ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/361/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши 23 вересня 2021 р. у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду в м. Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 вересня 2021 р.,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 вересня 2021 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , яке погоджено з прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не працює, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням розміру застави в сумі 113 500 (сто тринадцять тисяч п`ятсот) грн. та покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення.

Датою закінчення дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання вартою зазначено до 16 год. 59 хв. 31.10.2021.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

У свої апеляційній скарзі апелянт вказує, що позиція сторони обвинувачення щодо наявності ризиків поведінки підозрюваної є необґрунтованими та належним чином не доведені.

Зазначає, що слідчим суддею не враховано тих обставин, що підозрюваний є особою молодого віку, наявності постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, має на утриманні дитину, брата, екс дружину, цивільну дружину, відсутня шкода, завдана злочином.

Вважає, що слідчим суддею належним чином не обґрунтовано, в чому саме полягають ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а лише формально описав такі з посиланням на припущення.

На думку апелянта, такий підхід до вирішення справи суперечить практиці ЄСПЛ, зокрема у справах «Бойченко проти Молдови» №41088/05 від 11 липня 2006 року, згідно якої суд відзначає, що в цій справі суди першої та другої інстанції, ухвалюючи рішення про тримання заявника під вартою й продовження строку останнього, посилались на відповідну норму закону, не вказуючи підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини.

Крім цього, апелянт не погоджується з посиланням слідчого судді на одну із підстав обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме суворість покарання, передбаченого за вчинення даного злочину.

На переконання апелянта, дане твердження слідчого судді суперечить встановленій судовій практиці ЄСПЛ, зокрема у справі «Мамедова проти Росії» №7064/05 від 01 червня 2006 року, де йдеться про те, що суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до 2 абзацу частини 3 статті 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області встановлено, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів справи, слідчим відділом Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001230 від 02.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

02.09.2021 близько 20:52 працівниками НГУ у парку Здоров`я в м. Тернополі, виявлено ОСОБА_7 , який зберігав при собі з метою подальшого збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс.

В ході досудового розслідування встановлено, що при невстановлених слідством обставинах місці та часі у ОСОБА_7 , виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс з метою його подальшого збуту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, при невстановлених слідством обставинах місці та часі ОСОБА_7 в порушення вимог ст. 7 Закону України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори від 15.02.1995 незаконно придбав 60 (шістдесят) згортків обмотаних клейкою стрічкою типу скотч, а саме 10 (десять) згортків червоного кольору, в яких містились прозорі безбарвні полімерні пакетики на застібку з порошкоподібною речовиною білого кольору, 11 (одинадцять) згортків синього кольору, в яких містились прозорі безбарвні полімерні пакетики на застібку з речовиною зеленого кольору, рослинного походження, 5 (п`ять) згортків жовтого-червоного кольору, в яких містились чорні полімерні пакетики із надписом на їх поверхні HASLAS з предметом у вигляді таблетки світло-синього кольору трикутної форми, 5 (п`ять) згортків чорного кольору, в яких містився чорний полімерний пакет із надписом на їх поверхні HASLAS з речовиною зеленого кольору рослинного походження, 5 (п`ять) згортків синьо-білого кольору, в яких містились прозорі безбарвні полімерні пакетики на застібку з порошкоподібною речовиною білого кольору, 15 (п`ятнадцять) згортків жовтого кольору, в яких містились прозорі безбарвні полімерні пакетики на застібку з порошкоподібною речовиною білого кольору, 5 згортків білого кольору, в яких містились прозорі безбарвні полімерні пакетики на застібку з кристалічною речовиною білого кольору, 3 (три) згортки зелено-білого кольору, в яких містились прозорі безбарвні полімерні пакетики на застібку з кристалічною речовиною білого кольору, 1 (один) згорток чорного кольору із жовтою полосою, в якому містився чорний полімерний пакет із надписом на їх поверхні HASLAS з маркою червоного кольору, які зберігав при собі, з метою збуту.

02.09.2021 близько 17:00 год. працівниками УБН в Тернопільській області ДБН НП України, які здійснювали відпрацювання оперативної зони обслуговування в м.Тернопіль, а саме на відстані близько 100 м від приміщення магазину «Квітоцентр» за адресою: м. Тернопіль, вул. Текстильна, 42 було виявлено ОСОБА_7 , який в цей момент розкладав за даною адресою так звані «закладки».

Надалі, під час огляду місця події 02.09.2021 з 20.08 год. по 20.32 год. ОСОБА_7 добровільно видав три згортки, один із яких обмотаний клейкою стрічкою типу «скотч» зеленого кольору, а два інші обмотані клейкою стрімкою типу «скотч» червоного кольору, в якому містились світло-зелений полімерний пакет на застібку із фіолетовою смужкою, в середині якого знаходилася порошкоподібна речовина білого кольору, що містить в своєму складі PVР (І-фелін-2-ніролідип-1-іл-пентаи-1-он) таблиця І, список №2, що відноситься до психотропних речовин, обіг яких заборонено, маса якого в перерахунку на діючу речовину становить 0,6819 грама, які ОСОБА_7 зберігав при собі, з метою збуту.

Згідно ст. 2. 7 Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 та Списку № 2 Таблиці № 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000. РVР (І-фелін-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг якого заборонено.

03.09.2021 о 16 год. 59 хв. ОСОБА_7 було затримано у порядку ст. 208 КПК України.

03.09.2021 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх вказаних вище обставин.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні «К. Г. проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому тлумачення поняття «обґрунтованість» буде залежати від усіх обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства»).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з необхідністю на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи (рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства»).

Виходячи з наведеного і надаючи оцінку матеріалам провадження, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, яке підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001227 від 02.09.2021; протоколи огляду місця події від 02.09.2021; висновок експерта за результатами експертизи матеріалів, речовин та виробів №СЕ19/120-21/9050-НЗПРАП від 03.09.2021; протоколи допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 від 03.09.2021; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03.09.2021; інші матеріали досудового розслідування в їх сукупності.

Колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Феррарі-Браво проти Італії» заява №9627/81 від 14 березня 1984 року, відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

При цьому колегія суддів зазначає, що на даній стадії провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою відповідно до ч. 2 даної статті є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Окрім наявної обґрунтованої підозри слідчий суддя правильно врахував, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, наведені слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доведені прокурором в судовому засіданні, а саме: підозрюваний може незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні; переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

При цьому ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Надаючи оцінку можливості підозрюваному ОСОБА_7 переховуватися від слідства та суду, колегія суддів зазначає, що даний ризик є доведеним, оскільки ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду у зв`язку з тим, що останній усвідомлює міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Надаючи оцінку можливості підозрюваним ОСОБА_7 вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів погоджується із твердженням слідчого судді, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення вчинене з корисливих мотивів, що дає підстави вважати наявним даний ризик в межах кримінального провадження щодо нього.

Тому, враховуючи вищезазначене, твердження апеляційної скарги підозрюваного, що слідчим не доведено, а слідчим суддею не обґрунтовано наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України у даному кримінальному провадженні, є безпідставними.

Слідчий суддя вважав, що дані ризики є досить вірогідними та доведеними стороною обвинувачення, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, врахувавши вагомість наданих доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 злочину, його вік, стан здоров`я дійшов обґрунтованого висновку, що відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому колегія суддів наголошує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування по даній конкретній справі з урахуванням особи підозрюваного та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який навіть з урахуванням презумпції невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, - підстав для застосування до ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає, в тому числі з огляду на ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому підозрюється ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 307 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, який відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката про те, що сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується підозрюваному, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя, вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу, оцінив у сукупності як наявність обґрунтованої підозри та тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватою, так і існування викладених вище ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням даних про особу підозрюваного та встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, що в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Матеріали провадження не містять даних, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При обранні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави ОСОБА_7 слідчим суддею враховано, що в матеріалах провадження відсутні дані про великі прибутки ОСОБА_7 внаслідок діяльності, яка поставлена йому у провину, грошові заощадження, наявність у власності його або членів сім`ї цінного майна.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із слідчим суддею в частині визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_7 , в розмірі п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 113 500 (сто тринадцять тисяч п`ятсот) грн. із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України у випадку її внесення.

З огляду на викладене слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зазначені в апеляційній скарзі підстави, з яких захисник підозрюваного просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Доказів на спростування висновків слідчого судді в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 309, 407 ч. 3 п. 1, ч.1 ст. 418, ст. ст. 419, 422 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 вересня 2021 р., якою до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням розміру застави в сумі 113 500 (сто тринадцять тисяч п`ятсот) грн. та покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення, - без змін.

Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді