Справа №366/2621/21 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4852/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
23 грудня 2021року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Іванківського районного суду Київської області від 21 жовтня 2021 року , яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, громадянку України, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,
визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 рік, з покаладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.
Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду І-ї інстанції, 22.07.2021 року приблизно о 22:50 ОСОБА_7 на грунті особистих неприязних стосунків, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , умисно нанесла потерпілому ОСОБА_8 ножем, який взяла з серванту на кухні один удар в область грудної клітини, спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді колото-різаної рани лівої половини грудної клітки, лівобічний пневмоторакс, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Обгрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає, що в порушення вимог ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції не було належним чином проведено допит обвинуваченої, не здійснено уточнення дій, що їй інкримінується.
Вказує, що під час судового розгляду обвинувачена хоча і не заперечувала заподіяння нею тілесних ушкоджень потерпілому, проте під час надання показів суду першої інстанції фактично не погодилась з висунутим обвинуваченням та вказала на необережних характер інкримінованого діяння.
Таким чином, прокурор вказує що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 351 КПК України не здійснив допит обвинуваченої, що виключає покладення в обгрунтування вироку її показань, як доказу винуватості в інкримінованого злочину.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань та випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 та ст. 381 КПК України.

При цьому повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК України.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року в справі №727/9754/18, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст.349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Водночас, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції вимог, передбачених ч. 3 ст. 349 КПК України в повній мірі не дотримався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема журналу судового засідання від 21 жовтня 2021 року, судом з`ясовано думку обвинуваченої щодо розгляду матеріалів кримінального провадження в спрощеному порядку, при цьому обвинувачена зазначила, що вину визнає повністю, не заперечує проти спрощеного порядку, а тому судом прийнято рішення про розгляд кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Разом з тим, доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не проведено належним чином допит обвинуваченої та не здійснено уточнення її дій, колегія суддів вважає слушними.
Так, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 22.07.2021 року приблизно о 22:50 вона на грунті особистих неприязних стосунків, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , умисно нанесла потерпілому ОСОБА_8 ножем, який взяла з серванту на кухні один удар в область грудної клітини, спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді колото-різаної рани лівої половини грудної клітки, лівобічний пневмоторакс, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Разом з тим, з вироку суду вбачається, що допитана судом першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 показала, що 22 липня 2021 року повернулася додому в нетверезому стані, де уже був її співмешканець ОСОБА_8 також у нетверезому стані, та між ними виникла сварка. Вона не мала наміру наносити йому тілесні ушкодження, а фактично хотіла його налякати. Взяла ніж з серванту та різко повернулась, не очікувала, що потерпілий стояв так близько до неї, тому розвернувшись, махнула рукою і стався удар.
На думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про повне визнання обвинуваченою своєї вини та незаперечення нею фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України є суперечливим, оскільки під час надання показань суду ОСОБА_7 фактично не погодилась з висунутим обвинуваченням та зазначила про необережний характер вчиненого нею діяння.
При таких обставинах, на думку апеляційного суду, неможливо зробити однозначний висновок про те, що обвинувачена усвідомлює та повністю визнає вину у пред`явленому обвинуваченні.
Таким чином, суд першої інстанції не встановив обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України та при суперечності показів обвинуваченої ОСОБА_7 дійшов висновку щодо її винуватості, про що зазначив в правовій кваліфікації дій останньої.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є неприпустимим при судовому розгляді, оскільки, в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст.7КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цьогоКодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду Іванківського районного суду Київської області від 21 жовтня 2021року щодо ОСОБА_7 скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Іванківського районного суду Київської області від 21 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстації.

Головуючий:

Судді: