Справа № 159/545/20 Провадження №11-кп/802/710/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 125 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0002384 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 липня 2021 року щодо нього,
В С Т А Н О В И В :
Вказаним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ковеля Волинської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 громадянин України, не працюючий, проживає в цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітню дитину, з середньою спеціальною освітою, раніше судимий вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05.06.19 за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.,
засуджений за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 , 25 000 (двадцять п`ять) тисяч морального відшкодування.
Вироком вирішено питання речових доказів.
ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він о 18 год. 10 хв. 26 грудня 2019 року, перебуваючи біля входу у приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що у АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, що склались під час словесної суперечки з потерпілим ОСОБА_9 , умисно наніс кулаком правої руки один удар по голові в область обличчя, у ділянку носа, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді відкритої рани носа з неповною ампутацією кінчика носа, з відкритим переломом кісток носа зі зміщенням, закритої черепно мозкової травми з струсом головного мозку та крововиливами обох повік обох очей, рубців в ділянці верхньої та нижньої губ, які є наслідками заживших ран, травматичного розриву язика, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію своїх дій, вважає вирок суду в частині призначеного покарання та в частині вирішення цивільного позову необґрунтованим. Посилається на те, що він повністю визнав свою вину, повністю відшкодував матеріальну шкоду. Також вказує на те, що потерпілим в судовому засіданні не доведено, що своїми діями обвинувачений спричинив потерпілому моральну шкоду на суму 25 000 гривень. Просить вирок суду змінити, призначити ому покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а також зменшити стягнуту моральну шкоду до 5 000 гривень.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який подану апеляційну скаргу підтримував та просив пом`якшити покарання і зменшити розмір моральної шкоди, думку прокурора, яка заперечувала апеляційну скаргу і просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.
Відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність підстав для пом`якшення призначеного покарання, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для її задоволення.
При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.ст.50, 65 КК України та врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, не має джерела доходу.
Також при призначенні покарання судом враховано наявність пом`якшуючої покарання обставини часткове відшкодування завданих збитків та обтяжуючу покарання обставину рецидив злочину.
Було враховано судом і думку потерпілого, який не пробачив обвинуваченого.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що така позиція потерпілого не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав для призначення обвинуваченому покарання у вигляді штрафу, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, тому вид та розмір покарання, призначений ОСОБА_7 відповідає принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатніми для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги обвинуваченого є неспроможними та не можуть бути задоволеними.
Доводи обвинуваченого про те, що він добровільно відшкодував майнову шкоду та його ставлення до вчиненого були належним чином враховані судом при призначенні покарання, і з урахуванням всіх обставин у справі, суд призначив обвинуваченому покарання саме у виді громадських робіт в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.125 КК України.
Призначене ОСОБА_7 судом покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його особі і на думку суду апеляційної інстанції повністю відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке в даному випадку є адекватним характеру вчинених обвинуваченим дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
З врахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції покарання, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на завищений розмір відшкодувань моральної шкоди, є безпідставними та не заслуговують на уваги з таких підстав.
При вирішенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, місцевий суд з урахуванням принципів розумності та справедливості, з урахуванням моральних та фізичних страждань потерпілого внаслідок стаціонарного лікування від отриманих тілесних ушкоджень, що ОСОБА_9 змушений був переносити оперативне втручання, лікувався та має потребу у подальшому лікуванні, мав негативні зміни у його житті, як то переживання, тривогу, емоційну напругу, нервозність, хвилювання щодо стану свого здоров`я у майбутньому, порушення нормального способу життя, так як змушений був докладати додаткових зусиль для відновлення свого стану здоров`я, консультуватись з лікарями щодо варіантів відновлення стану здоров`я, а оскільки тілесне ушкодження розташоване на обличчі, то, будучи особою середнього віку, безсумнівно, він відчував та відчуває по даний час тривогу щодо свого стану здоров`я та неприємні відчуття з приводу виниклої вади обличчя; потреби подальшого оперативного лікування, обґрунтовано частково задовольнив цивільний позов в цій частині, та стягнув з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілого 25 000 гривень моральної шкоди.
Такий розмір моральної шкоди буде достатнім та не буде сприяти збагаченню потерпілого за рахунок обвинуваченого.
Під час апеляційного перегляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Підстав для зміни вироку суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 липня 2021 року щодо нього без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: