Дата документу Справа № 937/7970/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 937/7970/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1456/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянула 30 серпня 2021року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_7 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці у зв`язку з тим, що судове провадження не буде завершене до його спливу та обвинуваченому оголошено про підозру у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення (злочину), вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, з метою ухилення від кримінального покарання буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Таким чином будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не встановлено.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком до 19 вересня 2021 року. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та прийшов до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що суд не надав належної оцінки обґрунтуванню прокурором наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,4 КПК України. Так, на думку сторони захисту, ризик переховування відсутній, оскільки ОСОБА_7 після скоєння ДТП залишився на місці, викликав швидку, свою вину визнає у повному обсязі, співпрацював із слідством та судом, рідні обвинуваченого вчиняють дії направлені на відшкодування шкоди потерпілим. Що стосується ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків то такий ризик нічим не підтверджений, і судом не взято до уваги, що з моменту повідомлення ОСОБА_7 про підозру, скарг з боку учасників кримінального провадження щодо протиправної поведінки обвинуваченого не надходило. Вказує, що на даний час фактично судове слідство завершено, потерпілі і обвинувачений допитані, письмові докази досліджені, а тому ризик перешкоджання кримінальному провадженню не доведений. Звертає увагу на позитивні дані стосовно особи обвинуваченого, який має родину, неповнолітній дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності не притягався. Просить скасувати ухвалу суду, ухвалити нову, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_7 своєчасно повідомлявся про час та дату розгляду провадження через адміністрацію ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», клопотань від обвинуваченого про особисту участь або участь в режимі відеоконференції не надходило, прокурор також був своєчасно повідомлений, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути провадження за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч.4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.ст. 331, 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, заявлених прокурором у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів виходить з наступного.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Обвинувачений не може не розуміти тяжкість вчиненого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,в результаті якого є можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, зокрема і внаслідок тяжкості злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , що має свій раціональний зміст, оскільки така обставина свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду.

З огляду на наведене, слід визнати непереконливими доводи сторони захисту про відсутність вказаного ризику, який обумовлює продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а також існування ризику переховування, на який послався районний суд, виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому колегія суддів погоджується з оскаржуваною ухвалою відносно наявності по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Також перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, оскільки свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 є знайомими обвинуваченого і мешкають в одному селі, а тому ризик певних дій з боку обвинуваченого може перешкодити кримінальному провадженню, що вплине на встановлення обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

В цьому контексті є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів і суворість очікуваного покарання.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризиків, які не зменшились та продовжують існувати, відомостей стосовно особи обвинуваченого, обранняОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту, як того просила сторона захисту, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

Посилання сторони захисту на дані про особу обвинуваченого, зокрема наявність постійного місця проживання, стійкі родинні зв`язки, перебування на його утриманні дітей, позитивної характеристики за місцем мешкання, раніше не судимий, не свідчать про зменшення існування зазначених вище ризиків та не можуть слугувати підставою для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та відсутність процесуальної необхідності застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому ухвалу суду необхідно залишити без змін.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч. 5 ст. 28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 19 вересня 2021 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4