УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2021 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні скаргу представника потерпілого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, щодо нездійснення процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у встановлений КПК України строк, у кримінальному провадженні №0000224, -

УСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою в порядку ст.303 КПК України, на бездіяльність слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , щодо нездійснення процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у встановлений КПК України строк,
В обґрунтування скарги адвокат посилається на наступне.
Слідчим СВ відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 прийнята постанова про часткове задоволення клопотання адвоката ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000224 об`єднаного від 18.08.21року у наступній частині :
Визнано в якості речового доказу та долучено до матеріалів кримінального провадження №0000224 наступне майно (193 одиниці), перелік якого зазначено у клопотанні.
В частині клопотання про передання - громадянину ОСОБА_3 всього вище перерахованого майна на відповідальне зберігання - відмовлено.
Вважає, що слідчий в частині не передання на відповідальне зберігання вказаного майна, яке крім того визнано речовим доказам в цьому ж кримінальному провадженні та арештовано за рішенням суду, не діяв та порушив вимоги ст.ст. 100,110 КПК України.
Також обґрунтовуючи клопотання зазначили, що 30.06.2021 року в рамках кримінального провадження № 0000224 на виконання ухвали слідчого судді від 11.06.2021 року був проведений огляд приміщень розташованих за адресою. АДРЕСА_1 , корпус, 2 приміщення 101- Н приміщення 102-Н та складено відповідний протокол. Під час проведення огляду було встановлено відсутність деяких інструментів, та обладнання, що належить громадянину ОСОБА_3 , та багатьох його речей та також зроблений опис майна, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності та перебуває в зазначеному вище приміщенні та незаконно використовується та утримується громадянином ОСОБА_6 ..
Відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 02.09.2021 року було накладено арешт на майно яке є власністю ОСОБА_3 та знаходиться в приміщенні фітнес клубу за адресою АДРЕСА_1 .
08.09.2021 року був проведений повторний огляд приміщень фітнес клубу за адресою АДРЕСА_1 та складено відповідний протокол, в якому зазначено що виявлене майно при огляді на яке також накладений арешт було прийнято громадянином ОСОБА_7 на зберігання під особисті зобов`язання. Зазначене також підтверджується письмовим зобов`язанням власноруч складеними громадянином ОСОБА_3 та приєднаним до протоколу огляду приміщень від 08.09.2021р.
Посилаючись на вимоги ст. 100 КПК зазначили, що речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:
1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Вказують, що ОСОБА_3 як власник майна не має намір якимись чином пошкодити, знищити, здійснити відчуження майна, перешкодити у проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000224 оскільки вважає, що придбав це майно на законних підставах, зацікавлений у встановленні об`єктивної істини у справі та зобов`язується зберегти майно до прийняття кінцевого рішення у зазначеному кримінальному провадженні. ОСОБА_3 на відміну від його опонента сприяє проведенню слідства, передає всі необхідні документи та вчасно прибуває на виклик слідчого.
Власник майна та адвокат в судове засідання не з`явилися, адвокатом подано клопотання про розгляд скарги за їх відсутності, всі доводи викладені у скарзі підтримуються та просять скаргу задовольнити.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлено належним чином.
Розглянувши скаргу, дослідивши надані матеріали, приходжу до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000224 від 21.03.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.190 КК України.
30.06.2021 в рамках кримінального провадження №0000224 на виконання ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 11.06.2021 був проведений огляд приміщень розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого було зафіксовано, що частина належного потерпілому на праві власності вище перерахованого спортивного обладнання знаходиться в вказаному приміщенні та використовується громадянином ОСОБА_6 в господарській діяльності ТОВ «СКАЙФІТКЛАБ», а частина іншого спортивного обладнання відсутня.
28.08.2021 постановою слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 визнано цивільним позивачем у кримінальному провадженні №0000224 від 21.03.2021, у зв`язку із поданням цивільного позову про відшкодування завданої злочином шкоди.
30.08.2021 року сторона потерпілого звернулась до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси із клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.09.2021 року (справа №522/10644/21, пр.№ 1-кс/522/8758/21) було накладено арешт на майно, заборонивши відчуження та розпорядження. (копія вказаної ухвали надана представником скаржника разом із клопотанням про долучення доказів до матеріалів скарги від 25.11.2021 року).
Обґрунтовуючи мотиви постановленої ухвали, слідчим суддею зазначено, що «08.08.2021 постановою слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 визнано цивільним позивачем у кримінальному провадженні №0000224 від 21.03.2021, у зв`язку із поданням цивільного позову про відшкодування завданої злочином шкоди.
Крім того, постановою слідчого, вказане майно у вигляді спортивного обладнання визнано речовими доказами по справі, оскільки відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПКУ.
З огляду на викладене, є достатньо підстав вважати, що зазначені предмети та речі містять відомості про обставини вчинення злочину, тобто відповідають критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, про що свідчать надані докази, які в сукупності вказують на ймовірний зв`язок із інкримінованим кримінальним правопорушенням.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що зазначене у клопотанні майно підлягає арешту із встановленням заборони його відчуження та розпорядження, окрім заборони використання.
Метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, та запобігання можливості відчуження чи пошкодження вказаного майна, як наслідок збереження речових доказів, до з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення.
Утім, слідчим суддею не вбачається правових підстав для задоволення вимог цивільного позивача в частині передачі арештованого майна на відповідальне зберігання потерпілому, оскільки це може призвести до втручання у господарську діяльність підприємства ТОВ «СКАЙФІТКЛАБ»».
