ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 210/4074/21
Провадження № 1-кп/210/615/21

"23" грудня 2021 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
сторони кримінального провадження, які приймали участь у судовому розгляді: прокурори Криворізької південної окружної прокуратури: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 21 липня 2021 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000364 за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, утриманців не має, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, зокрема останні рази:
1). 18.06.2020 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
2). 17.11.2020 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням за даним вироком покарання за вироком від 18.06.2020 року визначено остаточне покарання у вигляді 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим терміном 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи раніше неодноразово судимим за корисливі злочини, маючи не погашену в законному порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову вчинив умисне, корисливе кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 04.07.2021, приблизно о 11.00 год., ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел, спрямований на власне збагачення шляхом незаконного заволодіння чужим майном, яке належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та подальшого його збуту, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, зловживаючи довірою, породженою спільними із потерпілим знайомствами під приводом здійснення ремонту, діючи повторно, шляхом повідомлення ОСОБА_6 неправдивої інформації щодо своїх дійсних намірів, ввів в оману останнього, взяв добровільно переданий ОСОБА_6 , належний останньому ноутбук марки «ACER» Nitro 5, AN515-55-57XE, obsidian black, s/n: NHQ7MEU00N1020E6C03400, об`ємом пам`яті RAM 16 gb, HDD 1 Tb, SSD 256 GB, GeForce GTX 1650, 4 гб. В подальшому, з метою доведення свого злочинного наміру, направленого на незаконне збагачення, ОСОБА_7 поїхав до відділення №1 ПТ «Ломбард Благо», за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр-т. Південний, 29, та заклав від свого імені вищевказаний ноутбук, без подальшого наміру його викупу та повернення власнику, отримавши за це грошові кошти у сумі 15 525,00 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_7 завдав майнову шкоду потерпілому ОСОБА_6 , яка відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №2885 від 23.07.2021 року становить 24 699,05 гривень.

За вчинення вказаних дій ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, за ознаками заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
В судовому засіданні обвинувачений свою провину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, у вчиненому розкаявся, та пояснив суду, що потерпілий приїхав за його місцем мешкання для того, щоб віддати ноутбук марки «ACER» на ремонт. В якості оплати залишив 200 грн. Коли потерпілий залишив його квартиру, він вирішив заволодіти ноутбуком, та відвіз його до ломбарду, заклав, за що отримав близько 15000,00грн. У вчиненому кається, обіцяє відшкодувати шкоду та виплатити вартість ноутбуку повністю. Просить суворо не карати.
На запитання прокурора пояснив, що за декілька днів до цих подій, він зустрічався з потерпілим, той показував ноутбук перед ремонтом. Однак ноутбук потрібен був потерпілому, тому він його одразу не віддів, та вони домовились зустрітись через два дні. Про ремонт домовлялись шляхом смс-листування та дзвінків. Після того, як ноутбук опинився в його віддані, він вирішив заволодіти майном та обернути отримані кошти на власний розсуд. Наразі намагається відшкодувати шкоду.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий зазначив, що привіз обвинуваченому ноутбук почистити, залишив для ремонту. Однак ноутбук йому не повернули. Він телефонував обвинуваченому, однак той через декілька днів йому сказав, що присвоїв ноутбук, заклавши останній в ломбард. Він поїхав в ломбард з дружиною, показав документи, які підтверджують його право власності, та викликав поліцію для фіксації злочинних дій. Ноутбук вже був власністю ломбарда та був виставлений на продаж. Оскільки він не мав такої значної суми, викупити його не вдалося, хоча в ньому зберіглась цінна інформація. Просить покарання призначити на розсуд суду. Обвинувачений обіцяв йому повернути кошти на відшкодування шкоди найближчим часом.
Обвинувачений не оспорює фактичні обставини обвинувачення та пояснив, що дійсно вчинив вказаний вище злочин за обставин, які встановлені стороною обвинувачення та зазначені в обвинувальному акті, показання дає добровільно, заяв по застосування заборонених методів зі сторони обвинувачення не надходило.
Прокурор заявив клопотання про застосування положень частини 3 статті 349 КПК України та просив не досліджувати обставини справи, оскільки обвинувачений фактичні обставини вчинення злочину визнає повністю.
Обвинувачений та потерпілий, кожен окремо, дане клопотання підтримали.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та беззаперечно, його показання відповідають суті обвинувачення, фактичні обставини не оспорюються, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння злочину, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив злочину, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності; обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за доцільне не досліджувати у повному обсязі докази відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачуваного, дослідженням матеріалів, які стосуються речових доказів та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого, без проведення допиту потерпілих, свідків, дослідження письмових матеріалів провадження в повному обсязі.
Судом встановлено, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст такого порядку та у суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін, обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, які ним не оспорюються, усвідомлює обмеження у подальшому оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи зібрані в справі докази та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що обвинуваченого слід визнати винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, та кваліфікувати його дії за частиною 2 статті 190 Кримінального кодексу України, за ознаками заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно.
Згідно з частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Згідно з частиною 4 статті 12 КК України вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення за частиною 2 статті 190 КК України є нетяжким злочином.
При визначені виду та розміру покарань суд керується вимогами статей 65-68 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_7 скоїв нетяжкий злочин; офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, в переважній більшості за злочини проти власності, вчинив злочин в період іспитового строку.
Дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого встановлено, що останній не одружений, дітей на утриманні не має, освіта середньо-спеціальна, офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував і не перебуває, вину у скоєному злочині визнав повністю у вчиненому розкаюється.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із меж, установлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, зокрема положення статті 69-1 КК України.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому згідно зі статті 66 КК України, є його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, безперечне визнання вини. Обставин, які обтяжують покарання відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.
Ураховуючи всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, тяжкість його наслідків, суспільну небезпеку, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих вину обставин, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.
Суд також приймає до уваги досудову доповідь, згідно з якою виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі може становити високу небезпеку для суспільства. На думку органу пробації застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного злочину, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, призначення ОСОБА_7 основного покарання у вигляді позбавлення волі у межах, встановлених санкцією частини 2 статті 190 КК України - за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.
Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засуджених та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без ізоляції.
Приймаючи до уваги встановлені обставини справи, позицію сторони обвинувачення та потерпілого, а також те, що обвинувачений вчинив корисливий злочин проти власності, при цьому будучи раніше судимим та в період іспитового строку, що вказує на те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 неможливо без ізоляції від суспільства. У зв`язку з чим необхідно призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції обвинувачення, з урахуванням статтей 65, 69-1 КК України та особи обвинуваченого.
Крім того, остаточне покарання ОСОБА_7 слід визначити за правилами частини 1 статті 71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням наступного.
Згідно правового висновку Об`єднаної палати ККС ВС від 01 червня 2020 року у справі № 766/39/17 пр. № 51-8867кмо18 при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили:
а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів);
б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).
Таким чином вирішальне значення має дата постановлення попереднього вироку, а не набрання ним законної сили.
Відповідно до частин 4, 5 статті 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вироком від 17.11.2020 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області засуджений за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18.06.2020 року у виді 1 (одного) року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік поглинуте даним вироком та остаточно визначено покарання у виді 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. Вирок набрав законної сили 17.12.2020 року.
Інкриміноване діяння вчинене після постановлення вироку від 17.11.2020 року.

Тобто, на момент вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_7 перебував на іспитовому строку за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.11.2020 року, покарання за яким поглинуло вирок від 18.06.2020 року Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.
Відповідно до вимог частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України.
Отже, при визначенні остаточної міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд вважає необхідним застосувати на підставі частини 1 статті 71 КК України принцип часткового складання покарань, та до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати не відбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.11.2020 року, призначивши остаточно покарання за сукупністю вироків.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав для призначення покарання обвинуваченому з урахуванням положень ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України, а саме диск з записом відео з камер відеоспостереження, яке було надано ПТ "Ломбард Благо", розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр-кт. Південиий,29, - зберігати в матеріалах кримінального провадження №0000364 від 21.07.2021 року.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Керуючись ст.12, ч.3 ст. 349, ч.2 ст.373, ст.374, ст. 376, п.1 ч.2 ст. 395 КПК України,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Відповідно до частини 1 статті 71 КК України ОСОБА_9 призначити покарання за сукупністю вироків, приєднавши частково до покарання, призначеного цим вироком, невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2020 року, у виді 6 (шести) місяцяв позбавлення волі та призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчому закладі закритого типу.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відраховувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому не обирати.
Речові докази:

- диск з записом відео з камер відеоспостереження, яке було надано ПТ "Ломбард Благо", розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр-кт. Південиий,29, - зберігати в матеріалах кримінального провадження №0000364 від 21.07.2021 року.

Матеріали кримінального провадження №0000364 від 21.07.2021 року залишити на зберіганні при обвинувальному акті.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.
Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції (у разі перебування під вартою).
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя: ОСОБА_1