Дата документу 02.09.2021 Справа № 325/1692/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 325/1692/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/630/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 ,

представника цивільного відповідача ТОВ «АВТО-РИТЕТ» адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою цивільного відповідача ТОВ «АВТО-РИТЕТ» в особі директора ОСОБА_9 та представника адвоката ОСОБА_10 на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 30 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Мангуш Донецької області, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, не працюючий, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави 6146 грн. 10 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Стягнуто з ТОВ «АВТО-РИТЕТ» на користь потерпілого ОСОБА_12 у відшкодування моральної шкоди 40 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн., а всього 45 000 грн.

Стягнуто з ТОВ «АВТО-РИТЕТ» на користь потерпілого ОСОБА_13 у відшкодування моральної шкоди 30 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн., а всього 35 000 грн.

Стягнуто з ТОВ «АВТО-РИТЕТ» на користь потерпілого ОСОБА_14 у відшкодування моральної шкоди 30 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн., а всього 35 000 грн.

Стягнуто з ТОВ «АВТО-РИТЕТ» на користь ОСОБА_15 у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн., а всього 25 000 грн.

Стягнуто з ТОВ «АВТО-РИТЕТ» на користь ОСОБА_16 у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн., а всього 25 000 грн.

Скасовано арешт, накладений на автомобіль УАЗ 31512, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить Військовій частині 1491.

Скасовано арешт, накладений на автомобіль ГАЗ 3302А, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 .

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

20 березня 2019 року, приблизно о 12.50 годині, ОСОБА_11 керував автомобілем ГАЗ 3302А, реєстраційний номер НОМЕР_2 , робоча гальмівна система якого знаходилась в стані часткової відмови через руйнацію та заглушення механічним способом гальмівного трубопроводу заднього лівого колеса, експлуатація якого забороняється згідно із законодавством, про що йому було достовірно відомо.

Рухаючись по автодорозі М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ з боку с. Володимирівка Приазовського району Запорізької області в бік смт. Приазовське Запорізької області, водій ОСОБА_11 при виникненні перешкоди для руху у виді автомобіля УАЗ 31512, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_16 , що рухався попереду нього в попутному напрямку з меншою швидкістю, не врахував технічний стан свого транспортного засобу та своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості, внаслідок чого на 488 км + 900 м автодороги М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ допустив зіткнення з ним, від якого автомобіль УАЗ 31512, реєстраційний номер НОМЕР_1 втратив керованість, виїхав за межі проїзної частини, де перекинувся та скоїв наїзд на дерево.

У результаті дорожньо-транспортної події трьом пасажирам автомобіля УАЗ 31512 ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Своїми діями ОСОБА_11 порушив вимоги п.п. 12.3, 31.4.1.а Правил дорожнього руху, а саме: - п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»; - п. 31.4 «Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: 31.1.4.1. Гальмові системи - а) змінено конструкція гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника».

Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України, вчинене водієм ОСОБА_11 знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та її наслідками.

В апеляційній скарзі цивільний відповідач, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_11 та кваліфікацію судом його дій, вважає, що вирок в частині цивільного позову є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, внаслідок якого потерпілим ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 завдано середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Натомість, ОСОБА_16 та ОСОБА_15 у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування чи судом потерпілими не визнавались, оскільки такі обставини не були викладені в обвинувальному акті.

Враховуючи, що заявлені цивільні позови ОСОБА_16 та ОСОБА_15 не випливають з обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_11 у даному кримінальному провадженні, то такі позови мають бути залишені без розгляду.

З приводу цивільних позовів ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 зазначає, що з урахуванням ступеня тяжкості нанесених тілесних ушкоджень та періоду лікування потерпілих сума моральної шкоди, стягнута судом першої інстанції, є явно завищеною та не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Також зазначає, що за відсутності у договорі, наданому представником потерпілих, посилання на кримінальну справу, а також не визначення механізму розрахунку, витрати на відшкодування професійної правової допомоги на користь потерпілих задоволенню не підлягають.

Крім того, згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Так, 4 червня 2018 року між ТОВ «АВТО-РИТЕТ» та страховою компанією ПрАТ «ПЗУ Україна» був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки ГАЗ 3302А, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Тобто, на момент вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, відповідальність ТОВ «АВТО-РИТЕТ» була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У зв`язку з цим, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, підстави вважати виключно ТОВ «АВТО-РИТЕТ» належним відповідачем за заявленими цивільними позовами потерпілих в даному випадку відсутні.

Враховуючи те, що за законом заявлена сума шкоди підлягає стягненню також зі страховика, немає підстав вважати, що суд обґрунтовано вирішив питання про відшкодування моральної та матеріальної шкоди тільки з ТОВ «АВТО-РИТЕТ», не залучивши до розгляду провадження у якості цивільного відповідача ПрАТ «ПЗУ Україна» як страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу.

Просить вирок в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Від представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що ОСОБА_16 та ОСОБА_15 були визнані цивільними відповідачами в даному кримінальному провадженні, розмір стягнутої моральної шкоди не можна вважати завищеним, лікування потерпілих проводилось за рахунок держави, тому немає підстав для притягнення ПрАТ «ПЗУ Україна» як співвідповідача, питання щодо витрат на професійну правничу допомогу було вірно вирішено судом першої інстанції. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.
Заслухавши доповідь судді по справі, представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_10 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, представника потерпілих та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вирок суду просили залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_11 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу вирішеного судом першої інстанції цивільного позову, то колегія суддів приходить до таких висновків.

Частино 1 статті 127 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Як вбачається з обвинувального акта та викладеного у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, у результаті ДТП трьом пасажирам УАЗ 31512 ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Натомість, ОСОБА_16 та ОСОБА_15 у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування чи судом потерпілими не визнавались, тому заявлені ними цивільні позови не випливали з пред`явленого ОСОБА_11 обвинувачення в даному кримінальному провадженні.

Враховуючи, що з огляду на норми ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувальному акта, цивільні позови ОСОБА_16 та ОСОБА_15 не підлягали задоволенню в межах даного кримінального провадження та повинні були б залишені без розгляду, що не перешкоджало цим особам звернутися з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.

Крім того, перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи цивільні позови у частині стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу з обвинуваченого ОСОБА_11 , суд першої інстанції допустив порушення, які також тягнуть за собою скасування вироку в цій частині.

Так, порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 6 вищевказаного Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Частиною 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки суду щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За правовим висновком, викладеним у п. 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 4 червня 2018 року № АМ/7275273, на час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки ГАЗ 3302 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200 000 гривень і за шкоду, заподіяну майну 100 000 гривень (т. 2, а.с. 82).

Таким чином, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, саме страховик (в даному випадку ПрАТ СК «ПЗУ Україна») на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, тобто обвинуваченого ОСОБА_11 .

За вищенаведених обставин, на переконання апеляційного суду, вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України.
Частиною 3 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний здійснити дослідження доказів виключно за клопотанням учасників судового провадження.
Оскільки в ході апеляційного розгляду учасники судового провадження з відповідним клопотанням про проведення судового розгляду з дослідженням доказів по цивільним позовам ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 не звертався, а задля правильного вирішення цивільних позовів необхідно провести судовий розгляд з обов`язковим дослідженням цивільних позовів та наданих на їх підтвердження доказів, то апеляційний суд не наділений процесуальним правом самостійно, з власної ініціативи здійснити їх дослідження.
Крім того, частково задовольняючи позови ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , суд першої інстанції вирішив питання як про стягнення моральної шкоди, так і про стягнення витрат на правову допомогу, а роз`єднати позовні вимоги апеляційний суд позбавлений можливості.
Враховуючи, що в апеляційній скарзі апелянтом також оскаржуються розмір моральної шкоди та витрат на правову допомогу, а також те, що питання правовідносин, які випливають з договірних стосунків із страховою компанією потребують ретельного дослідження, включаючи правильне визначення суб`єктивного складу сторін у спорі такої категорії, проведення розрахунків цивільно-правового характеру, що не притаманно кримінальному процесу з урахуванням його специфіки та термінів судового розгляду, вирок суду відносно ОСОБА_11 у частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду цивільного позову в порядку цивільного судочинства.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу цивільного відповідача ТОВ «АВТО-РИТЕТ» в особі директора ОСОБА_9 та представника адвоката ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 30 грудня 2020 року у відношенні ОСОБА_11 в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 скасувати, призначити новий розгляд в частині вирішення позовів у порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4