На стадії досудового розслідування кримінального провадження контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні здійснює слідчий суддя відповідно до його повноважень у порядку, передбаченому КПК України, що встановлено п. 18 ст. 3 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
При цьому ч. 1 ст. 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
За змістом ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
Що стосується процесуальних рішень слідчого, дізнавача або прокурора, то на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування; рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження; рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи; рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим; рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки; рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу; рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування; повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримніального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом; відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
В той же час в порядку п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України підлягає оскарженню під час досудового розслідування процесуальне рішення прокурора, слідчого у формі постанови про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.
Із наведеної норми, що узгоджується із роз`ясненнями, що містяться у п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 «Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» вбачається, що п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК передбачене право на оскарження рішення про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, а не будь-яких процесуальних дій, для проведення яких учасник кримінального провадження вносив клопотання слідчому.
Відповідно до ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Згідно зі ст.ст. 223-245 КПК України до слідчих (розшукових дій) процесуальний закон відносить: допит, пред`явлення особи для впізнання, пред`явлення речей для впізнання, пред`явлення трупа для впізнання, обшук, огляд, слідчий експеримент, освідування особи, отримання зразків для експертизи, залучення експерта.
За змістом ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Зі змісту поданої скарги вбачається, що до СВ відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах потерпілого: ОСОБА_3 , про передачу на відповідальне зберігання потерпілому речові доказів , згідно протоколів огляду приміщень за адресою: АДРЕСА_3 , приміщення 102-н, приміщення 103-н від 30.06.2021 року та 08.09.2021 року.
Слідчим СВ відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 прийнята постанова про часткове задоволення клопотання адвоката ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000224 об`єднаного від 18.08.21року у наступній частині :
Визнано в якості речового доказу та долучено до матеріалів кримінального провадження №0000224 наступне майно (193 одиниці), перелік якого зазначено у клопотанні.
В частині клопотання про передання - громадянину ОСОБА_3 всього вище перерахованого майна на відповідальне зберігання відмовлено.
В прохальній частині скарги порушується питання про визнання бездіяльності слідчого СВ відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 у провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0000224, стосовно не прийняття процесуального рішення щодо передачі на відповідальне зберігання майна, яке належіть на праві власності громадянину ОСОБА_3 і яке слідчим визнано як речовий доказ; та про зобов`язання слідчого СВ відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 у провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0000224 прийняти постанову про передачу на відповідальне громадянину ОСОБА_3 речових доказів які долучені до матеріалів кримінального провадження №0000224. а саме наступне майно - обладнання (193 одиниці) :
Слідчий суддя зазначає, що в порядку ст. 303 КПК України може бути оскаржено рішення слідчого, прокурора, прийняте за результатами розгляду клопотання учасника кримінального провадження в порядку ст. 220 КПК України, про відмову в його задоволенні про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.
Зазначеною нормою закону не передбачено оскарження слідчому судді постанови слідчого про відмову в задоволенні клопотання, яке полягає у передачі на відповідальне зберігання потерпілим речових доказів.
Отже, заявником подано скаргу, яка не підлягає розгляду в порядку ст. 303 КПК України.
Порядок зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про них визначено вст.100 КПК України, безпосередньо п.6ст.100 КПК України зазначає, що «Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення…зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрат по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю…. 1). Повертаються власнику або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 2). Передаються за письмовою згодою власників, а в разі їх відсутності за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 3). Знищуються за письмовою згодою власника, а в разі його відсутності за рішенням слідчого судді, суду….; 4). Передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду….». ч.7ст.100 КПК України вказує, що «У випадках, передбачених п.2-4 частини шостої цієї статті, слідчий, за погодженням з прокурором або прокурор звертаються з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування,….яке розглядається згідност.171-173 цього Кодексу».
Таким чиномст.100 КПК України надає право слідчому судді для вирішення питання про долю речових доказів тільки для їх реалізації, знищення, чи технологічної переробки і ніяким чином не для повернення чи передачі власнику.
Таким чином, слідчі судді не наділені повноваженнями розглядати по суті скарги зумовлені бездіяльністю, оскарження якої вимогами ст. 303 КПК України не передбачено.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Здійснення у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, судового контролю за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженню належить до повноважень слідчого судді.
У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Звольський та Звольська проти Чешської Республіки» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic, заява № 46129/99, п. 46, Европейського суду з прав людини 2002 - ІХ вказано, що тлумачення національного законодавства, зокрема, процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженніздійснюється судами.
При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України "(Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74 - 75, рішення від 07 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально - правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.
Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93, право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.
У справі «Preda and Dardari v. Italy (1999) Суд вказав, що метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь - яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.
Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах « Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та « Круз проти Польщі » від 19 червня 2001 року.
У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У зв`язку з наведеним, вказані висновки суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.
Слідчий суддя вважає, що вимоги скарги не є предметом розгляду відповідно до ст. 303 КПК та не належать до предмета оскарження відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК.
Відповідно до п. 1.3 Узагальнення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» - слідчі судді не повинні розглядати по суті скарги, зумовлені бездіяльністю, оскарження якої ст. 303 КПК не передбачено. Враховуючи вимоги ст. 304 КПК, в разі надходження на розгляд таких скарг слідчим суддям необхідно відмовляти у відкритті провадження, а не в їх задоволенні, оцінюючи їх обґрунтованість.
Слідчий суддя приходить до висновку, що подано скаргу про скасування процесуального рішення слідчого у формі постанови, що не може бути предметом розгляду у порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, оскільки постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання про передачу речових доказів на відповідальне зберігання не належить до виключного переліку рішень, що підлягають оскарженню у порядку ст. 303 КПК України.
Законодавцем передбачено право на оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу (ч. 2 ст. 303 КПК України).
Враховуючи викладене, оскільки заявником заявлені вимоги, що не входять до переліку, визначеного вст. 303 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги.
Керуючись ст.ст.303, 304 КПК України,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги представника потерпілого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, щодо нездійснення процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у встановлений КПК України строк, у кримінальному провадженні №0000224 відмовити.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1