ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1883/20
Провадження №1-кп/477/51/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого у справі судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000774 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, розлученого, маючого двох неповнолітніх дітей, особи з інвалідністю ІІ групи, зареєстрованого за місцем проживання по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:
08 жовтня 2019 року близько 08.00 год., ОСОБА_7 рухався на автомобілі марки «Lexus GX 4601», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в напрямку від м. Миколаїв до м. Херсон сухою асфальтованою проїжджою частиною автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», яка має дві смуги для руху (по одній в кожному напрямку) в межах своєї смуги руху. Керуючи в порушення пункту 3.14.5 «г» Правил дорожнього руху України технічно несправним автомобілем марки «Lexus GX 4601», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме: з установленими шинами різних моделей з різними малюнками протектору на колесах задньої вісі автомобіля, в районі 170 км + 500 м автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», ОСОБА_7 грубо порушуючи вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 «б»., 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не стежив за нею, відповідно не реагував на її зміни, перед початком руху, перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде небезпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, на дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі в кожному напрямку руху, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків, де виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїжджої частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу, та всупереч цьому, змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу ліворуч та виїхав на смугу зустрічного руху, де в цей час рухався автомобіль марки «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 .
Внаслідок порушення пунктів 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 1.3 Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля марки «Lexus GX 4601», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з передньою частиною автомобіля марки «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , внаслідок чого автомобіль марки «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 відкинуло за межі узбіччя в напрямку до кювету.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій та пасажир автомобіля марки «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 загинули на місці пригоди.
За зазначені дії передбачена кримінальна відповідальність за частиною 3 статті 286 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав себе винуватим повністю, у вчиненому розкаявся.
Суду пояснив, що він дійсно, при викладених в обвинувальному акті обставинах, 08 жовтня 2019 року їхав з м. Києва до м. Херсон на власному автомобілі марки «Lexus GX 4601», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Проїхавши Кіровоградську область, він зупинився на автозаправці та перепочив, а в 06.00 годині ранку 08 жовтня 2019 року продовжив рух. Близько 07.00 год. ранку він зупинився на автозаправці «WOG» біля села Шевченкове, де перепочив хвилин 20, та о 08.00 поїхав далі, у бік м. Херсона. Приблизно через 1 км від автозаправки з його вини сталася ДТП, про яку він дуже шкодує. Був дуже сонячний день та йому сліпило в очі, дорога була з вибоїнами, момент аварії в його пам`яті не зафіксувався, деталі ДТП він не пам`ятає. Після ДТП він втратив свідомість, в лікарні лікувався біля місяця, мав тяжкі ушкодження. Зазначив про повне відшкодування потерпілим матеріального збитку та моральної шкоди, попросив вибачення у потерпілих.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона з сім`єю проживає у м. Херсон. 08 жовтня 2019 року її чоловік поїхав на роботу до м. Миколаєва. Об 11.00 годині цього ж дня їй повідомили про те, що в результаті аварії її чоловік загинув. Підтвердила про повне добровільне відшкодування обвинуваченим матеріальної та моральної шкоди. Претензій до обвинуваченого щодо відшкодування шкоди у неї немає. Висловила думку про призначення обвинуваченому покарання на розсуд суду в межах закону.
Потерпіла ОСОБА_12 у судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позиції щодо виду та розміру покарання обвинуваченому не висловила.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується його показаннями, які відповідають фактичним обставинам справи і які ніким не оспорювались, тому за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, дослідження доказів, крім допиту обвинуваченого, допиту потерпілої ОСОБА_5 та дослідження письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого, що пов`язані з речовими доказами, судовими витратами, суд визнав за недоцільне на підставі частини 3 статті 349 КПК України, при цьому, попередньо з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим та учасникам судового провадження зміст вказаної обставини та добровільність їх позицій, а також роз`яснивши процесуальні наслідки зазначеного, зокрема, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за частиною 3 статті 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.
Вирішуючи питання щодо виду та розміру обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини 1 та 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Виходячи з висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 17 жовтня 2019 року по справі №205/7091/16-к, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Верховний Суд у постанові від 30 квітня 2020 року по справі №156/549/18 дійшов висновку, що виходячи з мети покарання, що визначена у статті 50 КК України, та принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
У пунктах 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
З огляду на статтю 12 КК України в сукупності зі статтями 23, 25 КК України, з урахуванням установлених судом обставин, вчинений обвинуваченим ОСОБА_7 злочин є тяжким злочином вчиненим з необережності, що є кримінальною протиправною недбалістю.
В момент вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_7 не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, що значно знижує ступінь протиправності характеру та мотивів допущених ним порушень правил безпеки дорожнього руху.
Обвинувачений ОСОБА_7 є особою похилого віку, є непрацездатним та пенсіонером за віком, має соціальний статус особи з інвалідністю другої групи за загальним захворюванням, набутим в результаті ДТП, тобто зі стійким розладом функцій організму, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має численні подяки та нагороди, на наркологічному чи психіатричному обліку не перебуває.
Під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочину, в рахунок відшкодування завданої злочином моральної та матеріальної шкоди добровільно сплатив потерпілим по 70 000 доларів США, при цьому, розмір такої шкоди, на думку суду, відповідає глибині душевних страждань та характеру втрат потерпілих.
Крім цього, протягом судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 виявив щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, що розцінюється судом як його щире каяття.

Обставинами, які пом`якшують покарання, судом визнається визнання винуватості, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Згідно досудової доповіді від 26 жовтня 2021 року, провідним інспектором Голосіївського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві ОСОБА_13 визначений низький ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та низький рівень небезпеки для суспільства, при цьому, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без позбавлення або обмеження волі.
З висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 21 серпня 2019 року у справі №682/956/17 вбачається, що обставини, які обтяжують покарання, це вичерпно перелічені в законі та встановлені судом різного роду чинники об`єктивного або суб`єктивного характеру, що не є ознаками конкретного складу злочину і не впливають на його кваліфікацію, однак підвищують ступінь суспільної небезпечності винної особи і (або) вчиненого нею кримінального правопорушення і у зв`язку з цим є підставою для призначення більш суворого покарання.
При визначенні виду та розміру покарання судом враховано позицію сторін кримінального провадження, висловлені в судових дебатах, зокрема позицію прокурора, яка вважала за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбуття основного покарання з випробуванням, а також позиції потерпілої ОСОБА_5 та її представника, які просили призначити покарання на розсуд суду, врахувавши відсутність обтяжуючих вину обставин та наявність низки обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченому.
В той же час, кримінальне правопорушення, передбачене статтею 286 КК України належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілих у справі щодо покарання, яке обвинувачений повинен понести за вчинене, при вирішенні цього питання судом не є вирішальною (постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №439/548/19).
Крім цього, позиції сторін кримінального провадження, що висловлені ними у судових дебатах враховуються судом у сукупності з іншими встановленими обставинами, однак не обмежують суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.
Ураховуючи зазначені обставини в їх сукупності, в тому числі, оскільки судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання, суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції частини 3 статті 286 КК України, однак вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, та вважає за можливе звільнити його від відбуття основного покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України.
Санкцією частини 3 статті 286 КК України передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Згідно частини 1 статті 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Ураховуючи характер вчиненого злочину, а також обставини, які є підставою для призначення основного покарання, суд уважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у межах максимального строку, визначеного санкцією частини 3 статті 286 КК України.
Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами підлягає обов`язковому виконанню.
На підставі статті 124 КПК України з обвинуваченого підлягає стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 9 891 гривень.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2019 року на автомобіль марки «Lexus GX 4601», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 накладено арешт.
Відповідно до частини 4 статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Центрального районного суду від 13 лютого 2020 року обирався запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на строк до 28 лютого 2020 року. Зазначений запобіжний захід ухвалою слідчого судді Центрального районного суду від 26 лютого 2020 року скасований та обвинуваченому ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце свого проживання у період доби з 20.00 години до 08.00 години наступного дня. Строк дії обраного запобіжного заходу сплинув 30 березня 2020 року, інший запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Цивільний позов не заявлявся.
Долю речових доказів вирішити в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.
Керуючись статтями 366-368, 370, 371, 373, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі статей 75,76 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки, поклавши на обвинуваченого наступні обов`язки:
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 9 891 (дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто одна) гривень.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2019 року на автомобіль марки «Lexus GX 4601», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Речові докази по справі:
автомобіль марки «Lexus GX 4601», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_7 , який знаходиться на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів при ГУ НП в Миколаївській області, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Лагерне Поле, 5 повернути ОСОБА_7 , як власнику;

автомобіль марки «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належний ОСОБА_14 , який знаходиться на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів при ГУ НП в Миколаївській області, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Лагерне Поле, 5 повернути ОСОБА_14 , як власнику.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Потерпілим надіслати копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ ОСОБА_15