ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000001 від 01 січня 2021 року відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малий Кучурів Заставнівського району Чернівецької області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, раніше судимого, вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17.04.2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України допокарання у виді 3-х років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено від відбування покарання з випробування з іспитовим строком на 1 рік; вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.08.2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3-х років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. ст. 70 КК України за сукупність злочинів до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17.04.2019 року та остаточно призначено покарання у виді 3-х років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено від відбування покарання з випробування з іспитовим строком на 2 роки;

КП №11-кп/822/54/22 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_12
Категорія: ст.ст. 296, 162 КК України Доповідач: ОСОБА_1

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Малий Кучурів Заставнівського району Чернівецької області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, на утриманні перебуває одна неповнолітня дитина, не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, раніше не судимого;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Малий Кучурів Заставнівського району Чернівецької області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовозобов`язаного, раніше не судимого;
обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України та ч. 2 ст. 162 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2021 року визнано винним ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України та ч. 2 ст. 162 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 162 КК України у виді 2 років позбавлення волі,
- за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 3(трьох) років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, відповідно до ч. 3 п. 2 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_8 у виді домашнього арешту, залишено обраним, до вступу вироку в законну силу.
Визнано винним ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України та ч. 2 ст. 162 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 162 КК України у виді 2 років позбавлення волі,
- за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, відповідно до ч. 3 п. 2 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Змінено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт до набрання вироком законної сили, поклавши на нього обов`язки:
- не залишати місце постійного проживання будинок по АДРЕСА_2 без дозволу суду;
- прибувати до суду за першим викликом;
- не відлучатися за межі Чернівецького району Чернівецької області без дозволу суду;
- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по даному кримінальному провадженню.
Звільнено ОСОБА_7 з під варти в залі суду.
Визнано винним ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України та ч. 2 ст. 162 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 162 КК України у виді 2 років позбавлення волі,
- за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання не відбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 серпня 2019 року остаточно до відбуття призначено ОСОБА_6 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, залишено обраним, до вступу вироку в законну силу.
Строк покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання, а саме - з 01 січня 2021 року о 18 годині 20 хвилин.
Провадження у справі за цивільними позовами ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відшкодування шкоди завданої злочином закрито.
Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
Цивільний позов ОСОБА_14 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_14 моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
Цивільний позов ОСОБА_15 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_15 моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на користь держави у рівних частках документально підтверджені витрати в сумі 12 987 (дванадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 54 коп.
Вирішено долю речових доказів.
Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , 01.01.2021 року попередньо вступивши в злочинну змову, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, ігноруючи правила поведінки та норми моралі загальноприйняті в суспільстві, які супроводжувались особливою зухвалістю, умисно, зламавши хвіртку увійшли на територію домогосподарства належного ОСОБА_13 , що розташоване по АДРЕСА_3 , де в подальшому розбивши вікно вхідних дверей будинку та відчинивши їх, проникли в приміщення вказаного житлового будинку. Перебуваючи в даному приміщенні, зламали двері до ванної кімнати, увійшли в середину, де на той час в оголеному вигляді перебували ОСОБА_13 та її чоловік ОСОБА_14 , після чого з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, безпричинно, ігноруючи правила поведінки та норми моралі загальноприйняті в суспільстві, які супроводжувались особливою зухвалістю, нахабним поводженням, буйством, бешкетуванням, поєднаним з насильством над потерпілими, яке виразилось в тривалому спричиненні тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_16 із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета, дерев`яної палиці, заподіяли тілесні ушкодження ОСОБА_13 та її чоловікові ОСОБА_17 . Вказані протиправні дії продовжувались тривалий час і вперто не припинялись та через деякий час були припинені сторонніми особами.
В результаті протиправних дій, ОСОБА_14 доставлено до Заставнівської ЦРЛ з діагнозом: забійна рана лівої щоки, ЗЧМТ, струс головного мозку, а також ОСОБА_13 з діагнозом: забій м`яких тканин голови, множинні садна лівої кінцівки. Після чого ОСОБА_16 госпіталізовано в ЛШМД м. Чернівці з діагнозом: струс головного мозку.
Крім того, 01.01.2021 року о 5 год 30 хв. попередньо вступивши в злочинну змову ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправне значення своїх дій, всупереч волі власника, порушуючи ст. 30 Конституції України, якою кожній особі гарантовано недоторканість житла, шляхом пошкодження вхідних дверей поєднаним з насильством над потерпілою, яке виразилось в спричинені тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , які відповідно до висновку СМЕ №32 відносяться до легких тілесних ушкоджень, проникли до житлового будинку належного ОСОБА_13 , що розташоване в АДРЕСА_3 .
На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 у поданій апеляційній скарзі просить вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2021 року в частині визнання ОСОБА_6 винним за ч. 4 ст. 296 КК України та ч. 2 ст. 162 КК України, а також в частині задоволення цивільних позовів потерпілих скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення.
Вказані вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку доказам та неправильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 296 КК України та ч. 2 ст. 162 КК України, оскільки здобутими доказами у кримінальному провадженні не доведено, що ОСОБА_6 заздалегідь заготовив якийсь предмет для нанесення потерпілим тілесних ушкоджень та застосував насильство для незаконного проникнення у володіння потерпілої.
Вказує, що вирок суду першої інстанції містить суперечності щодо визнання вини ОСОБА_6 , оскільки він не заперечував, що проник у будинок потерпілої, тобто визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.
Зазначає, що ОСОБА_6 не завдавав та не мав наміру завдавати комусь тілесні ушкодження, мав метою вивести ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із території господарства потерпілої, предметів для нанесення тілесних ушкоджень не мав та не використовував, а також згоди на використання таких предметів нікому не давав та не сприяв у їх застосуванні.
Вказує, що з пояснення потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вбачається, що 01 січня 2021 року, між обвинуваченими та невідомими особами виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були побиті за участі ОСОБА_23 у зв`язку з чим, коли обвинувачені їхали додому та автобус зупинився, вони вирішили зайти до будинковолодіння потерпілої ОСОБА_13 . ОСОБА_6 пішов туди, через деякий час, з метою повернути їх до автобуса. Наведене спростовує твердження сторони обвинувачення про безпричинність, хуліганські спонукання поведінки обвинувачених та ігнорування норм моралі загальноприйнятих у суспільстві, оскільки причиною прибуття обвинувачених до будинку був раніше виниклий конфлікт.
Зазначає, що будинковолодіння ОСОБА_13 не є людним або громадським місцем.
Вказує, що кваліфікації дій обвинувачених за ч. 4 ст. 296 КК України є зайвою, оскільки заподіяння легких тілесних ушкоджень повністю охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України.
Зазначає про недопустимість проведення огляду місця події, в ході якого, за адресою АДРЕСА_3 , було вилучено дерев`яну палицю, оскільки понятою було залучено ОСОБА_22 , яка перебувала на дискотеці де відбувався конфлікт та є родичкою потерпілої ОСОБА_15 .
Вказує, що матеріали кримінального провадження не містять об`єктивних доказів, що дерев`яний предмет був заздалегідь заготовлений та використовувався будь-ким із обвинувачених для нанесення тілесних ушкоджень.
Вважає, що сторона обвинувачення не здобула доказів, які б встановлювали хто саме з обвинувачених використовував вказаний дерев`яний предмет.
Зазначає, що згідно висновку експерта на палиці було виявлено поодинокі клітини, які є змішаними та містять генетичні ознаки більш ніж двох осіб, проте за наслідками такої експертизи органом досудового розслідування не було призначено експертизу, яка б встановила, кому саме дані клітини належать.
Вказує, що пояснення свідків та потерпілих щодо кількості та використання палиці суттєво відрізняються.
Зазначає, що протоколи пред`явлення особи для впізнання з фотознімками за участі ОСОБА_13 та ОСОБА_24 є неналежними доказами, оскільки останні не вказали з якими саме ознаками вони впізнали ОСОБА_6 .
Вказує, що суд першої інстанції в якості доказів вини ОСОБА_6 наводить протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками здійсненими за участі свідка ОСОБА_25 , разом з тим вказаний свідок не впізнала ОСОБА_6 .
Вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки клопотанню про визнання доказів недопустимими від 10 листопада 2021 року та просить суд апеляційної інстанції надати йому правову оцінку.
Зазначає, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір моральної шкоди та допустив формальний підхід до вирішення вказаного питання.
Вказує, що судом першої інстанції було проігноровано, що тілесні ушкодження ОСОБА_13 та ОСОБА_26 могли виникнути під час конфлікту на дискотеці в с. Боянчук.
Зазначає, що суд, вирішуючи питання про долю речових доказів, помилково визначив знищити взуття та інші особисті речі обвинувачених.
Обвинувачений ОСОБА_6 , у поданій апеляційній скарзі, просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий виправдовувальний вирок, яким закрити провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що в обвинувальному акті неправильно викладено фактичні обставини справи, а саме те, що він повторно вчинив умисний корисливий злочин та підозрюється у крадіжці, тобто таємному викраденню чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України.
