Провадження № 1-кс/201/3508/2021
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, подане під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0001030 від 22.11.2021 року, клопотання слідчого Відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпра, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого, з середньою освітою, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого, за погодженням із прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 289 КК України у кримінальному провадженні № 0001030 від 22.11.2021 року. В обґрунтування вищевказаного клопотання зазначено, що у невстановлений в ході досудового розслідування час та місці, однак не пізніше 20.11.2021 р. ОСОБА_5 разом із своїми знайомими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , маючи умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб, запропонував ОСОБА_8 та ОСОБА_9 незаконно заволодіти транспортними засобами, розташованими на території м. Дніпра. На вказану пропозицію ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дали свою згоду, тим самим вступили з ОСОБА_5 в злочинну змову, спрямовану на незаконне заволодіння транспортним засобом. Реалізуючи свій злочинний умисел, 21.11.2021 близько 03:00 години ОСОБА_5 разом з вищевказаними співучасниками злочину прибули за адресою: АДРЕСА_2 , помітили припаркований транспортний засіб марки «ВАЗ», білого кольору, д/н НОМЕР_1 , 1994 року випуску, що належить ОСОБА_10 , визначивши вказаний транспортний засіб об`єктом свого злочинного посягання. Далі співучасники злочину, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, за допомогою невстановленого слідством предмета, не маючи ніяких прав на користування і керування даним транспортним засобом, діючи всупереч волі власника, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, діючи узгоджено, у групі, відповідно до відведеної кожному ролі у вчиненні злочину, за допомогою невстановленого в ході досудового розслідування предмета відчинили пасажирські двері транспортного засобу марки «ВАЗ», білого кольору, д/н НОМЕР_1 , шляхом віджиму. Після цього співучасники злочину сіли до вказаного автомобіля та за допомогою невстановленого предмета привели у дію двигун, таким чином встановивши контроль над транспортним засобом, рушивши з місця, та, доводячи свій злочинний умисел до кінця, залишили місце вчинення злочину, тим самим розпорядившись вказаним транспортним засобом на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду.

На думку сторони обвинувачення, про наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку річ, яка має істотне значення для встановлення обставин злочину, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється така особа, свідчить ряд обставин, що повинні враховуватись при обранні запобіжного заходу відносно підозрюваного, зокрема тяжкість вчиненого ним злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, а також відсутність стійких соціальних зв`язків в останнього. З огляду на вказане, слідчий вважав, що запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України шляхом застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, аніж домашній арешт, є неможливим.

Прокурор у судовому засіданні наполягала на застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та є достатні підстав вважати, що існують ризики, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а отже більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Захисник та підозрюваний під час судового розгляду просили частково задовольнити подане клопотання сторони обвинувачення, обравши до ОСОБА_5 нічний домашній арешт, обґрунтовуючи це тим, що останній неофіційно підробляє різноробочим на будівництві, та зазвичай виконує роботи саме у денний час, крім того саме в цю пору доби йому потрібно доглядати за матір`ю, яка є інвалідом ІІ групи. Також ОСОБА_5 просив суд враховувати, що він повністю підтверджує фактичні обставини злочину, що викладені у повідомлені про підозрі, з приводу чого він щиро кається та виражає свій жаль.

Вислухавши думки сторін судового процесу, а також дослідивши зазначене клопотання і долучені до нього матеріали кримінального провадження, суд доходить до таких правових висновків з наступних підстав.

Метою застосування запобіжного заходу, згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Водночас підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Так, розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину, слідчий суддя враховує наступні обставини.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчий суддя користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права. Зокрема ЄСПЛ у своєму рішенні від 28.10.2004 року по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» наголошував, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення. У рішенні від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, при цьому при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. У рішенні від 30.08.1998 року по справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» зроблено висновок про те, що наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Тобто факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій підозрюваної, виходячи з наявних матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про те, що підозра органу досудового розслідування про вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України не є очевидно необґрунтованою чи явно недопустимою з огляду на сукупність зібраних на даному етапі розслідування матеріалів кримінального провадження, а саме доказів у виді: протоколу прийняття від ОСОБА_10 заяви про вчинення злочину від 21.11.2021 р.; рапорту поліцейського; протоколу огляду місця події від 21.11.2021 р.; протоколу від 24.11.2021 р. про огляд та вилучення у ОСОБА_9 майна, що було одержано внаслідок вчинення злочину; протоколу від 24.11.2021 р. про огляд та вилучення у ОСОБА_8 майна, що було одержано внаслідок вчинення злочину; протоколу огляду та вилучення викраденого транспортного засобу від 25.11.2021 р.; протоколу допиту потерпілого ОСОБА_10 .

Отже, вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Разом з тим слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведена наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_5 зможе здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки з матеріалів клопотання встановлено, що злочинні дії, кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, у вчиненні яких підозрюється останній, належать до категорії тяжкого злочину, максимальна санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років, у зв`язку із чим, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду та є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії»), а отже для запобігання спробам здійснити такі дії слід застосувати до підозрюваного запобіжний захід.

Також слідчий суддя вважає доведеними наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, оскільки з повідомлення про підозру відносно ОСОБА_5 слідує, що останній разом з іншими співучасниками, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, заздалегідь, тобто до початку злочину, об`єдналися задля спільного вчинення корисливих злочинів у вигляді незаконного заволодіння транспортними засобами на території м. Дніпра. Тобто вчинення підозрюваним ОСОБА_5 злочину у співучасті, а саме за попередньою змовою групою осіб, дає підстави вважати про наявність заздалегідь обдуманого умислу, який сформувався ще до вчинення злочину та свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки суб`єкта злочину, що не виключає наявність ризику вчинення підозрюваним ОСОБА_5 інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється.

В той же час доводи сторони обвинувачення про існування ризиків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку річ, яка має істотне значення для встановлення обставин злочину або незаконно впливати на свідків, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даного клопотання, оскільки прокурором не надано жодних фактичних даних і не наведено переконливих фактів наявності таких обставин, що відповідно є лише абстрактним припущенням сторони обвинувачення, яке не ґрунтується на репутації підозрюваного, негативних даних про яку немає в матеріалах цього клопотання.

Отже, наведені вище обставини у сукупності дають підстави стверджувати про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є актуальними, проте не вирішальними при обранні запобіжного заходу, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 злочину, його вік, майновий та сімейний стан, його репутацію, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався та не має судимостей, відсутність відомостей про тяжкий стан здоров`я останнього, відсутність у нього офіційного місця роботи, наявність у підозрюваного постійного місця проживання, у якому останній мешкає разом зі своєю матір`ю, яка є інвалідом ІІ групи, що відповідно обумовлює необхідність у додатковому догляді за останньою, а отже заборона підозрюваному залишати житло цілодобового буде суттєво спричиняти значні незручності та порушувати нормальний уклад не лише його життя, а також життя його родини, з якою він проживає.

Частиною 3 ст. 176 КПК України передбачено, що слідчий суддя повинен відмовити у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.

Тобто слідчому, прокурору необхідно під час звернення до слідчого судді обґрунтувати потребу у застосуванні певного запобіжного заходу, при цьому правовою доктриною сформовано, що таку потребу слід вважати як виняткову тоді, коли на підставі наявних у конкретному кримінальному провадженні даних можна із певною вірогідністю стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, відповідно, не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

При цьому ч. 5 ст. 194 кримінального процесуального кодексу передбачено, що у випадку, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Враховуючи, що прокурором, на момент розгляду клопотання, доведено обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ризик переховуватись від органів досудового розслідування чи суду та ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, з огляду на дані про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного ОСОБА_5 не забезпечить належного виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом

Таким чином, оцінюючи в сукупності матеріали клопотання, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження і особи підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку, що з огляду на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, то для запобігання ризикам, які обґрунтовані та встановлені в судовому засіданні, достатнім є застосування до підозрюваного ОСОБА_5 домашнього арешту, що полягає у забороні залишати йому житло у період доби з 22:00 до 06:00 години строком на два місяці, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, що зможе виступити достатніми стримуючими факторами для існуючих ризиків та не перешкодить останньому забезпечити свою нормальну життєдіяльність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 184-187, 193-194, 196, 205, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого Відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, до 27 січня 2022 року, заборонивши йому у період доби з 22:00 до 06:00 години залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_5 , строком до 27 січня 2022 року, обов`язки, а саме:

- прибувати за кожною вимогою у визначені дату, час і місце до суду, слідчого або прокурора;

- не відлучатися із населеного пункту (м. Дніпро), в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними, обвинуваченими, потерпілими, свідками, експертами, спеціалістами за виключенням випадків спільної участі останніх у проведенні слідчих чи процесуальних дій, а також окрім близьких родичів та членів сім`ї;

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_5 під домашнім арештом є 27 січня 2022 року.

Повний текст ухвали буде проголошено учасникам судового провадження о 13 годині 00 хвилин 30 листопада 2021 року.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1