Номер провадження: 11-кп/813/708/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 01.12.2021 року про відмову у задоволені клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, українця, раніше неодноразово судимого,

засудженого 18.12.2019 року Київським районним судом м. Одеса за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.12.2021 рокувідмовлено у задоволені клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Рішення суду мотивоване тим, що в клопотанні захисника засудженого не надані конкретні переконливі дані про те, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції захисник засудженого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки рішення вважає незаконним, необґрунтованим та таким що не відповідає фактичним обставинам справи.
В обґрунтування своїх доводів вказує, що після того як засудженому ОСОБА_8 було відмовлено в поданні до суду матеріалів про умовно-дострокове звільнення, поведінка засудженого стала стабільно позитивною, що свідчить про його виправлення. ОСОБА_8 згідно ч. 14 ст. 134 КВК України визнається таким, що стягнень не має.
Зазначає, що ОСОБА_8 матеріального позову за вироком суду не має, заборгованість за виконавчими документами у нього відсутня. Крім того, вказує, що представник ДУ «ОВК №14» не заперечував проти задоволення клопотання, а поклався на розсуд суду, на чому неодноразово наголошував, проте в оскаржуваній ухвалі зазначено, що представник ДУ «ОВК №14» заперечував проти задоволення клопотання.
Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до засудженого умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, звільнивши умовно-достроково на не відбутий строк покарання.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, захисника, який просив апеляційну скаргу задовольнити, прокурора який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Частиною третьою ст. 539 КПК України встановлено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.

Згідно ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове-звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснено, що судам, при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів справи захисник засудженого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, посилаючись на відповідні підстави, наведені вище.

Відповідно до клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 вироком Київським районним судом міста Одеси визнано винним за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК та призначено йому покарання за ч.2. ст. 185 КК України у вигляді одного року позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. У відповідності до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднано частково не відбуте покарання, призначене вироком Київського районного суду м. Одеси від 14.09.2019 року і остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у вигляді трьох років двох місяців позбавлення волі.

Початок строку: 21.05.2019 року, кінець строку: 21 липня 2022 року.

Таким чином, на даний момент ОСОБА_8 відбув передбачені законом 2/3 частини покарання, про що вірно вказано в оскаржуваній ухвалі суду та формально має право на розгляд питання про умовно-дострокове звільнення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З наявної в матеріалах провадження характеристики на засудженого ОСОБА_8 , затвердженої Начальником державної установи «Одеська виправна колонія №14» вбачається, що ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі знаходиться з 21.05.2019 року. Під час тримання в Одеській УВП (№21) з 21.05.2019 року по 16.01.2020 року характеризувався негативно, заохочень не мав, до дисциплінарної відповідальності притягувався один раз. Під час тримання в Ізмаїльській УВП (№22) з 16.01.2020 року по 17.03.2020 року характеризувався посередньо, заохочень не мав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. 17.03.2020 року прибув до державної установи « Одеська виправна колонія №14) м. Одеси, був розподілений до відділення СПС №4. За час відбування покарання характеризувався наступним чином. Допускав порушення режиму відбування покарання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи 4 ( чотири) рази, з них 1 (один) раз був поміщений в ДІЗО. Згідно ст. 134 ч. 14 КВК визнається таким що стягнень не має. На виробництві установи не працевлаштований, але залучається до праці відповідно ст. 118 ч. 5 КВК України, до праці відноситься добре. До виконання робіт по благоустрою території установи та відділення установи відноситься відповідальністю, приймав участь у проведенні ремонтних робіт приміщень гуртожитку, а також фарбуванні паркану локальної дільниці. Має 1 (одне) заохочення. З метою виявлення факторів, що спричинили протиправну поведінку засудженого ОСОБА_8 , формування актуальних цілей соціально-виховної роботи 28.07.2021 року із засудженим проведено оцінку ризиків вчинення ним повторного кримінального правопорушення. В результаті проведеної роботи встановлено середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства.

З огляду на приписи ст. 6 КВК України, апеляційний суд вважає, що аналізу підлягають дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Апеляційний суд, всупереч доводів апеляційної скарги, погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в клопотанні захисника засудженого не надані конкретні переконливі дані про те, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Таким чином, на думку апеляційного суду, дані про особу засудженого, який раніше неодноразово був засуджений за злочини проти власності і знову відбуває покарання за тяжкий аналогічний злочин, котрі характеризуються підвищеною суспільною небезпечністю, свідчать про те, що це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин, за який на теперішній час відбуває покарання.

При цьому, звертаючи увагу на те, що поведінка засудженого стала стабільно позитивною та згідно ч. 14 ст. 134 КВК України визнається таким, що стягнень не має, апеляційний суд констатує, що існуючи на даний час дані, які свідчать про зміну ставлення засудженого до своєї поведінки, що у даному випадку є позитивним, однак вважає, що таке ставлення має носити постійний, систематичний характер та має оцінюватись у сукупності, за весь період відбування покарання.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи захисника про те, що в оскаржуваній ухвалі зазначено, що представник ДУ «ОВК №14» заперечував проти задоволення клопотання, проте представник ДУ «ОВК №14» не заперечував, а поклався на розсуд суду, але це не є безумовною підставою скасування оскаржуваної ухвали.

Висновки апеляційного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону під час розгляду клопотання засудженого, які вказували на необхідність скасування ухвали суду першої інстанції встановлено не було.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі, тому оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 01.12.2021 року про відмову у задоволені клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4