Також зазначає, що в обвинувальному акті допущено помилку, а саме зазначено, що він засуджений до 3 років 6 місяців позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з іспитовим строком, а також те, що він має незняту та непогашену судимість.
Звертає увагу суду на те, що в обвинувальному акті при кваліфікації дій, відсутня кваліфікуюча ознака у виді вчинення в групі осіб.
Вказує, що органом досудового розслідування йому не оголошувалась підозра після об`єднання кримінальних проваджень № 0000001 за ч. 4 ст. 296 КК України та № 0000168 за ч. 2 ст. 162 КК України, яку прокурор, за приписами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України повинен був оголосити.
Зазначає, що в описовій частині фабули не визначено, до якого саме часу тривала протиправна поведінка, відсутній детальний опис дій кожного із учасників кримінального провадження та не надано правового аналізу можливості дій особи при «ексцесі виконавця».
Вважає, що наявність неприязних стосунків між потерпілими з однієї сторони та ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , а також те, що події відбувались в середині будинку, виключає можливість кваліфікації дій за ч. 4 ст. 296 КК України.
Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою клопотання про визнання доказів недопустимими.
Вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні процесуальні документи, які б надавали прокурору право на здійснення процесуального керівництва у період з 01 січня 2021 року по 04 лютого 2021 року.
Зазначає, що висновок судово-медичної експертизи № 12 екс від 27 січня 2021 року є неналежним, оскільки медичну картку, на підставі якої здійснено вказане дослідження було отримано органом досудового розслідування не в процесуальний спосіб.
Вказує, що покази свідків та потерпілих містять суперечності з приводу того, чи була зачинена або відчинена калитка до подвір`я потерпілих.
Зазначає, що органом досудового розслідування не було проведено додаткову молекулярно-генетичну експертизу клітин виявлених на палиці, яка б могла встановити, хто саме тримав її в руках.
Вважає, що стороною обвинувачення не було доведено наявність палиці у обвинувачених, що виключає кваліфікацію їх дій за ч. 4 ст. 296 КК України.
Вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про тимчасової доступ до інформації про місцеперебування мобільного телефону свідка ОСОБА_27 .
Зазначає, що суд першої інстанції не правильно вирішив цивільні позови, а один із них підписаний не потерпілою ОСОБА_13 , а іншою особою.
На вказані апеляційні скарги прокурором подано заперечення, в яких він просить залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Зазначає, що судом першої інстанції правильно кваліфіковано дії обвинувачених, а їх винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 та ч. 2 ст. 162 КК України знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.
Вказує, що захист умисно ігнорує покази потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_15 та свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_27 , ОСОБА_25 , які підтверджують винуватість обвинувачених.
Зазначає, що протоколи слідчих експериментів та протоколи впізнання осіб, відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства та є належними доказами.
Вказує, що захисник ОСОБА_11 , під час судового розгляду просив не розглядати та повернути подане клопотання про визнання доказів неналежними.
Вважає, що судом першої інстанції правильно вирішено цивільний позов.
Також вказує, що твердження сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не приймав участь у конфлікті в с. Боянчук підтверджує правильність кваліфікації його дій, як хуліганства.
Зазначає, що твердження про відсутність свідка ОСОБА_27 на місці подій не підтверджується жодними іншими доказами, окрім показань обвинувачених.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку та доводи, викладені в апеляційних скаргах, заслухавши думку обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які просили скасувати вирок суду першої інстанції, а справу направити на новий судовий розгляд, думку захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які просили закрити кримінальне провадження, думку прокурора, захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, вирішивши клопотання учасників кримінального провадження та частково дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, надавши обвинуваченим останнє слово, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Вирок суду першої інстанції іншими учасниками кримінального провадження, окрім обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , не оскаржувався.
Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим (ст. 370 КПК України). Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України та ч. 2 ст. 162 КК України доведена наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.
Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи допитаним судом апеляційної інстанції пояснив, що 01 січня 2021 року, він, його дружина - ОСОБА_19 , ОСОБА_29 , ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , ОСОБА_30 та його співмешканка вирушили на дискотеку в с. Боянчук. На дискотеці за сусіднім столом були ОСОБА_31 , ОСОБА_16 , та родина ОСОБА_32 . У ОСОБА_16 виник конфлікт з чоловіками з села Ржавинці. В ході конфлікту його штовхнули, він впав та роздер руку. Вони вийшли на вулицю, де розпочалась сутичка з ОСОБА_33 , до якої приєднались інші особи, в тому числі і ОСОБА_22 . Після завершення сутички, він пішов вмити рану. Коли він повернувся - побачив, як почалась бійка між ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , до якої приєднались інші особи. Після завершення конфлікту він, разом з іншими особами, виїхали додому. По дорозі вони зупинились висадити дівчину та ОСОБА_7 запропонував зайти до ОСОБА_13 і поговорити з нею. Вони перескочили через хвіртку та мати ОСОБА_13 , на їх прохання, показала їм де перебуває ОСОБА_16 та відкрила двері до будинку, куди вони зайшли та почали спілкуватись з ОСОБА_34 ході спілкування ОСОБА_16 дістав предмет, який вони сприйняли, як ніж, та ОСОБА_6 його вибив з рук ОСОБА_17 . Будь-яких предметів із собою не мали. Виходячи з двору, вони вибили хвіртку, так як остання була зачинена. Невідомий йому чоловік почав в них стріляти та влучив в ОСОБА_6 та вони поїхали до лікарні.
Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 дали суду аналогічні за змістом пояснення, відповідно до яких своєї вини в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях не визнали, жодних хуліганських дій відносно потерпілих не вчиняли, на їх адресу нецензурну лайку та будь-які погрози не висловлювали, тілесних ушкоджень нікому не завдавали, будь-яких предметів із собою не мали, вікно розбив ОСОБА_7 випадково при падінні, будь-яке інше майно не пошкоджували, перебування у будинку потерпілих визнали.
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, його винуватість підтверджується наступними доказами.
Потерпілий ОСОБА_16 , будучи допитаний в суді першої інстанції пояснив, що 01 січня 2021 року відпочивав з родичами в барі в с. Боянчук, де відбувся конфлікт із невідомими йому хлопцями, причини якого він не може пояснити. Після припинення конфлікту він з родичами одразу повернулись додому. Вдома, перебуваючи у ванній кімнаті разом зі своєю дружиною, він почув тріск. Коли відчинились двері ванної кімнати йому нанесли удар в голову, внаслідок чого він втратив свідомість, у зв`язку з чим він не бачив, що відбувалось далі та хто саме наносив його дружині тілесні ушкодження. У зв`язку з вказаними подіями він близько місяця був непрацездатний, а старший син проходить психологічну реабілітацію.
Потерпіла ОСОБА_13 , будучи допитана в суді першої інстанції, пояснила, що 01 січня 2021 року вона разом з чоловіком та родичами, після святкування Нового року перебувала в барі в с. Боянчук, де відбувся конфлікт між її чоловіком та іншими хлопцями. Одразу після конфлікту вони повернулись додому. Вдома, перебуваючи у ванній кімнаті разом зі своїм чоловіком вона почула, як обвинувачені, розбивши вікно на вхідних дверях, проникли в їх будинок. Згодом, відкривши двері до ванної кімнати, зайшов чоловік, який одразу дерев`яним предметом наніс удар ОСОБА_16 , в результаті чого останній втратив свідомість. Потерпілу обвинувачений ОСОБА_7 за волосся витягнув оголену з ванної кімнати до іншої кімнати де знаходились ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які почали її бити по різним частинам тіла. Потерпіла прикрила обличчя руками, у зв`язку з чим не може сказати, які саме удари хто саме наносив. Коли її чоловік прийшов у свідомість, йому ще раз нанесли удар дерев`яною палкою, від якого чоловік потерпілої повторно втратив свідомість. ЇЇ мати - ОСОБА_15 намагалась припинити протиправні дії обвинувачених. ЇЇ витягнули на вулицю. Згодом прийшла сусідка, яка покликала свого зятя ОСОБА_27 . Після здійснення пострілів ОСОБА_27 , протиправні дії були припиненні. Зазначила, що в будинку, куди проникли обвинуваченні, перебували неповнолітні діти. Тілесні ушкодження їй завдавали на очах сина, у зв`язку з чим останній потребує психологічної допомоги.
Потерпіла ОСОБА_15 , будучи допитана в суді першої інстанції, пояснила, що 01 січня 2021 року близько 05 години ранку почула гуркіт. Троє невідомих їй чоловіків проникли та територію її домогосподарства. Вони запитали її де діти, на що потерпіла відповідала, що вони сплять. Вказані чоловіки почали рухатись до іншого будинку. Вона намагалась їх зупинити, проте її відштовхнули в напрямку стінки, об яку потерпіла вдарилась. Один із них мав з собою дерев`яну палку, якою розбив вікно вхідних дверей та відчинив двері. Після чого вказаною палкою розбили вікно дверей ванної кімнати. Палкою були нанесені удари ОСОБА_17 . Її доньку, тримаючи за волосся повністю роздягнену, витягнули з ванни та всі троє завдавали тілесних ушкоджень. При цьому, вона взявши халат, прикрила доньку. На допомогу їм прибігла сусідка, однак на її зауваження ніхто не реагував. Згодом сусідка пішла покликати на допомогу свого зятя, ОСОБА_27 , який перебуваючи на дорозі здійснивши постріли, припинив вказані дії невідомих їх осіб. Вказала, що їй було завдано тілесні ушкодження у зв`язку із тим, що її відштовхували об стіну, коли вона намагалась припинити протиправні дії обвинувачених.
Свідок ОСОБА_18 , будучи допитаною в суді першої інстанції пояснила, що після святкування Нового року, 01 січня 2021 року, вона разом зі своїм друзями поїхали святкувати в бар в с. Боянчук, де стався конфлікт між сторонніми хлопцями та ОСОБА_35 і ОСОБА_36 ОСОБА_8 та ОСОБА_7 стали їх розбороняти. На вулиці виникла бійка між ОСОБА_35 та ОСОБА_8 , до якого приєднались ОСОБА_16 та інші хлопці. В даному конфлікті ОСОБА_6 участі не брав, оскільки був в стані алкогольного сп`яніння та спав за столом, його розбудили, коли потрібно було їхати додому. Після того, як припинилися конфлікти, вони з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і його дружиною поїхали додому. В с. Юрківці зупинилися, з автомобіля вийшли ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , згодом за ним пішов ОСОБА_6 . Бачила, як вони перестрибнули через паркан. Чула крики та постріли. Згодом до них підійшов чоловік та вимагав їхати звідти, інакше буде стріляти. Після пострілів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 привели ОСОБА_6 , який був підстрелений. Що відбувалось в будинку і на подвір`ї в с. Юрківці їй невідомо. В цей день вживали спиртні напої в компанії обвинувачених так і потерпілих.

