Справа № 467/195/17
Номер провадження1-кп/473/41/2021
ВИРОК
іменем України

"17" грудня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

прокурор ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську кримінальне провадження №0000503 за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зелена Поляна Арбузинського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, який не працює, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, є учасником бойових дій, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого

1. 25.01.2017 року вироком Южноукраїнського міського суду за ч.1 ст.186 КК України до покарання у вигляді штрафу в сумі 1700 грн.;
2.27.02.2019 року вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області за ч.2 ст.185, ст..71 КК України до покарання у виді арешту строком 4 місяці, із самостійним виконанням покарання у вигляді штрафу в сумі 1700 грн. Покарання у вигляді арешту відбуте повністю;

3.05.01.2021 року вироком Корабельного районного суду с.Миколаєва за ч.1 ст.263 , ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі із самостійним виконанням покаранням у виді штрафу в розмірі 1700 грн;

4.12.02.2021 року вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області за ч.1 ст.121, ч.3 ст.185 , ч. 4 ст.70 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі із самостійним виконанням покаранням у виді штрафу в розмірі 1700 грн;

5.18.02.2021 року Арбузнського районного суду Миколаївської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі із самостійним виконанням покаранням у виді штрафу в розмірі 1700 грн;

6.29.03.2021 року вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області за ч. 1 ст.125, ч.2 ст.125, ч.2 ст.146, ч.2 ст.185, ч. 1 ст.263, ч. 4 ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі із самостійним виконанням покаранням у виді штрафу в розмірі 1700 грн;

в скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2016 року року приблизно о 19.00 годині, ОСОБА_9 перебував разом зі своєю матір`ю ОСОБА_12 та ОСОБА_7 в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_2 , де між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт. Під час сварки, з мотиву особистих неприязнених стосунків, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на спричинення потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 пішов до кухні, де взяв кухонний ніж в праву руку, та повернувшись до кімнати, де відбувалась сварка, умисно, протиправно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, використовуючи в якості знаряддя злочину наявний у нього у правій руці кухонний ніж, наніс три удари ножем в спину ОСОБА_7 , так як останній сидів у кріслі до нього спиною, та один удар в область грудей ОСОБА_7 та один удар в область правого ока, в результаті чого, ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото різаних ран грудної клітини з пораненням легені, гемопневмоторакс, рублено-скальпованої рани правої очної ділянки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Таким чином, ОСОБА_9 у зазначений вище період часу виконав усі дії, які вважав за необхідне. Після цього, ОСОБА_9 , вважаючи виконаними всі необхідні дії для доведення злочину до кінця, побоюючись за можливе настання тяжких наслідків у вигляді смерті ОСОБА_7 , припинив своє протиправне діяння та викликав по телефону медпрацівників для надання останньому невідкладної медичної допомоги за вищевказаною адресою.

Обвинувачений ОСОБА_9 винним себе в скоєні злочину, визнав частково, на підставі ст..63 Конституції України, відмовився давати пояснення відносно себе, але зазначив, що не бажав смерті потерпілому, надавав йому допомогу, викликав швидку медичну допомогу. В скоєному кається.

Винність ОСОБА_9 в спричиненні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_7 пояснив суду, що він співмешкав с ОСОБА_12 , яка є матір`ю обвинуваченого. 22.12.2016 року ввечері, вже було темно, він та ОСОБА_12 прийшли додому і чекали ОСОБА_9 . Обвинувачений прийшов додому п`яний та влаштував сварку. В цей час потерпілий розмовляв по телефону з ОСОБА_13 , який спитав у ОСОБА_7 хто кричить, на що потерпілий відповів, що це буйствує ОСОБА_9 . Обвинувачений почав питати кому телефонував потерпілий, на що ОСОБА_7 відповів, що це не повинно його хвилювати. В цей момент потерпілий сидів у кріслі. ОСОБА_9 підійшов ззаду та кілька разів вдарив його в спину, ОСОБА_7 навіть подумав, що той вдарив його кулаком. Потерпілий впав і в цей момент побачив, що у ОСОБА_9 в руках ніж, яким він вдарив потерпілого у груди та в обличчя. ОСОБА_7 сказав: «Паша, що ти робиш». Після цього обвинувачений припинив свої дії. Також обвинувачений підклав потерпілому ганчірку під спину та з телефону потерпілого викликав швидку медичну допомогу. Що було далі потерпілий не пам`ятає, так як втратив свідомість і прийшов до тями по дорозі до лікарні.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що вона є матір`ю обвинуваченого та раніше співмешкала з потерпілим. Проживали вони вдома у потерпілого за адресою: АДРЕСА_2 . Ввечері вона та ОСОБА_7 повертались додому та між ними виникла сварка. Вони прийшли додому та продовжували сваритись. Прийшов ОСОБА_9 і потерпілий почав сваритись з обвинуваченим та телефонувати якимсь хлопцям, щоб ті приїхали та розібрались з ОСОБА_9 .Під час сварки ОСОБА_7 сидів в кімнаті на кріслі, а ОСОБА_9 вибіг з кухні, тримаючи в руках ніж, підбіг до потерпілого та вдарив його ножем в спину. Після чого ОСОБА_12 злякалась і вибігла з хати та побігла до сусідів яким розповіла, що її син вдарив ОСОБА_7 ножем. Сусіди зателефонували до поліції та повідомили про ножове поранення. Вона з сусідами пішли до будинку ОСОБА_7 там вже була швидка медична допомога.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що він проживає з дружиною по сусідству з потерпілим. Приблизно о 21.00 год. до них додому прибігла ОСОБА_12 та прохала, щоб він спас потерпілого, якого ножем вдарив її син ОСОБА_9 . ОСОБА_14 вдівся та пішов додому до ОСОБА_7 . Коли він прийшов, то побачив, що там вже були працівники швидкої медичної допомоги, які до будинку не заходили, але ОСОБА_14 зайшов до хати і побачив, що потерпілий лежав на полу, а біля нього бігав ОСОБА_9 в руках якого був ніж, але ніяких дій він не чинив. Потім швидка забрала потерпілого.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що до них додому прибігла ОСОБА_16 , та повідомила, що обвинувачений ріже потерпілого. Чоловік ОСОБА_15 зразу одягнувся та побіг додому до потерпілого, а ОСОБА_15 побігла слідом за ним хвилин через п`ять. Коли вона забігла до будинку ОСОБА_7 , то побачила, що потерпілий лежав в крові на підлозі, а також там був ОСОБА_9 , який стояв над потерпілим, в руках у нього нічого не було та обвинувачений вимагав від потерпілого, щоб той встав. Потерпілий був у свідомості. Коли свідок ОСОБА_15 це все побачила, вона вибігла з будинку. Коли вона вибігала з будинку, то під`їхала швидка.

Свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що він працює фельдшером швидкой медичної допомоги, йому на мобільний телефон зателефонували зі швидкої та повідомили про ножове поранення особи. Хвилин через 10 швидка під`їхала до будинку потерпілого, але так як в будинку взагалі не було світла, вони заходить не стали, та викликали поліцію. Через 2-3 хвилини під`їхали працівники поліції і вони всі разом зайшли до будинку. Там ОСОБА_17 побачив ОСОБА_7 , який лежав на підлозі. В будинку також знаходився ОСОБА_18 , якого він знає. ОСОБА_19 висловлювався на адресу потерпілого нецензурною лайкою, але ніяких дій не чинив. Під потерпілим лежало якесь простирадло. Вони надали ОСОБА_7 першочергову медичну допомогу та відвезли його до лікарні. Згідно протоколу огляду місця події від 22.12.2016 року з таблицею зображень, оглянуте та зафіксоване місце події домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_2 . В дальній кімнаті будинку, розташоване два крісла, ліжко, два стола, ліжко та шафа. На підлозі лежать дві склянки та сміття. Всі речі в хаотичному стані. Біля крісла містяться дві плями бурого кольору, на кріслі також виявлені сліди темно-бурого кольору. Також на даному кріслі знаходиться темно-синя куртку з слідами бурого кольору. Під час огляду місця події були вилучені змиви з слідів темно бурого кольору та куртка, т.1 а.с.106-112.

Згідно протоколу освідування особи у ОСОБА_9 на лівій та правій долоні виявлені плями бурого кольору, з яких були зроблені змиви на марлевий тампон, т.1 а.с.114-115.

Згідно копії медичної карти стаціонарного хворого Арбузинської ЦРЛ №3261/914/281 у ОСОБА_7 виявлені колото-різані ножові проникаючі рани лівої половини грудної клітки з пошкодженням легень, лівосторонній гемопневмоторакс, різана скальпована рана обличчя справа, т.1 а.с.130 134.

Факт наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 , ступінь тяжкості та механізм утворення, підтверджується висновком експерта №63-М від 07.02.2017 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлені проникаючі колото-різані рани грудної клітини з пораненням легені, гемопневмоторакс, рублено-скальпована рана правої очної ділянки. Дані тілесні ушкодження могли утворитись 22.12.2016 року від дії плоского колючо-ріжучого предмету, типа ножа і відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння. Проникаючими ранами є в четвертому міжребер`ї по середньо ключичній лінії зліва, в восьмому міжребер`ї зліва по задній підпахвинної лінії є тяжкими тілесними ушкодженнями, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення. Дві колото-різана рани по лопаточній області зліва та рана правої надбрівної дуги, є легкими тілесними ушкодженнями з короткочасним розладом здоров`я. т.1 а.с.123-124.

Згідно висновку експерта №38 від 13.01.2017 року кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО, т.1 а.с.142-143.

Згідно висновку експерта №39 від 13.01.2017 року кров ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО, т.1 а.с.146-147.

Згідно висновку експерта №40 від 07.02.2017 року на двох фрагментах марлі зі змивами з правої та лівої руки ОСОБА_9 , знайдена кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлений антиген А ізосерологічної системи АВО. Походженні крові не виключається від ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , т.1 а.с.151-152.

Згідно висновку експерта №41 від 07.02.2017 року на трьох фрагментах марлі зі змивами, що були виявлені під час огляду місця події від 22.12.2016 року, знайдена кров людини. Походженні крові не виключається від ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , т.1 а.с.155-156.

Згідно висновку експерта №5/ц від 25.01.2017 року на ножі, наданому на дослідження, знайдена кров людини. Отримані дані дозволяють стверджувати, що на клинку кров походить від особи з групою А, анти В, у тому числі від ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . На руків`ї виявлений антиген А, який може походити від особи з групою А, анти-В, у тому числі від ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , т.1 а.с.159-160.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 20.02.2017 року з таблицею зображень, ОСОБА_9 , за участю захисника ОСОБА_11 , відтворив обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Зокрема при проведенні слідчого експерименту ОСОБА_9 показав, де він взяв ніж та як він наносив удари ОСОБА_7 ножем, т.1 а.с.161- 165.

Згідно журналу запису звернень про невідкладну медичну допомогу по Арбузинському ПББ, особисто ОСОБА_9 здійснив виклик швидкої медичної допомоги з приводу ножового поранення ОСОБА_7 22 грудня 2016 року о 19 год. 44 хвил., т.2 а.с.195-197.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №352 від 27.10.2017 року ОСОБА_9 на час скоєння інкримінованого йому діяння страждав та страждає розладом психіки та поведінки в результаті вживання алкоголю, синдром залежності від алкоголю, стриманість, але в умовах виключаючи вживання. В період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння він міг усвідомлювати характер своїх дій та керувати ними. На теперішній час може усвідомлювати характер своїх дій та керувати ними. ОСОБА_9 у стані фізіологічного афекту або іншого емоційного стані, що суттєво вплинув на його свідомість та поведінку, на момент вчинення ним діяння не перебував. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує, т.2 а.с.173-185.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі, сумніву в своїй належності та допустимості не викликають.

Аналізуючи викладене, досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_9 , які виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, належить кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України.

Дії ОСОБА_9 судом не можуть бути кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України в зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 29.01.2020 року по справі №710/112/16-к при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим

Так, згідно ч. 1 ст.115 КК України та п. п. 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, діяння передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кримінального кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При цьому якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч.2 ст. 15 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

Згідно зі ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального коедксу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Отже, якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Згідно постанови Верховного Суду від 09.10.2018 року по справі №760/4968/15-к, визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Так, відповідно до досліджених в судовому засіданні доказів

ОСОБА_9 завдав потерпілому три удари ножем в спину, один удар в область правого ока та один удар в область грудей. Згідно висновку експерта №63-М від 07.02.2017 року проникаючими ранами є рани у четвертому межрібір`ї зліва та восьмому міжрібір`ї зліва по задньо-підпахвинною лінією, а дві колото-різані рани по лопаточній ділянці зліва та рана правої надбрівної дуги є легкими тілесними ушкодженнями з короткочасним розладом здоров`я ( т.1 а.с.123-124).

Сам обвинувачений зазначав, що не бажав настання смерті потерпілого, надавав йому допомогу та викликав швидку медичну допомогу.

Судом встановлено з пояснень потерпілого, що після того, як потерпілий отримав ножові поранення та звернувся до обвинуваченого зі словами: « ОСОБА_20 , що ти робиш?», обвинувачений, виконавши всі дії, які вважав за потрібне, припинив свій напад, викликав швидку медичну допомогу, зазначивши при виклику, що у потерпілого ножове поранення підклав його під спину простирадло та чекав разом з потерпілим лікарів, не чинячи більше ніяких дій, хоча вони залишались лише вдвох достатньо тривалий час.

Факт виклику особисто обвинуваченим швидкої медичної допомоги з повідомленням про ножове поранення потерпілому підтверджується не лише поясненнями ОСОБА_9 та потерпілого, а й копією журналу запису звернень про невідкладну медичну допомогу по Арбузинському ПББ, згідно якого зазначено, що 22 грудня 2016 року о 19 год. 44 хвил. надійшло повідомлення про те, що у ОСОБА_7 ножове поранення, виклик здійснений за адресою перебування ОСОБА_7 - АДРЕСА_2 , виклик здійснив пасинок ОСОБА_7 (т.2 а.с.195-197)

Отже, ОСОБА_9 розуміючи, що ОСОБА_7 залишається живим, але в загрозливому для життя стані, при цьому не маючи жодних перешкод щоб довести злочин до кінця, так як залишався сам на сам з потерпілим тривалий час, за власною ініціативою припинив свої дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та приймав активні дії для надання потерпілому допомоги та виклику медичних працівників.

Таким чином, враховуючи у сукупності всі обставини вчиненого ОСОБА_9 діяння, а саме характер взаємовідносин з потерпілим, обставини припинення злочинних дій та своєчасне звернення за медичною допомогою, що на думку суду переконливо свідчить про наявність у ОСОБА_9 непрямого умислу, оскільки він передбачав можливість настання будь-яких наслідків у результаті вчинених дій, у тому числі й тяжкого тілесного ушкодження або можливої смерті потерпілого, при встановленні якого відповідальність настає залежно від фактично заподіяних наслідків.

Звідси, суд не може прийняти до уваги доводи прокурора про те, що обвинувачений бажав саме настання смерті потерпілого, так як, з огляду на поведінку ОСОБА_18 після вчинення злочину та суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, які свідчили про те, що він вчинив всі необхідні дії, які залежали від його волі та не мав наміру вбивати потерпілого, що свідчить про відсутність умислу на вбивство.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_21 згідно зі ст.66 КК України,судом не встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_21 , згідно зі ст. 67 КК України, прокурором в обвинувальному акті не зазначені, а тому оскільки відповідно до ст.337 КПК України суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно зі ст..67 КК України, судом не встановлено. Дана позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, яку викладено в постанові від 26.02.2019 року у справі № 214/4920/16-к, яка є обов`язковою до застосування судом відповідно до ст..13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, а саме те, що це є тяжкий злочини, відсутність обставин які пом`якшують та обтяжують його покарання, те, що він неодноразово судимий, є учасником антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області та учасником бойових дій, посередньо характеризується, стан його здоров`я, думку потерпілого, який просив ОСОБА_9 суворо не карати, звідси суд вважає, що ОСОБА_9 повинно бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкцій ч.1 ст.121 КК України.

Суд вважає, що, відповідно до ст.65 КК України, даний вид покарання відносно ОСОБА_21 буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29.03.2021 року ОСОБА_9 був засуджений за ч.1 ст.125, ч.2 ст.125, ч.2 ст.146, ч.2 ст.185, ч.1 ст. 263, ч.4 ст.70 КК України КК України до покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі з самостійним виконання покарання у вигляді штрафу в сумі 1700 грн., у зв`язку з чим при призначенні йому покарання слід керуватись ч.4 ст.70 КК України.

Потерпілим ОСОБА_7 був заявлений цивільним позов до ОСОБА_9 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди в сумі 100 000 грн.

Також, відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

В силу ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд вважає, що ОСОБА_7 завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з нанесенням йому тілесних ушкоджень та наслідками даних тілесних ушкоджень. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності негативні наслідки, які настали для потерпілого, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав потерпілий, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд оцінює завдану ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 60 000 грн., яка на підставі ст. 1167 ЦК України повинна бути стягнута з ОСОБА_9 .

Крім того, згідно ч.5 ст.72 КК України, діючої в редакції Закону України №838-VШ від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Згідно даного закону у строк попереднього ув`язнення включався строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання, тримання особи під вартою як запобіжний захід обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження, перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи, перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Законом України Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення від 18 травня 2017 року №2046- VШ, який набрав чинності з 21.06.2017 року, у вказану вище частину статті внесені зміни і дана частина викладена в новій редакції, яка вже передбачає зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 надано правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), відповідно до п. 106 якого, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Звідси, колегія суддів вважає необхідним застосувати до ОСОБА_9 положення ч.5 ст.72 КК України в редакції закону України №838- VШ від 26.11.2015 року та зарахувати ОСОБА_22 у строк відбуття покарання строк тримання його під вартою з моменту затримання з 22 грудня 2016 року до 08 лютого 2018 року, а також строк перебування його, в установах попереднього ув`язення для участі у судовому розгляді кримінального провадження з 12 квітня 2021 року по 17 грудня 2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 визнати винним в скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29.03.2021 року, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з самостійним виконанням покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_9 рахувати з 17 грудня 2021 року.

На підставі ч. 4 ст.70, ч.1 ст.72 КК України у строк покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_9 зарахувати покарання у виді арешту строком 4 місяці, відбуте повністю за попереднім вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27.02.2019 року, а саме з 27.02.2019 року по 27.06.2019 року включно, з розрахунку, що один день арешту відповідає одному дню позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 08.07.2019 року по 12 квітня 2021 року включно, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ( в редакції 2015 року) зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_9 строк тримання його під вартою з 22 грудня 2016 року до 08 лютого 2018 року включно та з 12 квітня 2021 року по17 грудня 2021 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 завдану потерпілому моральну шкоду в сумі 60 000 (шестидесяти тисяч) грн.

Речові докази по справі: куртку зі слідами бурого кольору, штани зі слідами бурого кольору, ніж, змиви плям бурого кольору, змиви з рук підозрюваного ОСОБА_9 , які зберігаються в кімнаті речових доказів відділення поліції №1 Первомайського РВП в Миколаївської області, знищити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд засудженим ОСОБА_9 протягом 30 днів з моменту вручення йому копії вироку, усіма іншими учасниками процесу протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3