ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1032/19 Номер провадження 11-кп/814/838/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
представника потерпілої ОСОБА_10
представника цивільного позивача ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000289 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не працюючого, інваліда 3 групи, не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача - керівника АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» ОСОБА_12 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 (п`яти) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Строк відбування основного покарання у виді 5 (п`яти) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі ОСОБА_7 вказано рахувати з часу його затримання на підставі вироку суду, що набрав законної сили.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ПрАТ «СК «Мега-гарант» про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволений частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 витрати на поховання в розмірі 31 268 грн 00 коп., моральну шкоду в сумі 100 000 грн 00 коп.
Стягнуто з ПрАТ «СК «Мега-гарант» на користь ОСОБА_9 відшкодування витрат на поховання в сумі 44 676 грн 00 коп.
Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволений частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду в сумі 377 849 грн 38 коп., моральну шкоду в сумі 100 000 грн 00 коп., витрати на правову допомогу в сумі 70 000 грн 00 коп.
Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_7 , ПрАТ «СК «Мега-гарант» про відшкодування майнової шкоди задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 301 401 грн 11 коп.
Стягнуто з ПрАТ «СК «Мега-гарант» на користь ОСОБА_14 страхове відшкодування в розмірі 98 000 грн 00 коп.
Позов прокурора відділу прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Лубенської міської ради до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь фінансового управління виконавчого комітету Лубенської міської ради відшкодування витрат на стаціонарне лікування в сумі 3 839 грн 93 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта за проведення експертизи, а саме :
- від 01.10.2018 р. №20188 5720 грн.;
- від 22.11.2018 р. №538 1430 грн.;
- від 26.12.2018 р. №592 2288 грн.;
а всього в сумі 9438 грн.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районого суду м. Полтава від 11.05.2018 року на автомобіль «Mercedes-Benz Actros 1841LS» державний номер НОМЕР_1 із напівпричепом «Turbos Hoet 30-PF-38» державний номер НОМЕР_2 скасовано.
На підставі ст. 100 КПК України вирішено питання речових доказів.
За вироком суду, 08 травня 2018 року близько 22 години 45 хвилин ОСОБА_7 , керуючи власним автомобілем «Mazda 626» державний номер НОМЕР_3 , рухався по автошляху Київ-Харків-Довжанський в напрямку до м. Харків та перевозив пасажирів ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 . Проїжджаючи 208 км вказаного автошляху та рухаючись в Лубенському районі Полтавської області ОСОБА_7 , змінивши напрямок руху керованого ним автомобіля, виїхав на смугу зустрічного руху, виконуючи маневр обгону попутного транспорту, при цьому не переконався в безпеці даного маневру, чим створив небезпеку для руху водію автомобіля «Mercedes-Benz Actros 1841LS» державний номер НОМЕР_1 із напівпричепом «Turbos Hoet 30-PF-38» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_16 , який рухався в зустрічному напрямку по своїй смузі та допустив зіткнення із останнім. В подальшому, після зіткнення автомобіля «Mazda 626» державний номер НОМЕР_3 із автомобілем «Mercedes-Benz Actros 1841LS» державний номер НОМЕР_1 із напівпричепом «Turbos Hoet 30-PF-38» державний номер НОМЕР_2 , автомобіль «Mazda 626» відкинуло на свою смугу для руху, де він зіткнувся із автомобілем «MAN TGX 18.440» державний номер НОМЕР_4 із напівпричепом « Schmitz SCS 24L-1362» державний номер НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_17 , який рухався в попутному напрямку по своїй смузі.
Вказаними діями, водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. п. 10.1, 14.2. в) Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 14.2. Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Mazda 626» державний номер НОМЕР_3 ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді кровопідтічності м`яких тканин голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в лівій скроневій ділянці, дрібних крововиливів в м`яких мозкових оболонках півкулі головного мозку - мікроскопічно; крововиливи в плевральних порожнинах: справа до 1000 мл рідкої крові, зліва - до 200 мл рідкої крові, переломи ребер: справа: 1-го ребра по середньо-ключичній лінії, 2, 3, 4, 5 ребер по білягрудинній лінії, 4-го по середньо-ключичній лінії, переломи ребер зліва: косий перелом 1-го ребра по середньо- ключичній лінії, 2-го ребра по лопаточній лінії, 2, 3, 4 по середньо-пахвовій лінії з крововиливами в м`які тканини в місцях переломів, розрив навколосерцевої сумки по передній поверхні справа, подвійний наскрізний розрив правого передсердя з крововиливом в серцевий м`яз, масивні крововиливи по задній поверхні лівої легені; крововилив в черевну порожнину - до 350 мл рідкої крові, розрив капсули селезінки по діафрагмальній поверхні; косо-поперечний уламковий перелом лівої стегнової кістки на межі верхньої- середньої третини з крововиливами в м`які тканини в місці перелому; гематома по тильній поверхні лівої кисті та пальців лівої кисті з розповсюдженням до середньої третини передпліччя, гематома по внутрішній поверхні лівого колінного суглобу з розповсюдженням на верхню третину гомілки, забито- рвана рана між 2 і 3 пальцями лівої кисті, по тильній поверхні правої кисті і пальців правої кисті, велика кількість саден і поверхневих ран, садна: в області лобу зліва на межі росту, в лівій скронево-виличній ділянці 2 поруч розташованих лінійної форми садна у вертикальному направленні, по передньо- внутрішній поверхні правого стегна в нижній третині садно, по передній поверхні правої гомілки у верхній третині садно нижче від нього в середній третині синець, по внутрішній поверхні правої гомілки у верхній третині садно, по передній поверхні лівого стегна в середній третині садно нижче від нього з розповсюдженням до колінного суглобу гематома, по зовнішній поверхні лівого колінного суглобу садно, по передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній третині садно, які, згідно висновку експерта № 119-1 від 11.06.2018 року за результатами проведеної судово-медичної експертизи, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку призвели до смерті потерпілого. Причиною смерті ОСОБА_15 явилась сполучна травма грудної клітки, живота, кінцівок, що супроводжувались шоком-крововтратою.
Крім того, внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Mazda 626» державний номер НОМЕР_3 ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих багато уламкових переломів тіл та дуг 5 і 6 шийних хребців зі зміщенням та забоєм і стисненням спинного мозку на цьому рівні, що ускладнилось спинальним шоком, тертаплегією (параліч обох верхніх та обох нижніх кінцівок) з сфінктеними порушеннями; закритої травми грудної клітки, що ускладнилось гемопневмотораксом справа; забитої рани верхньої повіки лівого ока, які, згідно висновку експерта № 284 від 29.10.2018 року за результатами проведеної судово-медичної експертизи по ступені тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя.
Також, внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Mazda 626» державний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з лівобічним пневмотораксом, зміщення лівої легені, що ускладнились лівобічним пульмонітом, рвані рани верхньої і нижньої повіки лівого ока з розривом сльозо-носових каналів, субконьюктивальний крововилив лівого ока, струс головного мозку, забита рана голови, закритий перелом кісток носу без зміщення, забій м`яких тканин правого променево-зап`ясного суглобу, множинні садна обличчя та кистей обох рук, які, згідно висновку експерта № 260 від 03.10.2018 року за результатами проведеної судово-медичної експертизи по ступені тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Згідно висновку експерта № 538 від 22.11.2018 року, в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Mazda 626» державний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 вбачаються невідповідності з вимогами п. п. 10.1., 14.2. в) Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди та її суспільно небезпечними наслідками. В умовах заданої пригоди водій автомобіля «Mazda 626» державний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом виконання ним вимог п. п. 10.1., 14.2 в) Правил дорожнього руху України.
Дії ОСОБА_7 , що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілим середньої тяжкості, тяжкі тілесні ушкодження та смерть потерпілого, суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України.
В апеляційній скарзі АТ «Страхова компанія «Мега-гарант» в особі голови правління ОСОБА_12 ставиться питання про зміну вирок в частині задоволення цивільних позовів ОСОБА_9 та ОСОБА_14 до АТ «Страхова компанія «Мега-гарант» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди через відсутність підстав для здійснення страхового відшкодування потерпілим особам.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначають, що ОСОБА_7 було надано неправдиву інформацію про обставини настання страхового випадку під час надання Повідомлення про ДТП. Про те, що транспортний засіб «Mazda 626» під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08.05.2018 року використовувалася за програмою бла-бла-кар, тобто в якості таксі страхова компанія дізналася лише з вироку суду.

АТ «Страхова компанія «Мега-гарант» звертає увагу, що при укладенні Полісу страхувальником у розділі 8 було зазначено, що транспортний засіб «Mazda 626» д.р.н. НОМЕР_3 не використовується як таксі/маршрутне таксі.

АТ «Страхова компанія «Мега-гарант» не може визнати подію, яка сталася 08.05.2018 страховим випадком, у зв`язку з чим, на думку апелянта, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_9 та ОСОБА_14 відсутні.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок суду змінити в частині часткового задоволення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди. Просить стягнути з ОСОБА_7 на її користь моральну шкоду в розмірі 800000 гривень.

Доводи позовної заяви щодо обґрунтування суми моральної шкоди не були належним чином досліджені та оцінені судом. Висновки суду не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на тих належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах кримінального провадження та були надані потерпілою для обґрунтування нею свої вимог, заявлених в позові.

Зазначає, що суд не врахував заподіяну їй шкоду обвинувачений не відшкодував навіть частково і жодних дій для цього не вчинив, навіть не обіцяв це зробити на суді, повністю ігноруючи права потерпілого, що дає підстави стверджувати про штучність щирого каяття. Насправді щире каяття з огляду на байдужість до усунення наслідків вчинених злочинів свідчить про те, що таке каяття було тактичним ходом на суді для створення пом`якшуючих обставин.

Крім того, обвинувачуваний ОСОБА_7 в суді не вибачився за скоєний злочин в результаті якого загинув її брат.

З огляду на наведене, потерпіла додатково просить виключити з мотивувальної частини вироку посилання на наявність такої обставини, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України - щире каяття.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального, неповнотою судового розгляду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Під час розгляду кримінального провадження не в повному обсязі з`ясовані характеризуючі матеріали особи обвинуваченого ОСОБА_7 , не враховано висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення останнього можливе без позбавлення або обмеження волі та не становить високої небезпеки для суспільства.

Неповнота судового розгляду полягає у тому, що не допитані всі особи, показання яких мають істотне значення для справи, зокрема свідка ОСОБА_17 .

Крім того, під час судового розгляду не встановлено наявність в діях ОСОБА_7 суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК, оскільки через отримані травми під час ДТП, обвинувачений не пам`ятає обставин ДТП.

В апеляційній скарзі поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 захисник ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Не погоджується з вироком суду в частині доведення розміру моральної та матеріальної шкоди.

Зазначає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Щодо компенсації на поховання зазначає, що на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого мають право лише непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання, дитина потерпілого, народжена після смерті.

Разом з тим, зі змісту апеляційної скарги вбачається, незгода з доведеністю вини обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, потерпілу ОСОБА_9 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та представника АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант», доводи представника цивільного відповідача АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який вказував про законність та обґрунтованість вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з цим, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини провадження та зробив обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілим середньої тяжкості, тяжкі тілесні ушкодження та смерть потерпілого, що об`єктивно ґрунтуються на зібраних у кримінальному провадженні доказах, які безпосередньо були досліджені в суді першої інстанції.

Вина останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, підтверджується сукупністю доказів, оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Так, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків щодо підтвердження вини обвинуваченого у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілим середньої тяжкості, тяжкі тілесні ушкодження та смерть потерпілого, зокрема, показаннями потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_16 та дослідженими в судовому засіданні письмовими документами.

Так, у судовому засіданні районного суду потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що 08.05.2018 року за програмою «Бла Бла Кар» він разом із ОСОБА_15 їхав на автомобілі ОСОБА_7 з м.Києва до м.Харькова. Під час руху водій ОСОБА_7 порушував ПДР, їхав дуже швидко по самому Києву. В автомобілі позаду він сидів справа, а ОСОБА_18 зліва за водієм. Обставин ДТП він не бачив, оскільки дорогою заснув.

Згідно з показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 , 08-09.05.2018 року він їхав в темну пору доби по а/д Київ-Харків за кермом вантажного автомобіля Мерседес в сторону м. Київ зі швидкістю близько 60 км/год. Не доїжджаючи до м. Лубен, побачив як назустріч виїхав автомобіль MAZDA на харківських номерах, після чого він прийняв трохи вправо і почав гальмувати, однак автомобіль, що рухався назустріч вдарив його автомобіль Мерседес в ліву сторону, від чого цей автомобіль відкинуло на зустрічний по руху його автомобіля.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи від 22.11.2018 року №538 дії водія автомобіля «Mazda 626» державний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п.10.1, 14.2 в) ПДР України і з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням ДТП. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Mazda 626» ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти зіткнення із автомобілем «Mercedes-Benz Actros 1841LS» із напівпричепом «Turbos Hoet 30-PF-38» та автомобілем «MAN TGX 18.440».

За висновком експертизи від 26.12.2018 року № 592 автомобіль «Mazda 626» державний номер НОМЕР_3 не мав перешкод технічного характеру, які б утворилися до дорожньо - транспортної пригоди.

Зазначені висновки експертизи підтверджуються даними протоколу огляду місця події, з відповідною схемою та фототаблицями, в ході якого встановлено та зафіксовано місце ДТП після зіткнення транспортного засобу - «Mazda 626» державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 із автомобілем «Mercedes-Benz Actros 1841LS» державний номер НОМЕР_1 із напівпричепом «Turbos Hoet 30-PF-38» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_16 та із автомобілем «MAN TGX 18.440» державний номер НОМЕР_4 із напівпричепом « Schmitz SCS 24L-1362» державний номер НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_17 , місце розташування даних транспортних засобів після ДТП, їх пошкодження, місце розташування трупа ОСОБА_15 та інші сліди ДТП, в тому числі місце зіткнення транспортних засобів.

Згідно з протоколом огляду від 27.11.2018 року відеореєстратора CAR CAM із автомобіля «Мазда 626» д.н.з. НОМЕР_3 з картою пам`яті, на якому зафіксовано відео файл моменту зіткнення автомобілів, які є учасниками ДТП на зустрічній полосі руху автомобіля «Мазда 626» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7 , в ході якого даний відеофайл змонтовано на ДВД диск.

Відповідно до даних висновків судово-медичних експертиз у потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я та тяжкі тілесні ушкодження відповідно. Крім того, за висновком судово- медичної експертизи від 05.10.2018 року №264 у обвинуваченого ОСОБА_7 встановлені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Також судом досліджений висновком судово медичної експертизи трупа ОСОБА_15 від 11.06.2018 року № 119-1.

Таким чином, із матеріалів провадження вбачається, що судом досліджено всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для даного провадження, тому доводи апеляційних скарг щодо неповноти та однобічності судового розгляду є безпідставними.

За таких обставин колегія суддів визнає, що суд першої інстанції дав належну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам у їх сукупності та обґрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження та тяжкі тілесні ушкодження та смерть одного з потерпілих, а тому правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 286 КК України.

Мотивуючи призначене обвинуваченому покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який характеризується позитивно за місцем проживання, вину визнав, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, є інвалідом 3 групи, має батька інваліда 3 групи, висновок органу пробації, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого. Також судом встановлено та прийнято до уваги як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому - часткове добровільне відшкодування завданого збитку, щире каяття.
Таким чином твердження потерпілого в апеляційній скарзі про неврахування характеризуючих матеріалів особи обвинуваченого ОСОБА_7 , висновку органу пробації колегія суддів вважає голослівними та такими, що спростовуються змістом вироку суду першої інстанції.
Більше того, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху, і висновок органу пробації не має в даному випадку вирішального значення та не є визначальним чинником для з`ясування питання можливості звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, на що є посилання в поданій потерпілим ОСОБА_7 апеляційній скарзі.
Висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не містять протиріч.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та допущення судом першої інстанції неповноти судового розгляду, які тягнуть за собою скасування вироку, та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, як про це наголошує потерпілий ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі, колегією суддів апеляційного суду не встановлено.

Твердження про неналежне повідомлення потерпілого про розгляд справи не підтверджується матеріали провадження. Так, обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий, його рідний брат ОСОБА_7 , проживають за однією і тією ж адресою вказаною в матеріалах провадження для листування, куди й направлялися відповідні повідомлення про розгляд справи, про що знав обвинувачений та потерпілий ОСОБА_7 , оскільки повістка вручена за правилами вручення судових повісток, а саме дорослому члену сім`ї.

Крім цього потерпілий ОСОБА_7 і в суді апеляційної інстанції не виявив бажання брати участь у розгляді провадження.

Крім того, із змісту сформульованої у ст.286 КК України диспозиції слідує, що вона є бланкетною, а тому при кваліфікації слід керуватися законодавчими чи іншими нормативними актами щодо безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. У зв`язку з цим суди зобов`язані ретельно з`ясовувати і зазначати у вироку: 1) у чому саме полягали названі у цій статті порушення; 2) які норми правил безпеки дорожнього руху не додержано; 3) чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

При цьому, в обов`язковому порядку, мають бути з`ясовані та зазначені у вироку усі три перелічені обставини.

Суб`єктивна сторона інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення характеризується необережною формою вини.
Як видно із вироку, судом першої інстанції вказані вимоги дотримані належним чином. Суд у повній мірі встановив у чому саме полягали порушення з боку водія ОСОБА_7 , які норми правил безпеки дорожнього руху не додержано. Судом встановлені усі елементи складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України, дано оцінку усім зібраним доказам у їх сукупності, оцінено об`єктивну та суб`єктивну сторону кримінального правопорушення. Внаслідок чого, суд цілком об`єктивно дійшов висновку про наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відтак посилання в апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_7 на невстановлення під час судового розгляду наявності в діях ОСОБА_7 суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК є помилковими.

У даному випадку встановлено і не заперечується й самим обвинуваченим, що він керував автомобілем, рухався у напрямку до м. Харкова, виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення з двома автомобілями.
Унаслідок діяння ОСОБА_7 і порушення ним правил безпеки руху настали шкідливі наслідки у виді отриманих двома потерпілими тілесних ушкоджень та смерті іншого потерпілого.
Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі, без застосування положень ст.ст. 69 та 75 КК України.

Разом з тим, з прийнятим судом рішенням, в частині часткового вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_13 , про відшкодування майнової шкоди за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_14 , та про відшкодування майнової шкоди за позовом потерпілої ОСОБА_9 суд апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

З матеріалів провадження вбачається, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mazda 626» державний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 була застрахована у АТ «СК «Мега-гарант», що підтверджується інформацією, наданою МТСБУ (а.с.138, т.6), та листом АТ «СК «Мега-гарант» від 18.06.2019 року № 18-06/3 (а.с.139, т.6).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вищезазначене відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц та згідно чинного законодавства підлягає обов`язковому застосуванню у виниклих спірних правовідносинах.

Відповідно до п. п. 27.3, 27.4 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг від 29.12.2015 року №3470 страхові виплати за шкоду заподіяну майну потерпілих, становлять 100 000 гривень на одного потерпілого.

Суд апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_14 щодо стягнення з ОСОБА_7 на її користь 301 304 грн 11 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а з АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» - 98 000 грн 00 коп. страхових виплат є правильним, оскільки понесені витрати належним чином обґрунтовані та підтверджені потерпілим.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mersedes-Benz Actros 1841LS» державний номер НОМЕР_1 внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП становить 399 304,11 грн. що підтверджується висновком судової автотоварознавчої експертизи №20188 від 01.10.2018 року.

Так, цивільно правова відповідальність ОСОБА_7 була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ».

Згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг від 29.12.2015 року №3470 страхові виплати за шкоду заподіяну майну потерпілих, становлять 100 000 гривень на одного потерпілого. З урахуванням франшизи, відповідальність АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» обмежується зобов`язанням виплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі 98000 гривень. В свою чергу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме 301 304 грн 11 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_7 .

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізична особа має право на відшкодування їй заробітку (доходу), втраченого нею внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом частково задоволено позов ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, що сталася з вини ОСОБА_7 .

Задовольняючи позовні вимоги потерпілого про відшкодування витрат на лікування на суму 377 849 грн. 38 коп., суд виходив із того, що факт отримання ним внаслідок ДТП тілесних ушкоджень підтверджується медичними документами, а розмір шкоди чеками, квитанціями, накладними на придбання медикаментів.

Зокрема, суд прийняв до уваги та визнав належними та допустимими доказами у справі касові чеки, квитанції, накладні, якими підтверджено понесені потерпілим витрати на лікування, тобто витрати на придбання таких ліків визнано судом виправданими, а відтак, задовольнив позов в цій частині, що стосується відшкодування матеріальної шкоди.

За загальним підрахунком, доданих до позовної заяви доказів потерпілим, судом першої інстанції встановлено розмір витрат на лікування у сумі 377 849 грн. 38 коп., які підлягали стягненню з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 , з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Крім того, обвинуваченим в апеляційній скарзі не наведено жодних доводів, які б спростовували висновок суду першої інстанції в частині понесених потерпілим витрат на лікування.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позову потерпілого ОСОБА_13 щодо відшкодування витрат на правову допомогу.

Відповідно до положень ст.ст. 120, 124 КПК України витрати на правову допомогу, тобто витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого та цивільного позивача, які надають правову допомогу за договором, несе потерпілий, цивільний позивач. І в разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Цих вимог закону під час вирішення питання про процесуальні витрати потерпілого у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції дотримано.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження.

Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг, складений процесуальний документ, вчинення процесуальної дії чи ознайомлення із процесуальними документами тощо.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.48 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.01.2014 р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Надані захисником докази підтверджують обґрунтованість вказаної суми понесених процесуальних витрат на правову допомогу захисника у розмірі 70000 грн.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_13 визначений судом першої інстанції відповідає вимогам розумності і справедливості.

Щодо задоволення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 в частині понесених витрат на поховання загиблого брата внаслідок ДТП, колегія суддів зазначає, що такі витрати належним чином встановлені судом першої інстанції у вироку, з огляду на наступне положення закону.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями вищевказаного Закону встановлено наступне:

П. 27.3. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами;

П.27.4. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3723 гривень. Таким чином загальний розмір витрат на поховання складає 44676 грн.

Потерпіла ОСОБА_9 в обґрунтування витрат, понесених на поховання свого брата - ОСОБА_15 надала суду копії товарного чеку на організацію та проведення поховання ОСОБА_15 суму 27 490, квитанції на суму 712 грн. та 5203 грн., та витрат понесених на встановлення пам`ятника, відповідно до договору №190603 від 25.06.2019 у сумі 46630 гривень, а всього на суму 76 035 гривень, яка й була стягнута з ОСОБА_7 та АТ «Страхова компанія «Мега-Грант».

З вищенаведених фактичних обставин справи та вимог нормативно-правових актів, що регулюють дані правовідносини вбачається, що судом першої інстанції було обґрунтовано та у встановлених законом межах визначено грошові суми, які підлягають стягненню з ОСОБА_7 та АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» на користь потерпілої ОСОБА_9 на відшкодування витрат на поховання, встановлення пам`ятника.

На підставі вище викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 до ОСОБА_7 та АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» у зв`язку з їх законністю та обґрунтованістю, мотиви, з яких були прийняті вказані рішення викладено в оскаржуваному вироці.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Апеляційна скарга обвинуваченого, окрім незгоди останнього з вироком суду в частині задоволених цивільних позовів потерпілих, не містить ґрунтовних мотивів зменшення сум чи відмови у задоволенні цивільних позовів.

Крім того, апеляційна скарга не містить жодних викладених доводів та належних обґрунтувань на спростування висновків суду першої інстанції в частині вирішення цивільних позовів потерпілих.

Більше того, сам обвинувачений ОСОБА_7 у суді першої інстанції погодився та визнав в повному обсязі подані потерпілими цивільні позови.

Виходячи з наведеного, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 щодо неправильного, на думку апелянта, вирішення судом цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, колегія суддів вважає їх частково обґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому КПК України, пред`явила цивільний позов.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.

Цивільні правовідносини, що виникають з приводу відшкодування шкоди, заподіяної злочином, врегульовані положеннями ст. 1177 ЦК України, згідно якій шкода, завдана особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність підстав позову і вини обвинуваченого в спричиненні моральної шкоди потерпілій ОСОБА_9 злочинними діями обвинуваченого внаслідок смерті брата.
На думку колегії суддів, при вирішення питання про відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_9 суд першої інстанції не належним чином врахував обставини, що мають значення, та визначив розмір цього відшкодування, який не є справедливим та відповідає дійсному обсягу заподіяних останньому моральних страждань, переживань та життєвих незручностей внаслідок смерті брата ОСОБА_15 .

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілій, визначений судом першої інстанції, не відповідає вимогам розумності і справедливості.
Так, відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Пункт 9 зазначеної Пленуму Верховного Суду України передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Розмір відшкодування моральної шкоди тісно пов`язаний з обставинами справи, з самою особою, оскільки різні протиправні дії призводять до неоднакових наслідків емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхніх фізичних та психологічних особливостей тощо.
Обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан потерпілого, можуть бути: неможливість продовжувати активне суспільне життя, втрата певних навичок та здібностей, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, втрата роботи, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.
Під час апеляційного розгляду, з пояснень потерпілої ОСОБА_9 та її представника об`єктивно встановлено, що окрім матеріальної шкоди, потерпілій завдані немайнові втрати, спричинені моральними стражданнями, які спричинили негативні зміни у її житті: негативні переживання та спогади, тривога, емоційні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі втрати близької їй людини, відірваність від активного соціального життя.
На переконання апеляційного суду, матеріали провадження свідчать про те, що наслідки злочину досягли тривалих душевних страждань потерпілої, на тривалий час змінили її звичайний образ життя.
Вирішуючи питання щодо розміру стягнення моральної шкоди апеляційний суд дійшов висновку, що протиправними діями обвинуваченого безсумнівно були завдані моральні страждання потерпілій внаслідок втрати близької їй людини - брата, при цьому, суд, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь глибини та тривалості душевних страждань потерпілої, характер, обставини скоєного злочину, та дійшов висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 150 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.
Твердження викладені в апеляційній скарзі АТ «Страхова компанія «Мега-Грант» про відсутність підстав для здійснення страхового відшкодування потерпілим особам ОСОБА_9 та ОСОБА_14 колегія суддів вважає непереконливими.
Як встановлено вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 08 травня 2018 року близько 22 години 45 хвилин, керуючи власним автомобілем «Mazda 626» державний номер НОМЕР_3 , рухався по автошляху Київ-Харків-Довжанський в напрямку до м. Харків та перевозив пасажирів ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 . Під час допиту обвинувачений ОСОБА_7 , вказав, що вирушив з м. Києва до м. Харкова на автомобілі «Mazda 626» разом із своїм братом та ще двома пасажирами, яких забрав через програму Бла-бла-кар.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що представником страхової компанії не надано жодних належних доказів, які б підтверджували факт використання обвинуваченим ОСОБА_7 під час дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу «Mazda 626» в якості таксі та надання відповідних послуг по перевезенню пасажирів.
Крім того, матеріали провадженні не містять даних про те, що ОСОБА_7 є суб`єктом підприємницької діяльності, який надає послуги з пасажирських перевезень на автомобільному транспорті на підставі діючої ліцензії або відповідного договору.
Факт спільної автомобільної поїздки ОСОБА_7 разом з пасажирами, яка узгоджена за допомогою платформи Бла-бла-кар, сам по собі не може слугувати підставою для доведення надання обвинуваченим неправдивої інформації про обставини настання страхового випадку.
Враховуючи вищевказане у своїй сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача - керівника АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» ОСОБА_12 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача - керівника АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди змінити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 150 000 гривень.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

У зв`язку з набранням вироком законної сили, обвинуваченого ОСОБА_7 взяти під варту в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4