Свідок ОСОБА_37 , допитаний судом першої інстанції пояснив, що свідком подій, які відбулися в с. Боянчук та с. Юрківці не був. 01.01.2021 року святкував разом із обвинуваченими Новий рік, вживали спиртні напої. Як результат сутички, яка відбувалась в с. Боянчук в ОСОБА_7 були гематоми на обличчі та брудний одяг.
Свідок ОСОБА_19 , будучи допитана в суді першої інстанції, суду пояснила, що 01 січня 2021 року святкувала разом із обвинуваченими Новий рік, вживали спиртні напої. Перебуваючи в барі с. ОСОБА_38 , сталась бійка, спочатку в приміщенні дискотеки, а згодом біля території дискотеки між ОСОБА_39 , ОСОБА_33 із невідомими хлопцями. Даний конфлікт намагався припинити ОСОБА_8 . ОСОБА_6 в бійці участь не брав, оскільки спав в нетверезому стані за столом. Після конфліктів вона разом із обвинуваченими і іншими особами на автобусі поїхали додому. По дорозі в с. Юрківці зупинились, щоб вийшла ОСОБА_40 , проте також вийшли ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Куди саме вони пішли і що відбувалось не бачила, тільки чула постріли. Після пострілів від`їхали бусом, оскільки перелякались. Через деякий час хлопці повернулись, побачила, що ОСОБА_6 поранений.
Свідок ОСОБА_41 суду першої інстанції пояснила, що 01.01.2021 року відвозила в с. Боянчук ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 разом із його дружиною та 2 невідомих її осіб. Згодом повинна була забрати їх назад, проте, коли повернулась, друзів вже не було. Там знайшла куртку ОСОБА_7 , яка була брудна, забрала її додому і попрала. Свідком подій, які відбувались в с. Боянчук та с. Юрківці, не була.
Свідок ОСОБА_24 в суді першої інстанції пояснив, що 01.01.2021 року, перебуваючи в будинку по АДРЕСА_3 почув гуркіт, на який вийшла дружина, а через 5 хвилин він. На подвір`ї побачив трьох невідомих хлопців, які вривались до будинку, де відпочивала його донька ОСОБА_13 з сім`єю. Дані особи розбили вікно вхідних дверей та проникли в середину будинку. Одного з них він тримав за ногу, перешкоджаючи зайти в середину будинку. В даних осіб була дерев`яна лата, якою вони наносили удари доньці та дружині. ОСОБА_16 не бачив, що відбувалось в середині будинку. Конфлікт відбувався також на подвір`ї та був припинений після того, як, перебуваючи на дорозі біля їхнього будинку якийсь чоловік кричав, щоб покинули подвір`я та здійснив декілька пострілів.
Свідок ОСОБА_42 суду першої інстанції пояснив, що 01.01.2021 року, перебуваючи в с. Боянчук, після конфлікту, ОСОБА_19 та ОСОБА_8 попросили відвезти їх додому. В автобус сіло 6-7 чоловік. В с. Юрківці зупинились, щоб одна дівчина вийшла. Також там вийшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та через деякий час вийшов ОСОБА_6 . Вони перелізли через паркан на подвір`я, підійшли спочатку до кухні, а потім до будинку. Що відбувалось в середині йому не відомо. Згодом до транспортного засобу підійшов невідомий чоловік та повідомив, щоб вони їхали геть. Він від`їхав на 200 метрів. Чув 3-4 постріли. Коли підійшли хлопці до автобуса побачив, що ОСОБА_6 поранений. У зв`язку із цим відвіз їх до лікарні в м. Заставну.
Свідок ОСОБА_43 в судовому засіданні вказала, що проживає в с. Юрківці по сусідству із ОСОБА_15 01.01.2021 року прокинулась від криків, глянувши через вікно побачила, як дві жінки не впускають в будинок чоловіка. Коли вибігла на вулицю побачила трьох чоловіків, проте з свого подвір`я не виходила. На дорозі був припаркований білий бус. Вийшов ОСОБА_27 , який кричав, щоб хлопці покинули подвір`я ОСОБА_32 , однак останні на нього не реагували, а почали йому погрожувати. У зв`язку із цим ОСОБА_27 здійснив постріли вгору.
Свідок ОСОБА_27 надав суду першої інстанції показання, що 01.01.2021 року його розбудила теща та повідомила, що в сусідів щось відбувається. Прийшов на подвір`я та побачив невідомих осіб, почув плач дитини та крики ОСОБА_15 . Побіг додому та взяв свою зброю. Повернувся та попередив, з метою припинення протиправних дій, що буде стріляти. Однак, хлопці на зауваження не відреагували, тому здійснив постріли вверх. Після вказаного білий автобус, який був припаркований біля подвір`я, від`їхав вниз. Зазначив, що спеціально не наводив приціл в когось, хотів стріляти під ноги, оскільки дані особи йшли на нього та, відчувши загрозу своєму життю, вистрілив під ноги. Загалом здійснив 3-4 постріли з травматичної зброї та 1 раз карабіном. Після цього невідомі хлопці поїхали, а він подзвонив в поліцію і повідомив про вказані події, зокрема й про те, що поранив людину.
Свідок ОСОБА_21 суду першої інстанції надав показання, що 01.01.2021 року в приміщенні дискотеки с. ОСОБА_38 був свідком, як відбувся конфлікт між ОСОБА_8 та невідомим чоловіком, який розмовляв на польській мові. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в бійці участь не брали. Будь-яких ушкоджень на ОСОБА_16 не бачив.
Свідок ОСОБА_20 надала суду першої інстанції показання, що 01.01.2021 року в приміщенні дискотеки с. ОСОБА_38 відбувся конфлікт між ОСОБА_16 та хлопцями з с. Ржавинці, який ОСОБА_8 намагався припинити, однак його відштовхнули. Власник дискотеки зробив зауваження, після чого конфлікт продовжувався за межами дискотеки, а саме на дорозі біля зупинки. Після даних подій хлопці знайшли транспортний засіб, яким вирушили додому. В с. Юрківці зупинились, щоб вона вийшла. При цьому ніхто не висловлювався, щоб піти до будинку ОСОБА_44 , та в бусі будь-яких дерев`яних палок не було. Свідком подій, які відбулись в с. Юрківці, за місцем проживання потерпілих не була.
Свідок ОСОБА_45 в суді першої інстанції вказав, що являється власником бару, розташованого в с. Боянчук, в якому 01.01.2021 року відбулось святкування Нового року. Побачивши, що відбувається словесний конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_36 , попросив їх покинути приміщення. При цьому робота закладу припинена не була та тілесні ушкодження ніхто не отримав. Обставини про те, що відбулось за межами бару, йому не відомі.
Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні суду першої інстанції вказала, що 01.01.2021 року святкувала разом із ОСОБА_16 і ОСОБА_13 . Новий рік. Перебуваючи в с. Боянчук в приміщенні бару відбувся конфлікт між невідомими хлопцями, який був припинений власником бару. Згодом відбулась сіпанина на вулиці, однак не знає між ким, оскільки вона відійшла. Згодом вони поїхали додому. Близько 5 години ранку до неї зателефонувала ОСОБА_13 та попросила приїхати. Коли вона приїхала, на подвір`ї сторонніх осіб не було, хвіртка погнута, скло у вхідних дверях розбите, розбите скло між кімнатами, дерев`яна дошка чи палка також була в будинку на підлозі. Після цього вона зателефонувала в поліцію.
Окрім наведеного винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується наступними письмовими доказами, які наявні в матеріалах кримінального провадження.
З договору дарування від 29 грудня 2020 року (том № 1 а.с. 29-30), копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №239218538 від 29 грудня 2020 року (том № 1 а.с. 31), договору дарування земельної ділянки від 29 грудня 2020 року (том № 1 а.с. 32-33) та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том № 1 а.с. 34) вбачається, що власником земельної ділянки та житлового будинку АДРЕСА_3 є ОСОБА_13 .

Згідно з протоколом огляду місця події від 01 січня 2021 року та додаткові до нього (том № 1 а.с. 35-57), старшим слідчим СВ Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП у Чернівецькій області ОСОБА_46 , була оглянута територія домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , в ході проведення якого були виявлені сліди злочину, а саме пошкоджена хвіртка, розбите скло вхідних дверей житлового будинку, уламки скла, плями крові, біля дверей ванної кімнати уламки скла, уламки дерева, дерев`яна дошка червоного кольору.

Висновком експерта № СЕ-19/109-21/527-Б від 17 лютого 2021 року (том № 1 а.с. 61-72) встановлено, що на наданому для дослідження дерев`яному предметі (об`єкт № 2) виявлено клітини з ядрами. На дерев`яному предметі (об`єкт № 1) виявлено поодинокі клітини з ядрами. Встановлено генетичні ознаки клітин, виявлених на дерев`яному предметі (об`єкт № 2), які є змішаними, містять генетичні ознаки більше ніж двох осіб та придатні для ідентифікації лише домінуючим ДНК-профілем. Генетичні ознаки поодиноких клітин, виявлених на дерев`яному предметі (об`єкт №1), які є змішаними, містять генетичні ознаки більше ніж двох осіб та для ідентифікації не придатні.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/126-21/76-ТР від 14 січня 2021 року (том. 1 а.с. 79-98), вбачаєтеся, що три сліди взуття, які виявлені та вилучені 01 січня 2021 року під час проведення огляду місця події по АДРЕСА_3 придатні для ідентифікації взуття, що залишили та встановлено відповідність слідів взуття, залишеними низом підошв взуття з узором та розміром, аналогічним узору та розміру низу підошв черевиків, що вилучені в підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

З висновку експерта №СЕ-19/126-21/502-ТР від 22 лютого 2021 року (том № 1 а.с. 112-139) вбачається, що 20 слідів рук, що були вилучені 01 січня 2021 року в ході огляду будинку АДРЕСА_3 , для ідентифікації особи непридатні. 5 слідів рук залишено ОСОБА_36 , 15 слідів рук залишено не ОСОБА_36 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а іншими особами.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 01 січня 2021 року та додатків до нього (том № 1 а.с. 140-155), старшим слідчим СВ Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП у Чернівецькій області ОСОБА_46 здійснено огляд місця події, а саме ділянки дороги по АДРЕСА_3 , з якої було вилучено один відрізок марлевого бинту зі змивом речовини бурого кольору із поверхні асфальтного покриття, три гільзи 9 мм., 1 гільза із маркуванням «GGG-223 REB» та ОСОБА_27 добровільно видано пістолет травматичний «Форт-19Р» і гвинтівку «Windham R16FTT».

З висновку експерта № 46 від 03 лютого 2021 року (том № 1 а.с. 160-171) вбачається, що в плямах бурого кольору на фрагменті марлі (об`єкт № 1) знайдено кров людини та виявлено антиген Н, що не виключає походження крові від особи з групою крові О, в даному випадку від ОСОБА_6 .

Висновком експерта № 47 від 03 лютого 2021 року (том № 1 а.с. 177-179) встановлено належність групи крові ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 . Відповідно до підсумків в плямах бурого кольору на фрагменті марлі (об`єкт №1) знайдено кров людини та виявлено антиген Н, що не виключає походження крові від особи з групою крові О, в даному випадку від ОСОБА_6 .

Висновком експерта № 8 від 03 лютого 2021 року (том № 1 а.с. 185-188), відповідно до якого встановлено належність групи крові ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 . Відповідно до підсумків в плямах бурого кольору на чоловічих штанах (об`єкти №1-7) знайдено кров людини та виявлено антиген Н, що не виключає походження крові від особи з групою крові О, в даному випадку від ОСОБА_6 .

З протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01 січня 2021 року (том № 1 а.с. 194) вбачається, що ОСОБА_47 повідомила працівників поліції, що троє малознайомих чоловіків проникли в приміщення житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_3 , пошкодивши вхідні двері та, з хуліганських мотивів, використовуючи дерев`яну палицю, заподіяли тілесні ушкодження ОСОБА_13 та

ОСОБА_48 висновку експерта № 6 екс від 04 січня 2021 року (том № 1 а.с. 205-206) встановлено наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 . Тілесні ушкодження вказані в п.1.1 даних підсумків виникли в результаті дії твердих тупих предметів, можливо внаслідок нанесення ударів руками, ногами або будь-якими іншими тупими твердими предметами і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження вказані, в п. 1.2, виникли від дії гостроріжучого предмету, можливо внаслідок порізу розбитого скла і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвело до короткочасного розладу здоров`я. Зазначені в підсумку тілесні ушкодження по строку та обставинам можуть відповідати вказаному в фабулі постанови, а саме 01 січня 2021 року. Враховуючи характер, кількість та локалізацію всіх вищевказаних тілесних ушкоджень, експерт вважає малоймовірним їх виникнення в своїй сукупності при одноразовому падінні з положення стоячи на тверду поверхню.

Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01 січня 2021 року (том № 1 а.с. 217-218, 219-220, 221-222), ОСОБА_13 за фотознімками за рисами обличчя впізнала осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 як осіб, які вчинили злочин.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 08 січня 2021 року (том № 1 а.с. 223-225) та відеозапису до нього, встановлено, що потерпіла ОСОБА_47 , за участі свого представника та понятих, відобразила події, що мали місце 01 січня 2021 року, а саме як ОСОБА_8 , чоловік на ім`я ОСОБА_49 та невідома їй особа проникли до її будинку, нанесли її чоловіку удар палицею по голові, витягнули її оголену за волосся з ванної кімнати та наносили удари по різним частинам тіла.

Відповідно до висновку експерта №12 екс від 27 січня 2021 року (том № 2 а.с. 5-6) встановлено наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_17 . Тілесні ушкодження, вказані в підсумках, виникли в результаті дії твердих тупих предметів, можливо внаслідок нанесення ударів руками, ногами, або будь-якими іншими тупими предметами, по строку та обставинам можуть відповідати вказаному в фабулі постанови, а саме 01 січня 2021 року і відносяться вказані в п.2.1 даних підсумків до легких тілесних ушкоджень, вказані у п. 2.2. даних підсумків - до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткострокового розладу здоров`я. Беручи до уваги характер, кількість та локалізацію вищевказаних тілесних ушкоджень, експерт визнав малоймовірним їх виникнення внаслідок одноразового падіння з положення стоячи.

З копії виписки № 3 від 04 січня 2021 року (том № 2 а.с. 7) судом встановлено, що ОСОБА_16 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 01 січня 2021 року по 04 січня 2021 року.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 08 січня 2021 року (том № 2 а.с. 8-10) та відеозапису до нього, вбачається, що потерпілий ОСОБА_16 , за участі понятих, свого представника та перекладача, відобразив події, що мали місце 01 січня 2021 року, а саме як три особи проникли в будинок, нанесли йому удар палицею в голову, від якого він втратив свідомість і після того, як він почав приходити до тями повторно нанесли удар по голові, від якого він також втратив свідомість.

З протоколів пред`явлення особи для впізнання від 01 січня 2021 року (том № 2 а.с. 18-19, 20-21, 22-23) вбачається, що ОСОБА_15 за фотознімками за рисами обличчя впізнала ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , як осіб, які вчинили злочин.

Відповідно до висновку експерта № 32 екс від 11 січня 2021 року (том № 2 а.с. 30-31) встановлено наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_15 . Тілесні ушкодження, вказані в підсумках, виникли в результаті дії твердих тупих предметів, якими цілком могли бути руки або ноги нападаючої особи, по строку та обставинам можуть відповідати вказаному в постанові і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Беручи до уваги характер, кількість та локалізацію вищевказаних тілесних ушкоджень, експерт рахує малоймовірним їх виникнення в результатів падіння підекспертної з положення стоячи.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 08 січня 2021 року (том № 2 а.с. 32-34) та відеозапису до нього, вбачається, що потерпіла ОСОБА_15 , за участі понятих, відобразила події, що відбувались 01 січня 2021 року, а саме, як три особи проникли в будинок, розбивши палицею скло на вхідних дверях, нанесли два удари ОСОБА_50 , від яких він втрачав свідомість, витягнули за волосся оголену її доньку ОСОБА_31 та наносили їй удари, що бачили діти, які перебували в будинку. В ході вказаних дій, потерпілу штовхали та вона ударялась об двері та стіну.

Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01 січня 2021 року (том № 2 а.с. 36-37, 38-39, 40-41) ОСОБА_24 за фотознімками за рисами обличчя впізнав ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , як осіб, які вчинили злочин.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 08 січня 2021 року (том № 2 а.с. 32-34) та відеозапису до нього, вбачається, що ОСОБА_24 , за участі понятих, відобразив події, які відбулись 01 січня 2021 року, а саме, як три чоловіки, розбавивши палкою скло вхідних дверей, проникли до будинку, тягнули його доньку ОСОБА_13 за волосся, наносили удари їй та його дружині ОСОБА_15 .

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01 січня 2021 року (том № 2 а.с. 48-49, 50-51) вбачається, що свідок ОСОБА_25 за фотознімками за рисами обличчя впізнала осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_8 які осіб, які вчинили злочин.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 08 січня 2021 року (том № 2 а.с. 52-55) та відеозапису до нього, вбачається, що свідок ОСОБА_25 в присутності понятих відобразила події, які відбулись 01 січня 2021 року, а саме, як на території домогосподарства сусідів, що розташоване за адресою будинок АДРЕСА_3 , троє чоловіків тягнули та штовхали ОСОБА_13 та ОСОБА_15 біля відкритих дверей будинку. На її зауваження останні не реагували та вона покликала ОСОБА_27 .

З висновку експерта № 48 від 14 січня 2021 року (том № 3 а.с. 29) вбачається, що при судово-токсилогічній експертизі крові ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт в кількості 0,83 проміле (том № 3 а.с. 29)

З протоколу проведення слідчого експерименту від 23 лютого 2021 року (том № 3 а.с. 202-206) та відеозапису до нього, вбачається, що потерпіла ОСОБА_15 в присутності понятих відобразила події, які відбулись 01 січня 2021 року, а саме, як на території домогосподарства за адресою будинок АДРЕСА_3 , троє чоловіків, двоє з яких тримали в руках палиці, розбили палкою скло на вхідних дверях в будинок, проникли в нього, нанесли їй тілесні ушкодження, нанесли два удари ОСОБА_50 , від яких він втрачав свідомість, витягнули за волосся оголену її доньку ОСОБА_31 та наносили їй удари.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 23 лютого 2021 року (том № 3 а.с. 207-2011) та відеозапису до нього, вбачається, що свідок ОСОБА_24 в присутності понятих відобразила події, які відбулись 01 січня 2021 року, а саме, як на території домогосподарства за адресою будинок АДРЕСА_3 , троє чоловіків, один з яких мав палицю в руках, незаконно проникли в будинок, розбивши скло на дверях, били ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_51 . Події всередині будинку свідок не бачив.

Встановивши фактичні обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, яке вчинено із застосуванням предмета, спеціально пристосованого та заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень та за ч. 2 ст. 162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла, яке вчинено із застосуванням насильства.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників, і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», визначено, що за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність в діях обвинувачених, зокрема й ОСОБА_6 , ознаки особливої зухвалості, що відобразилось у характері вчинених хуліганських дій, тривалим спричиненням тілесних ушкоджень з особливою зухвалістю, нахабним поводженням, буйством.

Суд відхиляє твердження сторони захисту, що в даному випадку був наявний конфлікт між обвинуваченими з однієї сторони та потерпілими ОСОБА_13 і ОСОБА_52 з іншої сторони, який на думку захисту виключає кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 296 КК України, у зв`язку з тим, що конфлікт на дискотеці в с. ОСОБА_38 відбувався з обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а обвинувачений ОСОБА_6 в ньому участь не брав, а спав в цей час в середині закладу, що підтвердили потерпілі, свідки та самі обвинувачені.

Крім того, конфлікт на дискотеці в с. Боянчук та приїзд обвинувачених до дому потерпілих відбулись із значним розривом у часі, що також спростовує вказані доводи сторони захисту.

Обвинувачені, завдаючи тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_50 та ОСОБА_13 , діяли у присутності мати останньої ОСОБА_15 , її батька ОСОБА_24 , свідків ОСОБА_43 , ОСОБА_27 та ОСОБА_25 та малолітніх дітей. Всі вказані особи вимагали від обвинувачених припинити протиправні дії, однак вони на зауваження не реагували. Дії обвинувачених були припинені тільки після застосування свідком ОСОБА_27 зброї, а отже колегія суддів приходить до висновку, що їхні дії хоч і були вчиненні на території будинку та подвір`я, однак вони безпосередньо пов`язані з порушенням громадського порядку, зокрема вчиненням опору громадянам, які намагались припинити хуліганські дії.

Верховний Суд у свої правовій позиції, викладеній у постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 442/66/16-к визначив, що хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), протиставити себе іншим чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і установлених у суспільстві правил поведінки. Наявність особистих неприязних стосунків між особами само по собі ще не свідчить про відсутність хуліганського мотиву в діях обвинуваченої особи, адже для визначення мотиву злочинних дій потрібно враховувати їх характер та спосіб вчинення, причини, що спонукали особу вчинити певні дії, поведінку обвинуваченого та потерпілих до і під час події.

Колегія суддів вважає, що в дії обвинуваченого ОСОБА_6 , з приводу проникнення в будинок потерпілих, підстави такого проникнення, характер дій при нанесенні тілесних ушкоджень потерпілим, погрози стороннім особам, які правомірно вимагали припинення дій обвинувачених, буйство, нахабне поводження, тривале спричинення тілесних ушкоджень оголеній потерпілій на очах її дітей, батьків та сторонніх осіб вказують саме на хуліганський мотив вказаних дій, а отже доводи сторони захисту слід відхилити.

Суд першої інстанції правильно послався на п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», відповідно до якого, вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч. 4 ст. 296 КК України), слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими - предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети.

Аналогічні визначення містить правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 725/239/16-к.

Органом досудового розслідування та судом першої інстанції визначено застосування уламку дерев`яного штахета паркана, як кваліфікуючу ознаку за ч. 4 ст. 296 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачені використовували в ході вчинення хуліганських дій заздалегідь заготовлений предмет.

З показань потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_15 , свідка ОСОБА_24 , протоколів слідчих експериментів та відеозаписів до них, протоколу огляду місця події від 01 січня 2021 року, а також висновків експертів судом встановлено, що обвинувачені дерев`яною палкою розбили скло вхідних дверей та дверей ванної кімнати і нанесли потерпілому ОСОБА_50 тілесні ушкодження.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дерев`яна палиця, якою було нанесено удар потерпілому ОСОБА_50 та вибито скло на вхідних дверях та дверях ванної кімнати і яка була вилучена в ході огляду місця події 01 січня 2021 року (том № 1 а.с. 35-57) відповідає вищевказаним критеріям заздалегідь заготовленого предмету, що підтверджує правильність кваліфікації дій обвинувачених саме за ч. 4 ст. 296 КК України.

Доводи сторони захисту, що ОСОБА_6 хотів вивести ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із території господарства потерпілої, спростовуються вищевказаними доказами, поясненнями потерпілих та свідків, відповідно до яких вбачається, що всі троє обвинувачених проникли в середину будинку, де спричинили потерпілим тілесні ушкодження, їхні дії тривали досить значний проміжок часу, а свідки та потерпілі у справі не надавали будь-яких пояснень, що ОСОБА_6 вчинялись дії, спрямовані на зупинення протиправних дій інших обвинувачених, навпаки, останні повідомили про участь ОСОБА_6 у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілим.
Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» при вчиненні хуліганства групою осіб за ч. 4 ст. 296 КК ( 2341-14 ) можуть бути кваліфіковані дії тих його учасників, які особисто застосували зброю або інший предмет, спеціально пристосований чи заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, а також тих осіб, які хоча самі й не застосовували зазначених знарядь, але дали згоду чи в інший спосіб сприяли їх застосуванню іншими виконавцями цього злочину. Якщо один з учасників злочину застосував такі знаряддя без відома інших, то відповідальність за ч. 4 ст. 296 КК має нести лише він.

Судом першої інстанції встановлено, а під час апеляційного перегляду підтверджено, що обвинувачені проникли до будинку шляхом розбиття палицею скла на вхідних дверях будинку, після чого палицею розбили скло на дверях ванної кімнати та нею ж нанесли удар в голову потерпілого ОСОБА_51 .
Вказані дії тривали значний проміжок часу, відбувались з відома та за участі обвинуваченого ОСОБА_6 , який приймав в них активну участь, що суд розцінює як згоду ОСОБА_6 на застосування такої палиці та сприяння в її застосуванні та виключає можливість ексцесу виконавця.
Крім того, потерпілий ОСОБА_16 під час допиту в суді першої інстанції, чітко вказав на ОСОБА_6 , як на особу, яка нанесла йому удар палицею по голові.
Доводи сторони захисту про зайву кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 162 КК України, при наявній правовій кваліфікації за ч. 4 ст. 296 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки кваліфікуючі ознаки хуліганства визначені в частині 4 статті 296 КК України не пов`язані з проникненням до житла чи іншого володіння, наявні усі ознаки передбачені вказаним статтями Кримінального кодексу, а вказані діяння утворюють ідеальну сукупність злочинів.
Крім того, Верховним Судом у своїй правовій позиції, викладеній у постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 282/618/17 за схожих обставин, визнано кваліфікацію дій за ч. 2 ст. 162 КК України та ч. 4 ст. 296 КК України правильною.
Доводи сторони захисту про неналежність протоколу огляду місця події, як доказу, у зв`язку з залученням до вказаної слідчої дії ОСОБА_22 , не заслуговують на увагу, оскільки під час проведення вказаної слідчої дії вказаної особою тільки фіксувався хід подій. Будь-якого втручання в її результат вказаною особою не було та не могло бути здійснено.
Крім того, вказана особа допитана в якості свідка судом першої інстанції і сторона захисту мала змогу, у разі наявності будь-яких сумнівів в її упередженості, під час проведення огляду місця події ставити їй відповідні запитання.
Доводи сторони захисту з приводу того, що органом досудового розслідування та судом першої інстанції не встановлено, зокрема й призначенням відповідної ДНК експертизи, хто саме та яким чином використовував дерев`яну палицю не заслуговують на увагу. Потерпілі та свідкі у справі надали з цього приводу пояснення, що обвинувачені вчиняли протиправні дії спільно, діючи з однією метою та їх дії судом першої інстанції кваліфіковано правильно, з однаковою правовою кваліфікацією вчиненого.
З приводу доводів сторони захисту про відсутність визначення кількості дерев`яних палиць у обвинувачених колегія суддів зазначає наступне.
Деякі свідки у справі вказували про наявність в обвинувачених двох дерев`яних предметів.
Судом першої інстанції була встановлена наявність у обвинувачених однієї дерев`яної палиці, що вказано у мотивувальній частині оскаржуваного вироку.
Колегія суддів апеляційного суду, при перевірці вказаних обставин надає перевагу показам потерпілих наданих суду ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_24 , які зазначали про наявність однією палиці, оскільки вказані особи перебували поруч з обвинуваченими.
Встановлення судом першої інстанції щонайменше однієї палиці у обвинувачених, підтверджує правильність кваліфікації дій обвинувачених судом першої інстанції.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що обвинувачені увійшли на територію домогосподарства потерпілої шляхом зламу вхідної хвіртки. Вказані обставини знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду.
У зв`язку з наведеним, суд відхиляє доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про невідповідність показань свідка ОСОБА_25 .
Доводи сторони захисту про виникнення тілесних ушкоджень у потерпілих під час бійки на дискотеці в с. Боянчук не заслуговують на увагу, оскільки протоколом огляду місця події, показаннями свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_28 , потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 протоколами слідчих експериментів та відеозаписами до них підтверджується нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а локалізація вказаних тілесних ушкоджень у потерпілих, встановлена висновками експертів № 6 екс від 04 січня 2021 року та 12 екс від 27 січня 2021 року, повною мірою відповідає їх показанням, що виключає твердження сторони захисту в цій частині та дає безсумнівні підстави для висновку про нанесення їх саме обвинуваченими, за подій, встановлених судом.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання недопустимими доказами протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, здійсненими з потерпілою ОСОБА_13 та свідком ОСОБА_24 , оскільки останні здійснені з дотриманням вимог Кримінального процесуального законодавства, судом першої інстанції надано правильну оцінку вказаним доводами сторони захисту, а зазначення в якості ознак впізнання загальних рис обличчя не свідчить про неналежність вказаних доказів.
Згідно з протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01 січня 2021 року (том № 2 а.с. 48-49, 50-51) вбачається, що свідок ОСОБА_25 впізнала ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , як осіб, які вчинили кримінальне правопорушення.
Разом з цим, з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01 січня 2021 року (том № 2 а.с. 46-47) вбачається, що свідок ОСОБА_25 не впізнала обвинуваченого ОСОБА_6 .
Колегія суддів вважає, що зазначення судом першої інстанції про впізнання свідком ОСОБА_25 обвинуваченого ОСОБА_6 є очевидною опискою та будь-яким чином не свідчить про упередженість суду першої інстанції, оскільки через один абзац від даного абзацу міститься аналогічне твердження щодо протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_24 .
Крім того, у вказаних двох абзацах оскаржуваного вироку міститься посилання на однакові аркуші справи, що також вказує на допущення очевидної описки судом першої інстанції та не може свідчити про упереджене ставлення суду до обвинувачених.
В матеріалах кримінального провадження міститься клопотання захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_53 про визнання доказів недопустимими (том № 2 а.с. 231-236) в якому вони зазначають про невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, недоведеність обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відсутність повідомлень підозрюваних про призначення експертиз у справі, відсутність призначення прокурора у період з 01 січня 2021 року до 04 лютого 2021 року, неналежність протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, неналежність висновку судово-медичного експерта № 12 екс від 27 січня 2021 року.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи захисників, зазначені у вказаному клопотанні, з приводу невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, недоведеність обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відсутність повідомлень підозрюваних про призначення експертиз у справі належним чином розглянуті судом першої інстанції, а вказані доводи не є предметом судового розгляду при вирішенні питання про належність чи неналежність доказів.
Під час апеляційного перегляду адвокат ОСОБА_11 підтвердив, що він дійсно відкликав вказане клопотання та просив суд залишити його без розгляду, а адвокат ОСОБА_53 , який був присутній у вказаному судовому засіданні суду першої інстанції, заперечень з приводу залишення без розгляду вказаного клопотання не наводив та не просив суд здійснити його розгляд. Їх позиція щодо відкликання клопотання була узгоджена.
Доводи сторони захисту про відсутність повідомлення підозрюваних осіб при призначення слідчим експертиз не ґрунтуються на законі, оскільки у сторони обвинувачення відсутній обов`язок повідомляти сторону захисту про призначення експертизи, а сторона захисту, відповідно до положень ст.ст. 243-244 КПК України, має право самостійно порушавати питання про залучення експертів.
Судом першої інстанції в оскаржуваному вироці детально проаналізовано доводи сторони захисту з приводу належності протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, з якою погодилась колегія суддів апеляційного суду.
Суд вважає безпідставними посилання сторони захисту на правову позицію Верховного Суду вказану у постанові від 07 серпня 2019 року у справі №555/456/18, як підставу визнання неналежним доказом висновку судово-медичної експертизи, оскільки обставини вказаної справи стосувались відсутності в матеріалах кримінального провадження самої медичної документації, на підставі якої експертом було зроблено свій висновок, що з огляду на положення частини 12 статті 290 КПК, виключило їх допустимість. Крім того, на вирішення експертизи у вказаній справі ставилось питання щодо причин смерті особи.
Колегія суддів зазначає, що в даній справі до висновку експерта № 12 екс від 27 січня 2021 року (том № 2 а.с. 5-6) долучено виписку № 3 із медичної картки стаціонарного хворого від 04 січня 2021 року (том № 2 а.с. 7), з яким була ознайомлена сторона захисту, що вказує на належність зазначених доказів.
З приводу доводів сторони захисту про відсутність повноважень прокурора на здійснення процесуального керівництва у даному кримінальному провадженні у період з 01 січня 2021 року до 04 лютого 2021 року, зазначених як у апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 так і у вищевказаному клопотанні про визнання доказів неналежними колегія суддів зазначає наступне.
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру судових рішень від 01 січня 2021 року у даному кримінальному провадженні (том № 1 а.с. 16) вбачається, що процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюють прокурори ОСОБА_54 та ОСОБА_55 .
Крім того, стороною обвинувачення долучено до матеріалів кримінального провадження постанову про призначення групи прокурорів від 01 січня 2021 року, відповідно до якої вбачається, що прокурори ОСОБА_54 та ОСОБА_55 уповноважені на здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000001.
Вказана постанова за своєю суттю є процесуальним рішенням, тому не долучення його до кримінального провадження не може бути підставою для визнання її неналежним доказом, у зв`язку з ненаданням до нього доступу стороні захисту під час виконання вимог ст. 290 КПК України.
Суд відхиляє доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про невідповідність обвинувального акту вимог кримінального процесуального закону з наступних підстав.
Дійсно, на першій сторінці обвинувального акту (том № 1 а.с. 1) вказано, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Разом з цим, вказані відомості було відображено у розділі обвинувального акту, в якому зазначаються анкетні дані обвинуваченого ОСОБА_6 .
Аналізуючи зміст вказаного обвинувального акту, колегією суддів встановлено, що останній містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а вищевказана очевидна описка не вплинула та не могла вплинути на розуміння стороною захисту обсягу обвинувачення, його суті чи деталей, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що право обвинуваченого на захист не було порушено та відхиляє наведені доводи апеляційної скарги.
Крім того, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 що обвинувальний акт містить суперечності про те, що він засуджений до 3 років 6 місяців позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та те, що він має не зняту та не погашену судимість, не заслуговують на увагу, оскільки вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 серпня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_6 дійсно призначене вказане покарання, а отже, відповідно до положень ст. 88 КК України, він має судимість.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність кваліфікуючої ознаки у виді вчинення кримінального правопорушення групою осіб, колегія суддів приходить до наступного.
ОСОБА_6 обвинувачується за ч. 4 ст. 296 КК України із правовою кваліфікацією: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, яке вчинено із застосуванням предмета, спеціально пристосованого та заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень та за ч. 2 ст. 162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла, яке вчинено із застосуванням насильства.
Згідно приписів ч. 4 ст. 67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини КК України як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Кваліфікуюча ознака у виді вчинення злочину групою осіб не передбачена ч. 4 ст. 296 КК України.
Згідно пред`явленого обвинувачення встановлено, що стороною обвинувачення віднесено до обтяжуючих обставин вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 67 КК України при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, зокрема, вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про врахування в якості обставини, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення групою осіб та дотримався приписів ч. 4 ст. 67 КК України.
Щодо відсутності повідомлення про підозру обвинуваченому ОСОБА_6 у об`єднаному кримінальному провадженні колегія суддів зазначає наступне.
З повідомлення про підозру від 02 січня 2021 року (том № 3 а.с. 45-47) вбачається, що ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за № 0000001 від 01 січня 2021 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Відповідно до витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000168 (том. № 3 а.с. 121-122) встановлено, що 17 лютого 2021 року до реєстру були внесені відомості про вчинення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України.
З постанови прокурора Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_54 від 16 лютого 2021 року (том № 3 а.с. 128-129) встановлено, що з матеріалів кримінального провадження № 0000001 від 01 січня 2021 року виділено в окреме провадження матеріали досудового розслідування щодо підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_56 та ОСОБА_8 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України.
З повідомлення про підозру від 19 лютого 2021 року (том № 3 а.с. 193-195) встановлено, що у кримінальному провадженні № 0000168 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України.
Постановою прокурора Кіцманської місцевої прокуратури ОСОБА_54 від 10 березня 2021 року (том № 1 а.с. 4-7) матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000001 від 01 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та № 0000168 від 17 лютого 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України об`єднані в одне провадження під № 0000168.
Таким чином, судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_6 було повідомлено про підозру в обох кримінальних провадженнях.
Діючий кримінальний процесуальний закон не передбачає обов`язку повторного повідомлення особи про підозру після об`єднання матеріалів досудового розслідування.
Обсяг обвинувачення, який інкримінується ОСОБА_6 включає в себе об`єднану кваліфікацію за ч. 2 ст. 162 КК України та ч. 4 ст. 296 КК України.
Доводи сторони захисту про необхідність повторного повідомлення про підозру після об`єднання кримінальних проваджень не ґрунтується на законі.
З приводу не призначення стороною молекулярно-генетичної експертизи за результатами виявлення на дерев`яній палиці клітин з ядрами, колегія суддів зазначає, що обов`язок доказування винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення покладається на сторону обвинувачення, яка і визначає обсяг необхідних для цього доказів.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Стороною захисту не заявлялось клопотання про призначення вказаної молекулярно-генетичної експертизи в суді першої інстанції, а вищевказаний обсяг доказів безсумнівно підтверджує правильність встановлених судом першої інстанції обставин.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 в частині безпідставної, на його думку, відмови в задоволенні клопотання про надання тимчасового доступу до інформації про місцеперебування мобільного телефону свідка ОСОБА_27 колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно відмовлено в задоволенні вказаного клопотання, оскільки вказані відомості перебувають поза межами обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадження та в ході його проведення, буде отримана охоронювана законом таємниця стосовно особи, яка не є обвинуваченою у даній справі, а саме свідка ОСОБА_27 .
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що за фактом застосування зброї ОСОБА_27 було розпочато досудове розслідування, а отже вказані клопотання можливо заявити в іншому кримінальному провадженні.
Підстав для сумнівів щодо дійсного місця перебування свідка ОСОБА_27 в момент здійснення пострілів у суду немає.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 повторно порушує питання про отримання тимчасового доступу до інформації про місцеперебування мобільного телефону свідка ОСОБА_27 , в задоволенні якого, з вищевказаних підстав, відмовлено в судовому засіданні колегією суддів.
Також, захисником ОСОБА_9 , під час апеляційного перегляду заявлялось клопотання про витребування з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому протоколів допиту потерпілих та свідків, які вони надавали у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за фактом пострілів ОСОБА_27 .
Колегією суддів відмовлено в задоволенні вказаного клопотання з підстав перебування вказаних відомостей поза межами обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а також у зв`язку з тим, що вказані свідки не були допитані у іншому кримінальному провадженні в порядку ст. 225 КПК України, а дослідження їх письмових доказів, наданих органу досудового розслідування, суперечить вимогам ст. 23 КПК України, відповідно до яких показання учасників кримінального провадження суд повинен отримати усно.
Враховуючи усе вище викладене, колегія суддів визнає показання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо невчинення ним хуліганських дій із заздалегідь підготовленого предмету безпідставними та такими, які повністю спростовуються дослідженими судом доказами.
Колегія суддів критично розцінює такі показання обвинуваченого та вважає їх обраною лінією захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені злочини.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що в судовому засіданні були здобуті та досліджені беззаперечні докази вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Таким чином, зважаючи на викладене, суд з урахуванням вимог ст. 94 КПК України, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, враховуючи вимоги ст. 22 КПК України, щодо змагальності сторін, вважає, що зібрані стороною обвинувачення докази підтверджують вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та ч. 2 ст. 162 КК України.
Правильність висновків суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано під час апеляційного перегляду, а обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником ОСОБА_9 в апеляційних скаргах не оскаржується, у зв`язку з чим не переглядається.
Колегія суддів відхиляє доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 щодо необґрунтованості оскаржуваного вироку в частині стягнення моральної шкоди.
Потерпілою ОСОБА_15 , заявлено до обвинувачених цивільний позов про стягнення на її користь 200 000 грн. моральної шкоди (том № 1 а.с. 88-90).
Потерпілим ОСОБА_36 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинувачених на його користь 150 000 грн. моральної та 2 837 грн. 20 коп. матеріальної шкоди (том № 1 а.с. 91-94).
Потерпілою ОСОБА_13 заявлено цивільний позов до обвинувачених про стягнення на її користь 200 000 грн. моральної шкоди.
Доводи сторони захисту про неподання потерпілим ОСОБА_36 та ОСОБА_13 цивільного позову, оскільки в прохальних частинах позовів замість їх прізвища зазначено прізвище « ОСОБА_57 » суд не приймає до уваги, оскільки потерпілі підтримували поданий позов, він стосується обставин кримінального правопорушення, а помилка у написанні їх прізвища була допущена їх представником.
З заяви представника потерпілих адвоката ОСОБА_58 (том № 3 а.с. 1, 2, 3) вбачається, що потерпілі ОСОБА_47 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 відмовились від цивільного позову до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , у зв`язку з відшкодування їм заподіяної шкоди. При цьому у вказаних заявах зазначено вимогу про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 100 000 грн., на користь ОСОБА_23 100 000 грн., та на користь ОСОБА_15 150 000 грн.
Суд першої інстанції оскаржуваним вироком визначив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_47 , ОСОБА_23 , ОСОБА_15 по 50 000 грн.
В якості мотивування вказаного рішення судом першої інстанції зазначено, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує ступінь фізичних та психічних страждань потерпілих, характер отриманих ними тілесних ушкоджень, глибину та тривалість моральних страждань, пов`язаних з отриманою внаслідок вчинення обвинуваченими травмою, необхідність з боку потерпілого приймати додаткові заходи для нормалізації свого життя. Виходячи з засад розумності, справедливості і виваженості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_15 про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково на суму по 50 000 грн. кожному, що на думку суду відповідає характеру та глибині перенесених ними душевних страждань.
Зважаючи на встановлені судом першої інстанції та підтверджені під час апеляційного перегляду обставини справи, зокрема тяжкість тілесних ушкоджень, завданих потерпілому ОСОБА_50 , перебування його на стаціонарному лікуванні, тривалість та кількість нанесених потерпілій ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, їх локалізацію, те, що тілесні ушкодження були нанесені вказаним потерпілим на очах їх дітей, а також приймаючи до уваги похилий вік потерпілої ОСОБА_15 , а також те, що на її очах наносили тілесні ушкодження її донці, перебування її в оголеному виді, її стан та перенесену операцію внаслідок онкологічної хвороби, колегія суддів вважає, що визначена судом першої інстанції сума, в якості компенсації за завдану моральну шкоду повною мірою відповідає характеру та глибині перенесених ними душевних страждань.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про долю речових доказів визначив знищити взуття вилучене у підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , які упаковано в сейф пакети: №1661538, №1661538, №1661538 знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів відділення №3 (м. Заставна) Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області та визначено знищити сейф пакет із штанами ОСОБА_6 , який опечатаний биркою та сейф пакет із підштаниками ОСОБА_6 , що опечатаний биркою.
Колегія суддів, погоджуючись з доводами сторони захисту, що взуття та особисті речі обвинуваченого ОСОБА_6 за приписами ст. 100 КПК України не містять ознак, які б вказували, що вони підлягають знищенню, вважає, що останні мають бути повернуті власникам. При цьому вказані обставини, відповідно до положень ст. 408 КПК України, не є підставами для зміни судового рішення суду першої інстанції.
Таким чином, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, а вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2021 року є обґрунтованим, мотивованим та таким, що підлягає залишенню без змін.
Керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000001 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162 та ч. 4 ст. 296 КК України залишити без змін.
Речові докази, а саме: взуття вилучене у підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , які упаковані в сейф пакети: №1661538, №1661538, №1661538, які відповідно до за квитанції № 9 знаходяться на зберіганні в Заставнівському ВП Кіцманського ВП ГУ НП в Чернівецькій області та сейф пакет із штанами ОСОБА_6 , сейф пакет із вмістом светру ОСОБА_6 , який опечатаний биркою та сейф пакет із підштаниками ОСОБА_6 , що опечатаний биркою, які поміщені на підставі квитанції № 14 від 09 лютого 2021 року до кімнати речових доказів відділення № 3 (м. Заставна) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області повернути власникам.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим ОСОБА_6 в тому ж порядку протягом трьох місяців з дня отримання копії ухвали.

Головуючий, суддя [підпис]ОСОБА_1
Судді
[підпис]ОСОБА_2

[підпис]ОСОБА_3

"Копія. Згідно з оригіналом." Головуючий, суддя _______________ ОСОБА_1 (посада) (підпис) (ПІБ)

21.02.2022 року

(дата засвідчення) копії)