу судового рішення, адже суд обґрунтовує свої висновки лише на показаннях, які надані безпосередньо під час судового засідання.

Таким чином, достовірних, достатніх і переконливих доказів про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України, не здобуто, а тому місцевим судом обґрунтовано його виправдано за даним обвинуваченням.

Доводи прокурора про порушення судом першої інстанції вимог п.3 ч.1 ст.374 КПК України, в частині виправдання ОСОБА_8 , а саме посилання у резолютивній частині вироку на положення п.2 ч.1 ст.284 КПК України, на думку колегії суддів, не є суттєвим порушенням кримінального процесуального закону для скасування виправдувального вироку, з урахуванням того, що місцевим судом у мотивувальній частині вироку наведені належні мотиви та підстави виправдання обвинуваченого, в тому числі із посиланням на положення ст.ст.373 та 374 КПК України.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що суд чітко встановив та навів у своєму рішенні підставу для виправдання обвинуваченого, а саме: недоведеність того, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

У такому випадку відсутність у резолютивній частині вироку відносно ОСОБА_8 посилання на положення ст.ст.373 та 374 КПК України не може вважатися істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, який був би підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, у процесі перевірки матеріалів кримінального провадження, колегія суддів не встановила матеріальних чи процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду в частині виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 та виду і розміру призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 .

Відповідно і підстав для зміни чи скасування вироку суду щодо останніх не вбачається.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4