ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2268/21 Номер провадження 11-кп/814/1199/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

представника установи

виконання покарань ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 05.10.2021,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою суду, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кашперівки, Тетіївського району, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, до засудження зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 ,

по даній справі засуджений 05.06.2012 року Тетіївським районним судом Київської області, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09.08.2012 року та ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2013 року, за ст. 115 ч.1 КК України на 13 років позбавлення волі;

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.02.2016 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення за період з 13.03.2012 року по 09.08.2012 року, що складає 04 місяці 26 днів, який на підставі ч.5 ст. 72 КК України відповідає покаранню у вигляді позбавлення волі як 09 місяців 22 дня, -

відмовлено в задоволенні спільного подання начальника Полтавської виправної колонії № 64 та голови спостережної комісії Подільської районної ради у м. Полтаві про застосування умовно-дострокового звільнення відносно засудженого ОСОБА_7 .

Мотивуючи своє рішення, суд дійшов висновку про нестабільну поведінку засудженого ОСОБА_7 протягом всього строку відбування покарання та не відповідають в повній мірі висновкам характеристики. Зазначив, що ні представником адміністрації установи ні самим засудженим не надано суду доказів того, що він працевлаштований в ПВК на що останній посилався в своїх поясненнях в судовому засіданні.

Також вказав, що ОСОБА_7 на даний час на шлях виправлення не став, його поведінка та ставлення до праці не відповідають критеріям визначеним в ст. 81 КК України, а тому відсутні підстави для задоволення подання про умовно-дострокове звільнення останнього.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, засуджений звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити його вимоги.

Зазначає, що суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи, оскільки з перших днів перебування у Черкаській виправній колонії почав працювати (№62) на промисловій зоні та продовжував працювати у Полтавській виправній колонії (№64), працює по теперішній час, що підтверджується 25 заохоченнями. За сумлінну працю з 01.05.2018 переведений до дільниці соціальної реабілітації.

Заслухавши доповідь судді, засудженого на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги засудженого, думку представника установи, перевіривши матеріали провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

За правилами ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції всебічно та об`єктивно дослідив дані про особу засудженого, надав їм належну оцінку в сукупності, як таким, які повно та всебічно характеризують особу ОСОБА_7 .

По даній справі ОСОБА_7 засуджений 05.06.2012 року Тетіївським районним судом Київської області до 13 років позбавлення волі Початок строку відбування покарання 13.03.2012 року, кінець строку відбування покарання 18.10.2024 року.

Так, відповідно до характеристики на засудженого, останній за час утримання в установі виконання покарань №8 у місті Житомир з 13.03.2012 характеризувався посередньо, у період з 16.06.2012 по 06.09.2012 має задовільні характеристики з установ, в яких ОСОБА_7 перебував та відбував покарання. У зазначений період не отримував ні стягнень, ні заохочень.

З 07.09.2012 міру покарання відбував в державній установі «Черкаська виправна колонія (№62)», в які характеризувався позитивно та тринадцять разів заохочувався адміністрацією установи. При цьому один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, отримав стягнення, погашене у встановленому законом порядку. З 27.04.2018 засудженого ОСОБА_7 переведено до дільниці соціальної реабілітації установи як такого, що стає на шлях виправлення, де характеризувався позитивно, не отримав стягнень та десять разів заохочувався за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, правил внутрішнього розпорядку та вимог безпеки праці.

Працевлаштований на контрагентській дільниці ВАТ ПТМЗ, до виконання покладених завдань ставиться сумлінно.

Згідно оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення має середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства.

Колегія суддів враховує, що заохочення отримані за поведінку, яка відповідно до ст.9 КВК України є обов`язком засудженого, та не являється достатнім доказом виправлення засудженого.

При цьому, з матеріалів особової справи засудженого вбачається, що попри наявність позитивної характеристики з ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)», ОСОБА_7 під час перебування у даній установі характеризувався і негативно відповідно до атестаційного листа від 10.12.2014 року як такий, що допустив порушення режиму відбування покарання, за що отримував вищезазначене стягнення.

Наявність заохочень та позитивна характеристика засудженого хоча і вказують на позитивні зміни у його поведінці, однак є недостатніми для висновку про його остаточне виправлення та не можуть слугувати доказом того, що засуджений твердо став на шлях виправлення та заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 передчасним.

Отже, висновки суду першої інстанції є правильними та належним чином обґрунтовані, підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.405, 407, 539 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 05.10.2021 про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4