Провадження № 11-кп/4820/670/21
Справа № 676/3565/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з Державною установою «Чернівецький слідчий ізолятор» кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000332 від 21 травня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 21 липня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, який не працює, не одружений, має малолітню дитину, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

До набрання вироком законної силу запобіжний захід ОСОБА_7 залишено попередній тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 21.05.2021 року до дня набрання вироком законної сили включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду, 21 травня 2021 року приблизно о 18 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в одній із кімнат будинку АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, прийняв рішення про спричинення тілесних ушкоджень останньому.
Тоді ж, реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_7 знаходячись позаду потерпілого ОСОБА_9 з метою спричинення тілесних ушкоджень, дістав із пакета ніж, який попередньо взяв із собою та умисно наніс вказаним ножем, один удар в спину потерпілого ОСОБА_9 , внаслідок чого заподіяв тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення задньої стінки грудної клітки, яким є рубець в міжлопатковій ділянці зліва на рівні 4-го міжребіря по паравертибральній лінії зліва, післятравматичного пневматоракса зліва, невираженого двобічного гідротораксу, що по ступені тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень які небезпечні для життя в момент спричинення.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, яке виразились в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисному тілесному ушкодженні небезпечному для життя в момент заподіяння.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, у якій просить змінити його в частині призначеного покарання та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Вважає, що призначене покарання є надто суворим, не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Суд не врахував, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, у нього відсутні зв`язки з антигромадськими елементами. Крім того, останній визнав свою вину у вчиненому, дає правдиві показання, щиро розкаявся, негативно оцінює злочин, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

На думку захисника, висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства, є необґрунтованим, оскільки вищенаведені обставини були підставами для застосування положень ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України, жодною стороною кримінального провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про необхідність призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, у виді 5 років позбавлення волі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме: звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання ОСОБА_7 , врахував конкретні обставини даного кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сукупність всіх даних, які характеризують особу обвинуваченого, в тому числі й ті, на які йде посилання у поданій апеляційній скарзі, та призначив мінімальний розмір покарання, визначений санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Так, обираючи покарання ОСОБА_7 , суд правильно врахував обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Правильно взято судом до уваги і обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Судом першої інстанції обґрунтовано враховано також і те, що обвинувачений раніше не судимий, має малолітню дитину, яка проживає окремо з колишньою дружиною, на обліку у психіатра не перебуває, перебуває на «Д» обліку в лікаря нарколога з діагнозом: ППРВВ Алкоголю, має негативну характеристику за місцем проживання.

Разом тим, колегія суддів враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, його мотив та мету, а також небезпечність наслідків, що настали.

Так, обвинувачений, з метою отримання алкоголю, прийшов додому до ОСОБА_9 із заздалегідь підготовленим знаряддям злочину кухонним ножем. У судовому засіданні пояснив, що передбачав відмову в отриманні бажаного, а тому взяв з собою ніж аби налякати потерпілого. Фактично, ОСОБА_7 готувався до вчинення умисного злочину проти життя та здоров`я особи. Завдав потерпілому тяжке тілесне ушкодження, яке небезпечне для життя в момент заподіяння, тим самим знехтував гарантіями, передбаченими ст.ст. 3, 27 Конституції України, відповідно до яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Апеляційний суд враховує і характеризуючі дані про особу обвинуваченого.

Будучи молодою особою працездатного віку, ОСОБА_7 ніде не працює. Разом з тим, має стійку антисоціальну поведінку, зловживає спиртними напоями. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 250 ОСОБА_7 виявляв та виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, має синдром залежності (Т. 2, а.с. 98-100). Згідно з даними довідки-характеристики, виданої старостою села, де проживає ОСОБА_7 , останній неодноразово зловживав спиртними напоями та порушував спокій в сім`ї (Т. 2, а.с. 25).

В обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, з сім`єю не проживає, малолітня дитина перебуває на утриманні колишньої дружини.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що метою покарання засудженого є його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, колегія суддів приходить до висновку про неможливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням. Апеляційний суд вважає, що реальне відбування обвинуваченим покарання, призначене у мінімальній межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а також сприятиме досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, а отже призначене йому покарання є занадто суворим, є безпідставним. Так, вказане враховано судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 66 КК України, як обставини, що пом`якшують покарання, а отже при визначенні міри покарання у мінімальній межі санкції статті інкримінованого йому кримінального правопорушення. Окрім того, зазначене істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого ним та не свідчить про можливість його виправлення без відбування основного покарання реально.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений має постійне місце проживання, у нього відсутні зв`язки з антигромадськими елементами, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, окрім того, що такі обставини ніяким чином не зменшують тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та не можуть запобігти наслідкам, які в результаті його вчинення настали, вони не є визначальними для вирішення питання можливості застосування до обвинувачення звільнення від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.
За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку, у зв`язку із суворістю призначеного покарання ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає, а тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Вирок Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 21 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4