Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/1352/21
Номер провадження: 1-кп/511/53/22
17.01.2022 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

законних представників осіб, щодо яких вирішується клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_6 , ОСОБА_7

та осіб, щодо яких вирішується клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Роздільна Одеської області клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N 0000012 від 14.06.2021 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Лиманське Роздільнянського району Одеської області, учня 9 класу Лиманської ЗОШ І-Ш ст. № 1 Роздільнянського району Одеської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, учня 8 класу Лиманської ЗОШ І-Ш ст. № 2 Роздільнянського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3

за ознаками суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
06 листопада 2020 у період з 17 години 10 хвилин по 19 годину 10 хвилин ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи особами, які не досягли віку кримінальної відповідальності, разом з неповнолітнім ОСОБА_10 (відносно якого вирок набрав законної сили), за пропозицією останнього, з корисливих мотивів та метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, реалізуючи свій умисел направлений на заволодіння чужим майном, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, достовірно знаючи про відсутність власників квартири під АДРЕСА_4 , викрали у неповнолітнього ОСОБА_11 ключі від його квартири, яка розташована за адресою: квартира АДРЕСА_4 , а надалі за допомогою викраденого ключа від приміщення квартири за вказаною вище адресою, прибули до приміщення вказаної квартири, де шляхом відкриття вхідних дверей ключем незаконно проникли до приміщення житлової кімнати квартири, де зняли із зарядки мобільний телефон ZTE А7 чорного кольору, вартістю 2084грн, який належить ОСОБА_12 , з місця скоєння злочину зникли та розпорядились викраденим майном на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 завдали матеріальну шкоду в розмірі викраденого мобільного телефону ZTE А7 ОСОБА_13 на суму 2084 гривні.
Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 своїми діями вчинили суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, кваліфікованого, як крадіжка, поєднана з проникненням у житло.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Допитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_8 свою вину у вчиненні суспільно-небезпечного діяння визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердив обставини вчиненого ним спільно з ОСОБА_9 та іншою особою вказаного суспільно-небезпечного діяння. Та суду пояснив, що він, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 гуляли на вулиці. Оскільки у ОСОБА_17 взагалі не було мобільного телефону, а у всіх хлопців був, то ОСОБА_18 запропонував їм забрати телефон у ОСОБА_19 . Оскільки вони знали, що ключі від квартири ОСОБА_20 знаходяться у нього в сумці (яка була з ним на вулиці), тому Становий відволікав ОСОБА_21 , а він разом з ОСОБА_22 взяли з сумки ОСОБА_20 ключі, пішли до нього до квартири, де він сам відчинив квартиру ключами та в кімнаті вони взяли телефон ОСОБА_20 , віддавши його потім після крадіжки ОСОБА_23 .
Допитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_9 свою вину у вчиненні суспільно-небезпечного діяння визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердив обставини вчиненого ним спільно з ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, надавши аналогічного змісту пояснення.
Законний представник ОСОБА_8 - ОСОБА_6 просила задовольнити клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, пояснила суду, що про факт крадіжки вона дізналася не від сина, а вже після скоєного. Вона провела з сином неодноразову бесіду та в подальшому буде здійснювати необхідні дії щодо виховання дитини.
Законний представник ОСОБА_9 ОСОБА_7 просила задовольнити клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, пояснила суду, що взяла під суворий контроль поведінку сина та в подальшому буде здійснювати необхідні дії щодо виховання дитини, зазначивши що він все зрозумілим та більше скоювати проступки не буде.
Захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заперечували проти задоволення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, при цьому адвокат ОСОБА_5 вказував, що вказані заходи не повинні бути застосовані до 18 річного віку осіб, оскільки після закінчення 9 класу його підзахисний планує працювати щоб мати можливість допомагати мати матеріально, просив їх строк скоротити.
Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали, додані до клопотання, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання та про необхідність його задоволення, виходячи з наступного.
Факт вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами:
- витягом з ЄРДР № 0000012, у відповідності до якого 06.11.2020р. неповнолітній на імя ОСОБА_18 за допомогою дій малолітніх ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , заволоділи чужим майном мобільним телефоном, який належить ОСОБА_26
- протоколом огляду місця події від 09.11.2020 року відповідно до якого у присутності понятих було оглянуто відкриту ділянку місцевості, яка розташована навпроти будинку АДРЕСА_5 , в ході якого в споруді з досок було виявлено та вилучено металевий ключ із пластмасовою оболонкою синього кольору та шкіряним брелоком коричневого кольору з фототаблицею;

- протоколом від 09.11.2020 року пред`явлення речей на впізнання в ході якого в присутності понятих потерпіла ОСОБА_13 впізнала за зовнішніми ознаками свій ключ, який розташований під №2;

- заявою ОСОБА_10 від 09.11.2020 року про добровільну видачу у присутності своєї матері ОСОБА_27 мобільного телефону ZTE А7 чорного кольору, в непошкодженому вигляді;

- протоколом огляду місця події від 09.11.2020 року відповідно до якого у присутності понятих було оглянуто службове приміщення кабінету дільничого офіцера поліції , розташованого на першому поверсі адмінбудівлі приміщеня селищної ради смт.Лиманське , яке розташване за адресою : БОС 146 смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області, в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «ZTE», чорного кольору, імей: НОМЕР_1 , та імей2: НОМЕР_2 з флешносієм та фототаблицею;

- висновком експерта сектору товарознавчих та гемологічних досліджень відділу товарознавчих, гемоголічних, економічних будівельних, земельних досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ №853 ТГ від 19.11.2020 року відповідно до якого ринкова вартість наданого на експертизу мобільного телефону торгової марки «ZTE» модель «ZTE Blade А7 2020 2/32GB Gradient», за цінами вторинного ринку України, станом на 06.11.2020року могла становити 2 084,00 грн;

- постановами про залучення речових доказів від 09.11.2020 року відповідно до яких долучено до кримінального провадження № 0000594 в якості речових доказів: 1)флеш носій «Kingston» об`ємом пам`яті 16 Гб на який зафіксовано огляд за адресою: БОС, 146 смт. Лиманське, Роздільнянського району, Одеської області, вході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон ZTE А7, імей: НОМЕР_1 ; 2) металевий ключ із пластиковою оболонкою синього кольору та шкіряним брелоком;

- заявою ОСОБА_26 про отримання від працівників поліції ключа з брелоком від вхідних дверей , котрий зобов`язується зберігати до рішення питання;

- розпискою потерпілої ОСОБА_13 про отримання на відповідальне зберігання ключа з брелоком;

Вирішуючи питання щодо застосування до неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 конкретного виду із заходів виховного характеру, суд виходить з наступного.
За загальними правилами та особливостями, визначеними нормами кримінального права, метою застосування заходів виховного характеру щодо малолітніх, перш за все, має бути забезпечення інтересів самого малолітнього.
Згідно ч. 2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого особливою частиною цього Кодексу.
Примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно з п.п.1,2 і 3 ч.2 ст.105 Кримінального кодексу України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього та передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

При цьому, застереження, як примусовий захід виховного характеру, визначений п.1 ч.2 ст.105 КК України полягає у роз`ясненні судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину. (Постанова Верховного Суду від 12 квітня 2018 року по справі № 198/8/17, провадження № 51-609 км 17).

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватися, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують:

- у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 97 КК України;

- до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2 ст. 97 КК України);

- при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1 ст. 105 КК України.

Відповідно до інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1134/0/4-13 від 18.07.2013 «Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх», суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу ХІ КК України.
До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.
При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру суд враховує:
- відносно ОСОБА_8 , що він є неповнолітнього особою, який виховується не у повній родині, до складу його сім`ї входять мама та дідусь, є старша сестра, яка проживає окремо; він є учнем 9 класу, за місцем навчання характеризується більш негативно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за скоєне діяння; раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, у скоєному щиро кається;
- відносно ОСОБА_9 , що він є неповнолітнього особою, який виховується не у повній родині, до складу його сім`ї входять мама та старший брат, батько помер; він є учнем 8 класу, за місцем навчання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за скоєне діяння; раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, у скоєному щиро кається;
Відповідно до ч. 3 ст. 105 КК суд у кожному випадку встановлює конкретний строк, протягом якого органи, що здійснюють контроль та нагляд за поведінкою неповнолітнього, повинні пред`являти особливі вимоги щодо неї, а неповнолітній зобов`язаний їх дотримувати. З урахуванням даних про особу неповнолітнього та характеру вчиненого ним злочину чи суспільно небезпечного діяння суд визначає, які види дозвілля слід обмежити, а які - заборонити, або які обов`язки покласти на неповнолітнього і на який саме строк. Тривалість останнього має бути достатньою для виправлення неповнолітнього.
Оцінивши зібрані по кримінальному провадженню докази в межах ч.1 ст. 337 КПК України, суд вважає, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 своїми діями вчинили суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.3 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло.

Згідно копії свідоцтв про народження ОСОБА_8 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто у відповідності до ст. 22 КК України на час вчинення суспільно-небезпечного діяння вони не досягли віку кримінальної відповідальності, отже вони підпадають під критерії зазначені в статті 97 КК України.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується те, що неповнолітні як ОСОБА_8 так і ОСОБА_9 обидва проживають разом з матір`ю, які не заперечують на передачу їх синів під їх нагляд, при цьому законні представники неповнолітніх в судовому засіданні підтвердили їх здатність забезпечити позитивний виховний вплив та постійний контроль за синами.

При призначенні примусових заходів виховного характеру суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про особу неповнолітнього, характеристику неповнолітнього, умови життя, виховання і поведінку, його ставлення до вчиненого, час, який пройшов з часу вчинення неповнолітнім суспільно-небезпечного діяння.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про застосування до вказаних осіб примусових заходів виховного характеру, але вважає, що достатнім буде встановлення для обох неповнолітніх строку застосування примусових заходів виховного характеру у вигляді двох років.

Цивільний позов не заявлявся, запобіжний захід не застосовувався, судові витрати відсутні, долю речових доказів належить вирішити в порядку ст. 100 КПК України, скасувався арешти майна.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 22, 97, 105 КК України, ст.ст. 318, 322, 342-376, 498-501 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012 від 14.06.2021 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ознаками суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - задовольнити.
Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи виховного характеру у виді:

- застереження;

- обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки, а саме: не покидати місце проживання у період з 22 год. вечора до 06 год. ранку;

- передачі неповнолітнього під нагляд батьків ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканки АДРЕСА_1 .

Строк застосування примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки та передання під нагляд батьків неповнолітнього ОСОБА_8 визначити терміном 2 (два) роки.
Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 примусові заходи виховного характеру у виді:
- застереження;
- обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки, а саме: не покидати місце проживання у період з 22 год. вечора до 06 год. ранку;
- передачі неповнолітнього під нагляд батьків ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканки АДРЕСА_2 , фактично проживаючої по АДРЕСА_3 .
Строк застосування примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки та передання під нагляд батьків неповнолітнього ОСОБА_9 визначити терміном 2 (два) роки.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.11.2020 року, на тимчасово вилучене майно, а саме: металевий ключ із пластиковою оболонкою синього кольору та шкіряним брелоком, який поміщено до поліетиленового пакету та опечатано.
Речові докази по справі, а саме: металевий ключ із пластиковою оболонкою синього кольору та шкіряним брелоком, який переданий під схорону розписку потерпілої ОСОБА_13 після вступу ухвали в закону силу залишити потерпілій.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1