Справа № 629/6815/21
Провадження № 1-кс/629/1186/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,-

встановив:

02.12.2021 ОСОБА_3 , в порядку ст.303 КПК України, звернулася до слідчого судді із скаргою на бездіяльність посадових осіб Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, за її заявою від 24.11.2021. Свою скаргу мотивує тим, що вона разом з двома неповнолітніми дітьми проживає разом, є одинокою матір`ю, в зв`язку з цим перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області і отримувала державну соціальну допомогу на дітей одиноким матерям відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». В провадженні Лозівського міськрайонного суду Харківської області перебуває цивільна справа за позовом Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області до неї, ОСОБА_3 про стягнення надміру виплачених бюджетних коштів в розмірі 20263 грн., у зв`язку із неподанням відомостей про дохід від продажу власної продукції тваринного походження (меду), що призвело до надмірної виплати бюджетних коштів. У зв`язку з непричетністю до продажу меду та неотриманням доходів, на які у своєму позові посилається позивач, остання 24.11.2021 звернулася до Лозівського ВРП ГУНП в Харківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення невідомими особами, які шахрайським шляхом скористалися її персональними даними та від її імені займались продажем меду та отримали дохід на загальну суму 98343,06 грн. Відомості про отримання нею доходу в розмірі 98343,06 грн. подало підприємство ТОВ «БІХАЙВ», за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с.Чернявка та ФОП ОСОБА_4 , який проводив закупівлю у неї меду за місцем знаходження: Луганська область, м.Старобельськ, вул.Новорубежанська, буд.63«А».
В судовому засіданні ОСОБА_3 на задоволенні скарги наполягала, з викладених у ній підстав.
Слідчий Лозівського РВП ГУНП в Харківській області не з`явився, причину неявки слідчому судді не повідомив, про час та день розгляду скарги був повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за його відсутності.
Слідчий суддя вивчивши документи, якими заявник обґрунтовує доводи скарги та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги виходячи з наступного.
Виходячи з вимог ст.1 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Як вбачається з матеріалів скарги, 24.11.2021 ОСОБА_3 звернулася до Лозівського РВП ГУНП в Харківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення невідомими особами, які, як на її думку, шахрайським шляхом скористалися її персональними даними, від її імені займались продажем меду та отримали дохід на загальну суму 98343,06 грн.
Відповідно до листа головного бухгалтера ТОВ «БІХАЙВ» ОСОБА_5 №246 від 03.09.2019, згідно до укладеного договору доручення на закупівлю сільськогосподарської продукції з ФОП ОСОБА_4 , їм було надано відповідний закупівельний акт з фізичною особою ОСОБА_3 на відповідні суми та виплату грошових коштів було здійснено на зазначені суми.
Згідно письмової відповіді начальника Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , звернення ОСОБА_3 було зареєстроване в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №12463 від 24.11.2021. Оскільки дане правопорушення неможливо кваліфікувати як шахрайство (ст.190 КК України), так як ФОП ОСОБА_4 проводив операції із здачі продукту від імені інших осіб, задля можливого приховування прибутку та ухилення від сплати податку, дане правопорушення підпадає під кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України, досудове розслідування якого, відповідно до ч.3 ст.216 КПК України, проводять слідчі органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства. У зв`язку з чим було направлено лист з копіями першочергових матеріалів перевірки керівнику Старобільскої ОДПІ ГУ ДФС у Луганскій області для прийняття рішення. А тому підстави для внесення відомостей в ЄРДР, відсутні.
В провадженні Лозівського міськрайонного суду Харківської області перебуває цивільна справа за позовом Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплачених бюджетних коштів в розмірі 20263 грн.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.
Відповідно до п.п.4,5 ч.5 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Особливістю предмета шахрайства є те, що ним може бути як чуже майно, так і право на таке майно. Право на майно може бути закріплене у різних документах, наприклад цінних паперам, довіреностях на право розпорядження майном, боргових зобов`язаннях, заповітах тощо. Про поняття права на майно див. коментар. викладений у Загальних положеннях до цього розділу.
Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.
За ознакою безпосередньої участі потерпілого у процесі незаконного вилучення майна шахрайство схоже з вимаганням, яке також передбачає передачу майна чи права на нього винній особі самим потерпілим. Однак, якщо при вимаганні потерпілий робить це вимушено, то при шахрайстві потерпілий переконаний у тому, що він розпоряджається майном за власною волею, у своїх інтересах або принаймні не на шкоду цим інтересам. Така його переконаність є результатом впливу на нього шахрая, а саме, введенням потерпілого в оману щодо правомірності передачі ним винному майна чи надання йому права на майно.
Добровільність при шахрайстві має уявний характер, оскільки вона обумовлена обманом. Якщо потерпілий у зв`язку з віком, фізичними чи психічними вадами або іншими обставинами не міг правильно оцінити і зрозуміти зміст, характер і значення своїх дій або керувати ними, передачу ним майна чи права на нього не можна вважати добровільною. Заволодіння майном шляхом зловживання цими вадами або віком чи станом потерпілого за наявності для того підстав може кваліфікуватися як крадіжка, а одержання права на майно за таких обставин - розглядатися як недійсна угода (ст.51,52,54,55 ЦК).
