ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/28/21 Справа № 701/22/19 Категорія: ч.2 ст.286 КК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі: прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
адвокатаОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_10 на вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 15 березня 2019 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин Литовської Республіки, не одружений, працюючий робітником фермерського господарства Роми Генєнє, Литовська Республіка, раніше не судимий, -

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком один рік шість місяців.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна на підставі ухвали Маньківського районного суду Черкаської області від 29.08.2018 скасований.

Захід забезпечення кримінального провадження у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_7 скасований.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 2 288 грн. 00 коп., за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 4-000964 від 04.12.2018; 2 288 грн. 00 коп. за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 4-000961 від 05.12.2018, 2 288 грн. 00 коп. за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 4-000962 від 03.12.2018; 2 288 грн. 00 коп. за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи № 4-000960 від 18.12.2018; 1 144 грн. 00 коп. за проведення судової автотехнічної експертизи № 4-001032 від 27.12.2018.

Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_11 , 27 серпня 2018 року близько 02 години 00 хвилин, в порушення вимог пунктів 2.3 б), 2.9 а) та 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, керуючи автомобілем «BMW - 7L» іноземний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по лівій смузі руху автодороги Київ-Одеса, зі сторони м. Київ у напрямку м. Одеса, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, а тому знаходячись на 178 кілометрі + 800 метрів вказаної автодороги, в адміністративних межах с. Нестерівка Маньківського району Черкаської області, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення із задньою частиною автомобіля «Mercedes Sprinter 412D» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 , який рухався попереду нього, в попутному напрямку, після чого останній зіткнувся з напівпричепом «KOGEL SN24» реєстраційний номер НОМЕР_3 приєднаним до автомобіля «MAN TGA 18.400» реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався попереду них, в правій смузі руху, в попутному напрямку.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «BMW-7L» іноземний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_14 , згідно висновку експерта №05-7-02/331 від 27.08.2018, отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми, яка супроводжувалась розтрощенням кісток і м`яких тканин лицевого черепа, розтрощенням кісток мозкового черепа, забоєм і розмізченням головного мозку з підоболонковими крововиливами, розмізченням м`яких тканин правого плеча, саднами голови і шиї, саднами і забійною раною верхніх кінцівок від яких загинув на місці пригоди.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «BMW - 7L» іноземний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_15 , а саме вимог пунктів 2.3 б), 2.9 а) та 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, згідно висновку експерта №4/1032 від 27.12.2018, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_16 .

Прокурор відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу в якій, не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_7 , просила вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 15.03.2019 щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. В решті просила вирок місцевого суду залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляції прокурор зазначила, що не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому злочину, вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Так, ОСОБА_17 інкриміновано вчинення тяжкого правопорушення, за яке кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 8 років, тобто особи, які вчинили такий злочин, мають нести суворе покарання.

Однак, суд зазначені вимоги закону в достатній мірі не врахував та дійшов хибного, на думку апелянта, переконання, що виправлення винного можливе за умови застосування положень ст. 75 КК України без реального відбування покарання. Судом не в повній мірі враховано обставини, що істотно впливають на ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_11 , вчинив тяжкий злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, цілком усвідомлюючи свій фізіологічний стан, діючи самовпевнено, фактично передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, легковажно розраховуючи на їх відвернення, сів за кермо після вживання алкогольних напоїв, піддаючи тим самим ризику, як своє, так і життя інших осіб, у результаті чого пасажир керованого ним транспортного засобу ОСОБА_14 загинув від отриманих тілесних ушкоджень.

З вироку суду вбачається, що судом першої інстанції за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_17 призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортним засобом, та на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.

Одночасно, судом при винесенні вироку щодо обвинуваченого не застосовано додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, що при обставинах даної події було б доцільно та необхідно, зважаючи на суспільну небезпеку даного кримінального правопорушення є недостатнім для попередження вчинення ним нових аналогічних злочинів та виправлення обвинуваченого.

Таким чином, суд призначив покарання невідповідне тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості.

В запереченні захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на апеляційну скаргу прокурора зазначається, що вказана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки обвинувачений ОСОБА_11 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, попросив вибачення у рідних загиблого, повністю відшкодував спричинену шкоду потерпілому ОСОБА_18 , а також батькам та рідній сестрі загиблого і примирився з потерпілим. ОСОБА_19 позитивно характеризується по місцю роботи, на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, дружина та батьки похилого віку. Потерпілий у кримінальному проваджені ОСОБА_20 , батько загиблого ОСОБА_21 , мати загиблого Вілія Паулаускієнє, сестра загиблого ОСОБА_22 заключили угоду про примирення під час досудового слідства з ОСОБА_23 та просили суд застосувати найменше покарання, або більш легке покарання, яке передбачене ст. 69 КК України, без позбавлення волі і без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В запереченні обвинуваченого ОСОБА_7 на апеляційну скаргу прокурора зазначається, що вказана апеляційна скарга не підлягає до задоволення. Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, повністю визнав свою вину. Вважає, що дане кримінальне правопорушення вчинене ним з необережності, дана подія є для нього особистою трагедією, оскільки в результаті його необережних дій загинула людина. Також зазначає, що він активно брав участь у досудовому розслідуванні та вживав всіх необхідних заходів для завершення слідства у найкоротший час. При цьому виконував та продовжує виконувати всі покладені на нього процесуальні обов`язки. Також зазначає, що у нього є постійне місце проживання в Україні, для забезпечення виконання вироку Маньківського районного суду Черкаської області від 15.03.2019.

