ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/1099/21 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 623/1976/21 (провадження 1-кс/623/499/21) Доповідач ОСОБА_2
Категорія: скарги на бездіяльність
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря - ОСОБА_5
заявника - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 травня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 травня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постанову про закриття кримінального провадження. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилалась на необґрунтованість ухвали, оскільки вважає, що в матеріалах кримінального провадження існує чимало доказів, які суперечать один одному, у зв`язку з тим фактом, що ОСОБА_7 зі своєю матір`ю постійно чинять перешкоди у користуванні спільним майном, постійно залякують її матір ОСОБА_8 . Заявник вважає, що не були досліджені належним чином докази, подані нею, порушено її право як потерпілої на ознайомлення з матеріалами справи, не було проведено експертизи, а матеріали судово-медичної експертизи не були враховані слідчим. Зазначила, що під час досудового слідства була проведена лише одна комплексна судово-медична експертиза від 12.04.2021, з висновками якої вона не могла ознайомитись. Також вказала, що під час слідства були отримані й інші докази, зокрема, відео сварки з камери відеоспостереження та довідки про виклик швидкої допомоги, взагалі не були враховані слідчим та жодним чином не відображені в постанові про закриття кримінального провадження від 24.04.2021. Додаткові експертизи слідчим не призначались, хоча були для цього усі підстави. Вважає, що різноманітні ритуальні дії, спрямовані на залякування та розповсюдження неправдивої інформації, що порочать її та її сім`ю протягом останнього року, взагалі не були взяті до уваги слідчим. А тому, вважає постанову такою, що не відповідає принципу всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.
Враховуючи вищевикладене, а також вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів постановила рішення щодо проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта ОСОБА_6 , яка підтримала свої вимоги та просила задовольнити їх, перевіривши матеріали судового та кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 27 травня 2021 року ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області зі скаргою в порядку с. 303 КПК України на постанову від 24.04.2021 дізнавача Ізюмського РУП в Харківській області ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження №0000039 від 10.04.2021 року, в якій просила скасувати постанову слідчого від 24.04.2021 та витребувати матеріали кримінального провадження №0000039 від 10.04.2021 року.
В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_6 посилалась на неповне дослідження слідчим всіх обставин кримінального провадження та передчасне його закриття, з тих підстав, що в матеріалах провадження наявні докази, які суперечать один одному, оскільки ОСОБА_7 зі своєю матір`ю постійно чинять перешкоди у користуванні спільним майном, постійно залякують її матір ОСОБА_8 , докази, надані заявницею, досліджені належним чином не були, порушено її право як потерпілої на ознайомлення з матеріалами справи, не було проведено додаткової експертизи, а матеріали судово-медичної експертизи слідчим враховані не були, відеодокази сварки з камери відеоспостереження та довідка про виклик швидкої допомоги, слідчим враховані не були.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_6 , слідчий суддя мотивував таке рішення тим, що дізнавачем було належним чином проведено розслідування повно та всебічно, а постанова про закриття кримінального провадження є законною та обгрунтованою.
З таким висновком ухвали слідчого судді погоджується і колегія суддів.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 283 КПК України визначені форми закінчення досудового розслідування: закриття кримінального провадження; звернення до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності чи з обвинувальним актом, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

В той же час КПК України визначає можливість прийняття такого рішення лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності та при умові, що жодній особі не повідомлялося про підозру.
Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен на підставі пояснень заявника, слідчого (прокурора) та матеріалів кримінального провадження встановити, чи вжив слідчий всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження як обставин зазначених в заяві про скоєння кримінального правопорушення, так і обставин встановлених ним в кримінальному провадженні, і чи наявні, передбачені ст. 284 КПК України, підстави для його закриття.
Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, дізнавачем сектору дізнання Ізюмського РУП в Харківській області ОСОБА_9 , провадження у справі закрите 24.04.2021 р. на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності в діях ОСОБА_7 ознак складу кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, з тих підстав, що прямого умислу на спричинення ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 не було, а остання вживала заходи необхідної оборони.
Виходячи з положень ст.125 КК України, в частині 1 зазначеної статті кримінального кодексу, встановлюється відповідальність за легке тілесне ушкодження, яке виразилося в порушенні анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, але не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. До них Правила відносять такі ушкодження, що мали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів.
При цьому, суб`єктивна сторона кримінального правопорушення (проступку), що розглядається, характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст. 125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним за ст. 125 КК України. Разом з тим, слід зазначити, що заподіяння легкого тілесного ушкодження у стані сильного душевного хвилювання або у разі перевищення меж необхідної оборони або заходів, необхідних для затримання злочинця, не тягне за собою кримінальної відповідальності.
Суб`єктом цього злочину є осудна особа, якій виповнилося 16 років.
Відповідно до ч. 2 ст. 125 КК України обставинами, що обтяжують кримінальну відповідальність, є заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну стійку втрату працездатності.
Згідно з п. 2.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. №6, короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше ніж 21 день (три тижні). Під незначною стійкою втратою працездатності слід розуміти втрату загальної працездатності до 10 відсотків.
Як випливає із статті 125 КК України, обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення (проступку), є умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, яке виразилося в порушенні анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, але не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. До них Правила відносять такі ушкодження, що мали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення (проступку), що розглядається, характеризується тільки умисною виною.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками, наведеними в постанові дізнавача про закриття кримінального провадження з підстав відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, виходячи з того, під час дізнання не було встановлено ознак умисності дій, оскільки фактичні відомості, які містяться в матеріалах кримінального провадження свідчать про наявність конфлікту та заподіяння легких тілесних ушкоджень внаслідок необхідної оборони, що свідчить про відсутність суб`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Як свідчать матеріали кримінального провадження №0000039, 10 квітня 2021 року до чергової частини Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_6 , про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , їй були нанесені тілесні ушкодження.
10.04.2021 року відомості за даною подією були внесені до ЄРДР за № 0000039 від 10.04.2021 року (а.с.1 матеріалів кримінального провадження №0000039).
Як було встановлено дізнавачем, за адресою: АДРЕСА_1 мешкає мати заявниці - ОСОБА_8 , по сусідству, у будинку АДРЕСА_2 за вказаною адресою мешкає ОСОБА_7 зі своєю матір`ю.
10.04.2021 року близько 08.50 години, ОСОБА_7 перебувала на прилеглій території будинку у якому вона мешкає та тримаючи у руці скляну піалу в якій була сіль, розсипала її по межі прилеглої територій вказаних будинків, після чого зупинилась та почала читати молитву та робити рухи руками у різні сторони. У цей час із домоволодіння АДРЕСА_1 вийшла ОСОБА_6 та звернулась до ОСОБА_7 , зазначивши при цьому, що остання знаходиться на прилеглій території не свого будинку, в зв`язку із відсутністю реакції ОСОБА_7 , ОСОБА_6 штовхнула її обома руками в тулуб, потім ОСОБА_7 почала кидати сіль у ОСОБА_6 , яка в свою чергу ще раз відштовхнула ОСОБА_7 та в цей момент ОСОБА_7 однією рукою встигла схопити її руку, а іншою вдарила скляною посудиною ОСОБА_6 у обличчя. У ході цього вибіг чоловік ОСОБА_6 - ОСОБА_10 , який втрутився у ситуацію та відтягнув свою дружину, після чого подружжя ОСОБА_11 пішли у свій будинок.
Допитана в якості потерпілої ОСОБА_6 , підтвердила вищеописану подію (а.с.17 матеріалів кримінального провадження №0000039).
Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 , надав аналогічні свідчення (а.с. 24 матеріалів кримінального провадження №0000039).
Опитана ОСОБА_7 надала пояснення, в якому також підтвердила вищеописану подію (а.с. 36 матеріалів кримінального провадження №0000039).
До матеріалів кримінального провадження було долучено відео-запис з камери відеоспостереження, на якому зафіксована вищевказана подія. Даний відео-запис було оглянуто під час дізнання (а.с.21 матеріалів кримінального провадження №0000039).
Також під час дізнання ст. дізнавачем було проведено 17.04.2021 слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_10 (а.с.28-29 матеріалів кримінального провадження №0000039), під час якого було відтворено механізм нанесення ОСОБА_6 тілесного ушкодження (а.с.28-29 матеріалів кримінального провадження №0000039).
Постановою ст.дізнавача ОСОБА_9 від 17.04.2021 було призначено судово-медичну експертизу у вказаному кримінальному провадженні №0000039. Згідно висновку експерта №158-ІЗ/21, тілесні ушкодження, що були виявлені у потерпілої, могли утворитися внаслідок механізму нанесення їй ударів, на які вказує свідок ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту (а.с.30-31 матеріалів кримінального провадження №0000039).
Крім того, було проведено 17.04.2021 слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_6 , під час якого потерпіла також показала механізм нанесення їй тілесного ушкодження ОСОБА_7 (а.с.32-33 матеріалів кримінального провадження №0000039.
Постановою ст.дізнавача ОСОБА_9 від 17.04.2021 було призначено додаткову судово-медичну експертизу у вказаному кримінальному провадженні, за результатом проведення якої, було отримано висновок №157-ІЗ/21, згідно якого, тілесні ушкодження, що були виявлені у потерпілої, могли утворитися внаслідок механізму нанесення їй ударів, на які вказує потерпіла ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту (а.с.34,35 матеріалів кримінального провадження №0000039).
За результатом проведених слідчих та процесуальних дій, ст. дізнавачем ОСОБА_9 було складено повідомлення про підозру ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке не було погоджене процесуальним керівником.
