04.10.2021 Єдиний унікальний № 371/185/20
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 1-кп/371/43/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2021 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

за участі

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке 27 серпня 2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000248, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миронівка Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, з неповною вищою освітою, навчаючогося в Маслівському аграрному коледжі ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського НАУ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до обвинувального акту, 27 серпня 2019 року близько 11 години 20 хвилин ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «OPEL» модель «MERIVA», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під час здійснення повороту праворуч з другорядної дороги по вулиці Сонячна міста Миронівка Київської області на головну дорогу по вулиці Соборності міста Миронівка Київської області проявив злочинну недбалість, оскільки в порушення вимог пунктів 10.1, 16.2, 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, введених в дію з 01 січня 2002 (далі - ПДР України, Правила дорожнього руху) перед зміною напрямку руху не переконався, що це не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зменшив швидкості руху та не зупинився, щоб доти йому дорогу, виїхав на пішохідний перехід, по якому в цей час з ліва на право відносно напрямку руху транспортного засобу рухалась ОСОБА_8 , та здійснив наїзд на неї.

Внаслідок наїзду, пішохід ОСОБА_8 отримала наступні тілесні ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму відкритого характеру, уламковий перелом кісток склепіння черепу, переломи кісток основи черепа, крововиливи під тверду і м`яку мозкові оболонки, в речовину і шлуночки головного мозку, які відповідно до висновку судово-медичного експерта №70/131 від 09 грудня 2019 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння та за звичайного перебігу.

17 вересня 2019 року пішохід ОСОБА_8 не приходячи до свідомості померла у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії Комунального некомерційного підприємства Миронівської районної ради «Миронівська центральна районна лікарня».

Тілесні ушкодження, яких зазнала ОСОБА_8 в наслідок наїзду обвинуваченим, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням наслідків у вигляді її смерті.

Такими своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, передбачені Правилами дорожнього руху, а саме:

?пункт 10.1 ПДР України, відповідно до якого перед будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

?пункт 16.2 ПДР України, відповідно до якого на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає;

?пункт 18.1 ПДР України, відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

У відповідності до ч. 2 та ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Аналіз норм ст. ст. 22, 26, 84-86, 92, 95, 337 КПК України в їх змістовному зв`язку із нормою ст. 349 КПК України дає підстави дійти до висновку, що суд розглядає кримінальне провадження лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, при цьому обов`язок по доведенню вини обвинуваченого покладається на прокурора, який як і сторона захисту вільний у наданні доказів, якими він обстоює свою правову позицію, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків проте не підміняє їх, досліджує лише ті докази, які надані сторонами кримінального провадження.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази треба дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого, кваліфікацію його дій зазначених в обвинувальному акті, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд провів судовий розгляд провадження із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої та вивченням матеріалів, що характеризують особистість обвинуваченого, матеріали цивільного позову, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Під час допиту, в судовому засіданні обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав, підтвердив обставини вчинення злочину, викладені в обвинувальному акті, при цьому показав, що дійсно керуючи автомобілем повертаючи із вулиці Сонячна на вулицю Соборності, перетинаючи пішохідний перехід почув як закричала його сестра, після чого він відразу зупинився, повернувши голову він побачив, що на землі лежить жінка, після чого викликав поліцію, швидку медичну допомогу, до приїзду якої намагався надати останній медичну допомогу. Наїзд на пішохода здійснив з неуважності, оскільки відволікся на те щоб надати дорогу іншому автомобілю. Після вчинення ДТП надавав матеріальну допомогу потерпілій стороні, зокрема купляв ліки, які необхідні були ОСОБА_8 для лікування, а після її смерті в якості компенсації моральної шкоди сплатив потерпілій кошти, в розмірі 100 000 гривень. Решту 150 000 гривень планує виплатити до кінця року. Цивільний позов визнає частково, зокрема в частині стягнення із нього моральної шкоди, а в частині стягнення із нього матеріальної шкоди вважає, що вона повинна бути стягнута із страхової компанія, в якій застрахована його цивільна відповідальність на випадок скоєння ДТП.

Під час допиту в судовому засіданні потерпіла повідомила, що у наслідок скоєння ДТП обвинуваченим, від отриманих травм померла її мама. Потерпіла не заперечувала того факту, що обвинувачений під час перебування ОСОБА_8 в медичному закладі надавав допомогу купуючи медикаменти на її лікування. Крім того, підтвердила, що обвинувачений дійсно частково виплатив їй кошти близько 100 000 гривень. Щодо покарання обвинуваченого своєї думки не висловила, поклавшись в цьому питанні на розсуд суду.

Із матеріалів цивільного позову вбачається, що дочка ОСОБА_8 ОСОБА_6 у наслідок вчинення ДТП понесла матеріальні витратив на лікування її матері в загальному розмірі 27 034 гривні 89 копійок.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що обвинувачений ОСОБА_4 27 серпня 2019 року близько 11 години 20 хвилин керуючи автомобілем марки «OPEL» модель «MERIVA», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під час здійснення повороту праворуч з другорядної дороги по вулиці Сонячна міста Миронівка Київської області на головну дорогу по вулиці Соборності міста Миронівка Київської області порушив правила безпеки дорожнього руху, передбачені пунктами 10.1, 16.2, 18.1 розділу 34 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , що спричинило їй тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми відкритого характеру, уламкового перелому кісток склепіння черепу, переломів кісток основи черепа, крововиливи під тверду і м`яку мозкові оболонки, в речовину і шлуночки головного мозку, від яких вона померла у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії Комунального некомерційного підприємства Миронівської районної ради «Миронівська центральна районна лікарня», у наслідок чого потерпілій ОСОБА_6 було завдано матеріальну шкоду в розмірі 27 034 гривні 89 копійок.

За таких обставин суд вважає доведеним вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, який полягає у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху, яке спричинило смерть одного потерпілого.

При розгляді даної справи судом було детально вивчено та проаналізовано докази, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема:

Згідно вимоги про судимість від 18 вересня 2019 року № 5479/109/1011/02, ОСОБА_4 раніше не судимий (а.с. 143).

Відповідно копії паспорту НОМЕР_2 виданого 04 травня 2016 року Миронівським РС УДМС України в Київській області, ОСОБА_4 , є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 144-145).

Згідно з довідкою нарколога обвинувачений ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікаря нарколога не знаходиться (а.с. 147).

Відповідно до довідки психіатра обвинувачений ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікаря психолога не знаходиться (а.с. 146).

Згідно характеристики Миронівської міської ради Київської області від 25 вересня 2019 року № 02-51/182, за час проживання на території м. Миронівка на ОСОБА_4 скарги від жителів міста не надходили (а.с. 148).

Відповідно до характеристики, виданої Маслівським аграрним коледжом ім.. П.Х. Гаркавого Білоцерківського НАУ від 20 вересня 2019 року, ОСОБА_4 характеризується із позитивної сторони, як добра, ввічлива та порядна людина, яка не має тенденцій до протиправної, антисуспільної поведінки (а.с. 149).

Під час розгляду кримінального провадження, судом не встановлено обставин, які, у відповідності до ст. ст. 36-49 Кримінального кодексу України, виключають злочинність діяння обвинуваченого, а також підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбачених ст. ст. 44-49 Кримінального кодексу України.

Крім того, під час розгляду справи, судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого примусового лікування, а також обставин, які свідчать про те, що обвинувачений вчинив вищезазначений злочин у стані не осудності чи обмеженої осудності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У відповідності до ст. ст. 65, 66 Кримінального кодексу України суд вважає можливим визнати щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданої моральної шкоди та активне сприяння розкриттю злочину обставинами, що пом`якшують покарання за скоєне.

У відповідності до ст. ст. 35, 65, 67 Кримінального кодексу України судом не встановлено обставин, що обтяжують покарання за скоєне.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, відсутність обставин, що обтяжують покарання за скоєне, наявність трьох обставин, що пом`якшують покарання за скоєне, особу обвинуваченого: його молодий вік, стан здоров`я, соціальне становище, позитивні характеристики як за місцем проживання так і за місцем навчання, а також притягнення його до кримінальної відповідальності вперше.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданої потерпілій моральної шкоди, позицію потерпілої, за якою вона не наполягає на реальному відбутті покарання, наслідки суспільно-небезпечного діяння, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів буде призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі, без позбавленя права керування, із звільненням його від реального відбуття покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 Кримінального кодексу України, та покладенням на засудженого обов`язків, передбачених ст. 76 Кримінального кодексу України.

Таке покарання одночасно забезпечать притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за скоєне в міру його вини (буде досягнуто мету покарання), надасть йому можливість довести те, що він не становить небезпеки для суспільства, можливість його перевиховання та виправлення без ізоляції від суспільства, в умовах здійснення органом пробації контролю за поведінкою засудженого під час іспитового строку, а також забезпечить можливість своєю працею заробляти та продовжити відшкодування потерпілій шкоду завдану в наслідок вчинення злочину.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів становлять 3 925 гривень 25 копійок (а.с. 140-142), які слід покласти на засудженого.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Обвинуваченому під час проведення підготовчого судового засідання запобіжний захід не обирався.

Під час підготовчого судового засідання потерпіла ОСОБА_6 заявила цивільний позов, за яким просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь майнову шкоду, завдану унаслідок вчинення злочину в розмірі 27 034 гривні 89 копійок, та моральну шкоду в розмірі 250 000 гривень.

Розглянувши кримінальне провадження, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме:

27 серпня 2019 року близько 11 години 20 хвилин керуючи автомобілем марки «OPEL» модель «MERIVA», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під час здійснення повороту праворуч з другорядної дороги по вулиці Сонячна міста Миронівка Київської області на головну дорогу по вулиці Соборності міста Миронівка Київської області порушив правила безпеки дорожнього руху, передбачені пунктами 10.1, 16.2, 18. 1 розділу 34 Правил дорожнього руху, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , від чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми відкритого характеру уламкового перелому кісток склепіння черепу, переломів кісток основи черепа, крововиливи під тверду і м`яку мозкові оболонки, в речовину і шлуночки головного мозку, від яких вона померла у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії Комунального некомерційного підприємства Миронівської районної ради «Миронівська центральна районна лікарня».

У відповідності до матеріалів цивільного позову, потерпіла ОСОБА_6 витратила 27 034 гривні 89 копійок на придбання ліків своїй матері ОСОБА_8 у період коли вона перебувала на лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Миронівської районної ради «Миронівська центральна районна лікарня» (а. с. 90-110).

Тобто, у наслідок вчинення ОСОБА_4 злочину, потерпілій ОСОБА_6 було завдано майнову шкоду в загальному розмірі 27 034 гривні 89 копійок, яка полягає у здійсненні витрат на придбання ліків для лікування її матері ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (ст. 1177 Цивільного кодексу України).

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні (ч. 2 ст. 127 КПК України).

За правилами вказаних норм законодавства, майнова шкода, завдана фізичній особі протиправними, винними діями відповідача, може бути стягнута судом з нього на користь фізичної особи, якій заподіяно майнову шкоду.

За таких обставин суд приходить до висновку про існування права позивача ОСОБА_6 на стягнення із відповідача ОСОБА_4 матеріальної шкоди в розмірі 27 034 гривні 89 копійок, які вона зазнала у наслідок вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Проте, як вбачається із Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО/ №5644441, між обвинуваченим ОСОБА_4 та ПАТ «НАСК «Оранта» 19 серпня 2019 року укладено договір страхування, за яким останнє зобов`язане виплатити замість страховика матеріальну шкоду, що не перевищує 100 000 гривень, за виключенням франшизи в розмір 1 000 гривень.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 2 ст. 416 ЦПК України передбачено, що у постанові Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 04 липня 2018 року по справі ЄУН 755/18006/15-ц дійшла наступних висновків.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як вбачається із листа ПАТ «НАСК «Оранта» від 06 листопада 2019 року №09-03-09/11210, цей суб`єкт страхування, із яким у відповідача укладено договір страхування, фактично підтвердив виникнення обов`язку з виплати страхового відшкодування за завдану ОСОБА_4 майнову шкоду, згідно умов договору.

Таким чином, у зв`язку із тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 щодо заподіяння майнової шкоди застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним з ПАТ «НАСК «Оранта», то матеріальна шкода в розмірі 26 034 гривні 89 копійок (без врахування франшизи) повинна бути виплачена ПАТ «НАСК «Оранта», а не ОСОБА_4 .

Із ОСОБА_4 на користь потерпілої слід стягнути лише майнову шкоду в розмірі 1 000 гривень, оскільки у відповідності до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного з ПАТ «НАСК «Оранта», становить 1 000 гривень.

За таких обставин позовна вимога ОСОБА_6 про стягнення саме із ОСОБА_4 на її користь майнової шкоди в розмірі 27 034 гривні 89 копійок підлягає задоволенню лише в частині стягнення 1 000 гривень (франшизи).

Позовна вимога про стягнення із ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 250 000 гривень також підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

В судовому засіданні ОСОБА_4 визнав позов ОСОБА_6 в частині заподіяння їй у наслідок смерті матері від вчинення ним злочину моральної шкоди в розмірі 250 000 гривень.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Зважаючи на те, що сторони по справі визнали, що у наслідок смерті ОСОБА_8 від вчинення обвинуваченим злочину, потерпілій ОСОБА_6 було завдано моральну шкоду в розмірі 250 000 гривень, то суд приходить до висновку, що ця обставина є встановленою та доведенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 КПК України обвинувачений має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому внаслідок кримінального правопорушення.

Як вбачається із фіскальних чеків Укрпошти (а.с. 162-163), обвинувачений в добровільному порядку сплатив потерпілій 100 000 гривень у якості компенсації спричиненої їй у наслідок вчинення злочину моральної шкоди.

Факт часткової сплати обвинуваченим моральної шкоди, в судовому засіданні підтвердила потерпіла ОСОБА_6 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити в частині стягнення із ОСОБА_4 моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, в розмірі 150 000 гривень, в задоволенні решти позову слід відмовити у зв`язку із добровільним відшкодуванням обвинуваченими 100 000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 1166, 1190, 1194 Цивільного кодексу України, ст. 82 ЦПК України, ст. ст. 33, 183, 318, 322, 337, 349, 368, 369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

1.Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, призначивши йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

2.На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, визначивши йому іспитовий строк у 2 (два) роки.

3.Згідно п. п 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: протягом строку випробування періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4.Цивільний позов задовольнити частково.

5.Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків: НОМЕР_4 , майнову шкоду в розмірі 1 000 гривень.

6.Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків: НОМЕР_4 , моральну шкоду в розмірі 150 000 гривень.

7.У задоволенні решти позову відмовити.

8.Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , на користь держави Україна витрати на залучення експертів в сумі 3 925 (три тисячі дев`ятсот двадцять п`ять) гривень 25 копійок.

9.Після набрання вироком законної сили скасувати арешт автомобіля марки «OPEL» модель «MERIVA», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Богуславського районного суду Київської області від 30 серпня 2019 року.

10.Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику прокурору, потерпілій її представнику.

11.Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

12.Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_1
ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ
Суддя ОСОБА_1