Способами вчинення шахрайства є: 1) обман; 2) зловживання довірою.
Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Таким чином, обман може мати як активний (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей про певні факти, обставини, події), так і пасивний (умисне замовчування юридичне значимої інформації) характер. У другому випадку для наявності шахрайства необхідно встановити, що бездіяльність винного призвела до помилки потерпілого щодо обов`язковості або вигідності передачі майна (права на майно) шахраєві, була причиною добровільної передачі потерпілим майнових благ. Якщо особа заволодіває чужим майном, свідомо скориставшись чужою помилкою, виникненню якої вона не сприяла, вчинене не може визнаватися шахрайством. За певних обставин (у разі, якщо таке майно має особливу історичну, наукову, художню чи культурну цінність) такі дії можуть бути кваліфіковані за ст.193.
Змістом обману як способу шахрайства можуть бути різноманітні обставини, стосовно яких шахрай вводить в оману потерпілого. Зокрема, це може стосуватися характеристики певних предметів, зокрема їх кількості, тотожності, дійсності (обман у предметі), особистості винного або інших осіб (обман у особі), певних подій, юридичних фактів, дій окремих осіб тощо. За своєю формою обман може бути усним, письмовим, виражатися у певних діях (підміна предмета, його фальсифікація тощо), у тому числі конклюдентних, різновидом шахрайського обману судова практика визнає фіктивне представництво, за якого винний, створюючи враження про свою належність до того чи іншого підприємства, має на меті укласти договори й отримати гроші без поставки товару або, навпаки, одержати товар без належної його оплати.
До найбільш поширених випадків застосування обману як способу шахрайства належать: вчинення різних угод щодо рухомого і нерухомого майна (купівля-продаж, оренда), коли потерпілому передається фальсифікований товар або предмети гіршої якості, або ж предметом угоди виступають фіктивні предмети, які не існують Е об`єктивній реальності або не належать винній особі; незаконне отримання пенсій, субсидій, інших видів соціальної допомоги на підставі підроблених документів: обманне отримання попередньої оплати (авансу) за надання товарів чи послуг.
Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником чи володільцем майна. Такі стосунки можуть виникати внаслідок особистого знайомства, родинних або дружніх зв`язків, рекомендацій інших осіб, зовнішньої обстановки, цивільно-правових або трудових відносин, соціального статусу винного чи інших осіб тощо. Як шахрайство, вчинене шляхом зловживання довірою, слід розглядати отримання кредиту, попередньої оплати за товари чи виконання робіт (авансу), укладення договору позики, укладення договору прокату тощо без наміру повернути отримані кошти чи інші матеріальні цінності, виконати відповідну роботу, повернути борг чи отримані у користування речі.
Отримання майна під умовою виконання якого-небудь зобов`язання може кваліфікуватися як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала мету його присвоїти, а зобов`язання - не виконувати. Зокрема, якщо винна особа отримує від іншої особи гроші чи інші цінності нібито для передачі посадовій особі як хабар, маючи намір не передавати їх, а привласнити, вчинене належить кваліфікувати як шахрайство. Якщо при цьому винний схилив хабародавця до замаху на дачу хабара, його дії слід також кваліфікувати за відповідними частинами статей 15,27 і ст.369.
Обман чи зловживання довірою при шахрайстві застосовуються винним з метою викликати у потерпілого впевненість про вигідність або обов`язковість передачі йому майна чи права на нього. Отже, обов`язковою умовою визнання обману чи зловживання довірою ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно. Якщо обман використовується для досягнення іншої мети, наприклад для створення умов для наступного заволодіння майном усупереч волі потерпілого, полегшення доступу до майна (для проникнення у відповідне приміщення тощо) і безпосередньо не обумовлює перехід майна або права на нього до винного, він не може визнаватися способом шахрайства. Такі дії слід розцінювати як крадіжку або інший злочин проти власності.
Не утворює складу шахрайства використання підроблених документів не з метою заволодіння майном чи правом на нього, а для досягнення іншої мети, наприклад для працевлаштування. У разі зайняття особою відповідної посади за допомогою підроблених документів і фактичного виконання нею трудових обов`язків з отриманням за свою працю відповідної матеріальної винагороди відповідальність за ст.190 виключається, оскільки у такому випадку відсутнє безоплатне одержання чужого майна. Дії такої особи можуть розглядатися як відповідний склад підроблення і кваліфікуватися за ст.358 чи 366.
Шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися таким майном.
Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.
З урахуванням зазначеного та враховуючи вимоги ч.1 ст.214 КПК України, слідчий суддя, вислухавши доводи заявника та оцінивши докази, якими заявник обґрунтовує скаргу, приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги, оскількинеобізнаність скаржника в цивільно-процесуальному законодавстві не свідчить про встановлення обставини, що можуть свідчити про вчинення особами кримінального правопорушення, а тому вважаю, що орган досудового розслідування діяв в спосіб, визначений законом, в межах наданих йому повноважень, права заявника не порушені, а тому підстави до задоволення скарги відсутні.
Керуючись ст.ст.214,303-307,372 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР- відмовити.

Копію ухвали вручити заявнику та направити керівнику Лозівської окружної прокурори Харківської області, для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_7