Як зазначив в своїй постанові від 21.04.2021 процесуальний керівник Прокурор Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_12 , вивченням матеріалів вказаного кримінального провадження встановлено, що потерпіла ОСОБА_6 була ініціатором бійки, а саме перша штовхнула обома руками в тулуб ОСОБА_7 , через деякий час ОСОБА_6 знову перша завдала удари долонями обох рук по тулубу ОСОБА_7 , після чого остання завдала один удар скляною посудиною по обличчю ОСОБА_6 та продовжувала відбиватись від останньої.
Враховуючи положення ст. 125 КК України та ст. 36 КК України, прокурор вважав, що право на необхідну оборону є абсолютним: кожна особа має право вжити заходів оборони від суспільне небезпечного посягання незалежно від того, чи має вона можливість уникнути посягання (втекти, забарикадувати двері тощо) або звернутись за допомогою до представників влади чи інших осіб. Дії, вчинені у стані необхідної оборони, якщо при цьому не було перевищено її межі, вважаються правомірними і не можуть бути підставою для притягнення особи не тільки до кримінальної, а й до цивільно-правової чи будь-якої іншої юридичної відповідальності. При цьому, прокурором зазначено, що відповідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду, стан необхідної оборони виникає не лише в момент суспільного небезпечного посягання, а й за наявності реальної загрози заподіяння шкоди тому, хто обороняється. Для з`ясування цього необхідно врахувати поведінку нападаючого, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дає підставу особі, яка захищається, сприймати загрозу як реальну.
Враховуючи вищевикладене, прокурор дійшов висновку, що дізнавачем прийнято передчасне рішення щодо повідомлення про підозру ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, оскільки в діях ОСОБА_7 ознак складу кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України не вбачається, тому як прямого умислу на спричинення ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 не було, остання вживала заходи необхідної оборони.
Після чого, 24 квітня 2021 року, дізнавачем ОСОБА_9 було прийнято рішення щодо закриття кримінального провадження №0000039 від 10.04.2021 за відсутністю в діях ОСОБА_7 ознак складу кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України з підстав відсутності в діях ОСОБА_7 прямого умислу на спричинення ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень та вживання ОСОБА_7 заходів щодо необхідної оборони.
За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю доводів ОСОБА_6 щодо безпідставності та передчасності процесуального рішення щодо закриття кримінального провадження, відомості про яке внесені в ЄРДР за №0000039, оскільки системний аналіз відомостей матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що під час проведення дізнання, дізнавачем було дотримано вимоги чинного КПК України, оскільки всі необхідні та передбачені законом заходи слідчим об`єктивно проведені. Доводи апелянта щодо неповноти або однобічності досудового розслідування свідчать лише про незгоду з прийнятим по суті рішенням слідчого у даному кримінальному провадженні.
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржувана постанова дізнавача є законною та обґрунтованою, винесеною з врахуванням вимог ст. 284 КПК України та після дослідження усіх доказів та обставин справи, відмовивши ОСОБА_6 у задоволенні скарги.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що слідчим не було досліджено подані потерпілою докази та не проведено експертизи, а також щодо неврахування висновку судово-медичної експертизи та відео сварки з камери відеоспостереження, не ґрунтуються на відомостях, які містяться в матеріалах кримінального провадження. Під час дізнання було проведено весь необхідний комплекс слідчих та процесуальних дій, спрямованих на отримання (збирання) доказів та перевірку вже отриманих доказів у цьому кримінальному провадженні.
Посилання апелянта на те, що досудове розслідування по справі проведено не повно у зв`язку з необхідністю призначення слідчим додаткових експертиз є необґрунтованим, оскільки слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності та на власний розсуд визначає об`єм дій, спрямованих на перевірку наведених заявником обставин, достатніх та необхідних, на переконання слідчого для прийняття мотивованого рішення. Вказане свідчить лише про незгоду апелянта з прийнятим по суті рішенням слідчого у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 стосовно того, що ОСОБА_7 зі своєю матір`ю постійно чинять перешкоди у користуванні спільним майном, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки такі питання можуть бути вирішені шляхом звернення до суду з позовом, в порядку цивільного провадження.
Слідчий суддя, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 , дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржувана постанова слідчого є законною та обґрунтованою, винесеною з врахуванням вимог ст. 284 КПК України після дослідження всіх доказів та обставин справи, відмовивши ОСОБА_6 у задоволенні її скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні доводи ОСОБА_6 про неповноту досудового розслідування не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки вони ґрунтуються цілком на її суб`єктивних оціночних судженнях та незгоді з оцінкою доказів, проведеного слідчим та слідчим суддею.

А тому, ухвала слідчого судді є обґрунтованою і підстави для її скасування за доводами апеляційної скарги, відсутні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 травня 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді