УХВАЛА
08 лютого 2022 року
м. Київ
Справа № 759/3984/21
Провадження № 51-532 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу засудженого слід залишити без руху, встановивши йому строк для усунення недоліків, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Таке обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України, згідно з якими підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.

При цьому, згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Проте засуджений подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
За змістом касаційної скарги засуджений, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло, на його думку, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворостівказує, що призначене судом першої інстанції покарання за ч. 2 ст. 185 КК України так і з врахуванням ст. 71 КК України є явно несправедливим через його суворість.
Проте, одночасно, засуджений порушує питання про скасування вироку суду через те, що, на його думку,судовий розгляд проведено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК Українибез дослідження доказів, чим істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону.

Тобто, вказуючи на суворість призначеного покарання, засуджений разом з цим заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового розгляду, тоді як перевірка зазначених обставин в силу ст. 433 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Крім того, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду засуджений не вказує, які конкретно доводи його скарги, у порушення вимог ст. 419 КПК України, суд апеляційної інстанції, належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.

Також засуджений не вказує, які істотні порушення вимог кримінального процесуального закону у взаємозв`язку з положеннями ст. 415 КПК України допустив суд першої інстанції, які були б підставами для скасування вироку суду, враховуючи те, що в апеляційному порядку вирок суду з підстав передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений та не оскаржувався.
Зокрема, у касаційній скарзі відсутнє обґрунтування вимог засудженого щодо скасування оскаржуваних судових рішень і призначення нового розгляду саме в суді першої інстанції, з огляду на положення ст. 415 КПК Україничерез приписи ч. 2 ст. 412 КПК України.

При цьому, посилаючись у касаційній скарзі на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, засуджений взагалі не обґрунтовує в чому саме воно полягає, з огляду на положення ст. 413 КПК України, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягало б скасуванню.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за скаргою засудженого.
Керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, колегія суддів касаційного суду вважає, що касаційну скаргу засудженого слід залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення зазначених недоліків.

При повторному зверненні до суду касаційної інстанції засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущено цей строк.
На підставі викладеного та керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:
Касаційну засудженого ОСОБА_4 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення вказаних в ній недоліків.
У разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга повертається особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3