Вважає, що місцевим судом вірно встановлено пом`якшуючі його вину обставини: щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, а також його позитивну характеристику за місцем роботи та має на утриманні двох неповнолітніх дітей і батьків похилого віку. ОСОБА_11 зазначає, що він працює робітником у фермерському господарстві «Роми Генєнє» і посвідчення водія йому необхідне, оскільки він за своїми обов`язками керує усіма видами транспорту, які є в розпорядженні фермерського господарства, а крім цього транспортує вирощену продукцію та шукає місця її збуту. Без посвідчення водія він втратить роботу, а іншої робітничої спеціальності у нього немає. Зазначає, що місцевим судом враховано всі пом`якшуючі його вину обставини, а також клопотання потерпілого та його не було позбавлено права керування транспортними засобами, що дає йому змогу працювати, утримувати своїх дітей та надавати допомогу батькам загиблого.

Потерпілий ОСОБА_20 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги прокурора на вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 15.03.2019 щодо ОСОБА_7 відмовити, а вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 15.03.2019 щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

В обґрунтування доводів свого заперечення вказує, що ОСОБА_19 та його покійний брат ОСОБА_24 були друзями дитинства, його сім`я та він особисто пробачили обвинуваченого і не бажають, щоб він був позбавлений волі.

Вважає вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 законним, а тому не підтримує апеляційну вимогу прокурора про скасування вироку місцевого суду щодо цього обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора із вказаних у ній мотивів, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_10 підлягає до часткового задоволення, а вирок місцевого суду до часткового скасування з постановленням нового вироку в частині призначення покарання з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з апеляційної скарги, висновок суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, прокурор не оскаржує.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення виключно з підстав відповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
При цьому, порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок м`якості, колегія суддів вважає, що вони частково заслуговують на увагу.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Окрім того, зі змісту ч. 1 ст.75 КК України вбачається, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано не було.
Так, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_17 врахував особу обвинуваченого, його позитивну характеристику за місцем роботи, те, що в нього на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей і вважав за необхідне, враховуючи думку потерпілого та думку батьків і рідної сестри загиблого, які уклали з обвинуваченим угоду про примирення на досудовому розслідуванні, яку передбачає чинне законодавство Литовської Республіки, громадянами якої є обвинувачений та потерпіла сторона, згідно якої потерпіла сторона просила обрати покарання не пов`язане з реальним позбавленнями волі та не призначати йому покарання у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, та просили звільнити його від кримінальної відповідальності чи застосувати найменше покарання, або більш легке покарання, яке передбачено в ст. 69 КК України, призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки рід його роботи пов`язаний із керуванням транспортними засобами і у випадку позбавлення його прав керування транспортними засобами він буде обмежений у можливості забезпечувати життєдіяльність себе та його сім`ї, а також у наданні допомоги потерпілій стороні.
В якості обставин, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.
В якості обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України.
Між тим, на переконання колегії суддів суду апеляційної інстанції, місцевий суд не надав належної оцінки непоправним наслідкам протиправних дій ОСОБА_7 , які спричинили загибель людини. Окрім цього, поза достатньою увагою місцевого суду залишились й обставини кримінального провадження, згідно з якими ОСОБА_11 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому покарання, призначене із застосуванням ст.75 КК України не буде справедливим та не відповідатиме його меті - виправленню та попередженню вчинення обвинуваченим нових злочинів.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з вимогами ч. 1 ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначив обвинуваченому ОСОБА_17 занадто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та його особі, колегія суддів вбачає підстави скасувати оскаржуване судове рішення в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині.
Призначаючи покарання ОСОБА_17 колегія суддів враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, обставини його вчинення, зокрема грубе порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України щодо безпечності руху, наслідків вчиненого - у виді смерті ОСОБА_25 , а також особу обвинуваченого, у якого на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем роботи.
В якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого колегія суддів враховує його щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків.

В якості обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, колегія суддів враховує вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, також колегія суддів враховує ступінь алкогольного сп`яніння, відповідно до акту №1144 в крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в концентрації 2,47 проміле, що майже відповідає стану сильного алкогольного сп`яніння.

Наведені дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, дають колегії суддів підстави для призначення ОСОБА_17 покарання в мінімальних межах, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Зазначене покарання колегія суддів вважає справедливим, таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для повного задоволення апеляційних вимог прокурора про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, визнаючи їх, з огляду на всі обставини провадження безпідставними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, п.3 ч.1 ст.407, 409, 414, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -
з а с у д и л а :

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 15 березня 2019 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_17 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 /три/ роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_17 обчислювати з дня його фактичного затримання.

В іншій частині вирокМаньківського районного суду Черкаської області від 15 березня 2019 року, щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту його проголошення апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_15 в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий:

Судді: