ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2982/21 Справа № 190/1323/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року про відмову в задоволенні подання щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 , (в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні сумісного подання ДУ «П`ятихатська виправна колонія № 122» та спостережної комісії Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .
Мотивуючи прийняте рішення, суд, оцінивши особу засудженого, який має 3 стягнення та 2 заохочення, характеризується задовільно, працевлаштований, до роботи ставиться добре, дійшов висновку що процес виправлення засудженого ОСОБА_5 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах, без ізоляції від суспільства, тому відмовив в задоволенні подання.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати, застосувати до нього вимоги ст. 81 КК України та звільнити умовно-достроково від відбування покарання.
В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_5 посилається на те, що, суд, відмовляючи в задоволенні подання, не надав належної оцінки тим обставинам, що за період відбуття покарання він характеризується позитивно, працевлаштований, дотримується встановлених правил внутрішнього розпорядку, ввічливих взаємовідносин з персоналом, приймає участь в організації виховних заходів та в реалізації програм диференційованого виховного впливу, має 3 стягнення та 2 заохочення, вину у вчиненому злочині визнав в повному обсязі та кається, внаслідок чого необгрунтовано відмовив в задоволенні подання установи про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого про безпідставну відмову у застосуванні щодо нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання про умовно-дострокове звільнення засудженого повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 27.02.2018, яким був засуджений за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України, до остаточного покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна. Початок строку відбування покарання 14.03.2018, кінець 14.05.2022.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні подання, судом першої інстанції враховано особу засудженого ОСОБА_8 , який має 2 заохочення та 3 стягнення, за період відбування покарання, характеризується задовільно, працевлаштований, до роботи ставиться добре, виконує поставлені завдання.
Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання, є недоцільним.
Разом з цим, вирішуючи питання обґрунтованості вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить й з того, що засуджений ОСОБА_5 хоча і характеризується задовільно та працевлаштований, однак за весь час відбування покарання має лише 2 заохочення та 3 стягнення, що у сукупності вказує на недоведення ним свого виправлення у повному обсязі.
При цьому, колегія суддів зауважує, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, є неспроможними, оскільки суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання.
Отже, надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 81 КК України.
З огляду на викладене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційної скарги, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту його проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4