ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/4911/21
Провадження № 11-сс/818/268/22 Суддя доповідач ОСОБА_1
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря - ОСОБА_4 ,
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2021 року, якою задоволено клопотання начальника Барвінківського відділу Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000886 від 14.12.2021 року, за ознаками злочину, передбаченогоч.1 ст. 246КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2021 року задоволено клопотання начальника Барвінківського відділу Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000886 від 14.12.2021 року, за ознаками злочину, передбаченогоч.1 ст. 246КК України.

Згідно оскаржуваної ухвали накладено арешт на тимчасово вилучене майно у період часу з 23 години 12 хвилин 13 грудня 2021 року до 00 годин 30 хвилин 14 грудня 2021 року під час огляду місця події дороги в полі між с. Корбівка та Червоний Лиман Барвінківської МТГ Ізюмського району Харківської області, та згідно геоданих має координати: НОМЕР_1 , а саме на :
1) автомобіль ГАЗ 3307, д.н.з. НОМЕР_2 , рама НОМЕР_3 , який зареєстрований на гр. ОСОБА_8 , фактичним користувачем якого є ОСОБА_5 ,
2) попиляні колоди деревини породи «акація» в кількості 201 колода, діаметром від 4 до 54 см., довжиною від 70 см до 120 см, та колоди породи «дуб» в кількості 94 штуки, діаметром від 3 до 44 см, довжиною від 80 до 150 см.
Передано вищевказані речові докази уповноваженій особі зі зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Ізюмського РУП ГУН в Харківській області.
На зазначену ухвалу слідчого судді представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в частині задоволення клопотання про арешт автомобіля ГАЗ 3307, д.н.з. НОМЕР_2 , рама ХТН НОМЕР_4 (який зареєстрований за гр. ОСОБА_8 , та фактичним користувачем якого є ОСОБА_5 ) та передачу уповноваженій особі зі зберігання речових доказів відділення поліції №1 Ізюмського РУП ГУН в Харківській області. Постановити у відповідній частині нову ухвалу, якою встановити заборону на відчуження майна, а саме: автомобіля ГАЗ 3307, д.н.з. НОМЕР_2 , рама ХТН НОМЕР_4 (який зареєстрований за гр. ОСОБА_8 , та фактичним користувачем якого є ОСОБА_5 ). Передати вказане майно на відповідальне зберігання фактичному користувачу ОСОБА_5 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що власником автомобіля є ОСОБА_8 , яким 26.05.2012 р. було видано довіреність на ім`я ОСОБА_5 (посвідчена приватним нотаріусом ХРНО Харківської області ОСОБА_9 , реєстровий №669) на право користування та розпорядження автомобілем (в тому числі з правом продажу), усіма правами, наданими діючим законодавством України власнику. З тих підстав зазначений автомобіль використовується ОСОБА_5 .

Крім того посилається на те, що клопотання про арешт майна було подано з порушенням строків, передбачених частиною 5 статті 171 КПК України.

Вважає, що немає жодних підстав вважати, що ОСОБА_5 буде переховувати або знищить автомобіль, фактичним користувачем якого він є. Станом на цей час ОСОБА_5 ніде офіційно не працює, та автомобіль ГАЗ 3307 д.н.з. НОМЕР_2 є єдиним знаряддям, способом для заробляння коштів на проживання його та дружини. Накладення арешту на автомобіль ставить його у надзвичайно скрутне становище, позбавляє засобів до існування його та дружину. І це в той час коли на вулиці морози та потрібно сплачувати значні кошти наприклад за споживання газу для обігріву оселі. В разі несплати споживання газу буде просто відключене. ОСОБА_5 будучи фактичним користувачем автомобіля, лише здійснював перевозку попиляних колод на замовлення гр. ОСОБА_10 . Жодного умислу на отримання коштів чи привласнення цих попиляних колод ОСОБА_5 не мав, і це підтверджується поясненнями ОСОБА_10 , які ним надані слідчому. Також вказує, що у клопотанні про накладення арешту не зазначений ні розмір шкоди, ні кому вона заподіяна, немає потерпілого, а відповідно цивільного позивача, а відтак немає цивільного позову.

Отже, вважає, що прокурором у клопотанні та у судовому засіданні не доведено наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 170 КПК України, усі його посилання є лише припущеннями. Яким чином та з якою метою ОСОБА_5 може бути знищено, продано чи зіпсовано автомобіль не наведено і не доведено. Крім того, власнику майна ОСОБА_8 або фактичному користувачеві ОСОБА_5 не повідомлено про підозру.

Прокурор та ОСОБА_5 , які відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, були належним чином повідомлені засобами телефонного зв`язку про дату та час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Прокурор надав до суду заяву, в якій просить розглядати апеляційну скаргу без його участі. ОСОБА_5 причин неявки суду не повідомив.
Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора та ОСОБА_5 , оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні відділення № 2 СВ Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0000886 від 14 грудня 2021 року за ч. 1 ст. 246 КК України за фактом незаконної порубки лісу.
14 грудня 2021 року прокурор звернувся до слідчого скдді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з клопотанням про накладення арешту на майно по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14 грудня 2021 року за №0000886 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України.
В обґрунтування клопотання прокурор зазначав, що до відділення поліції №1 Ізюмського РУП через оператора 102 надійшло звернення від старшого оперуповноваженого Ізюмського РВ УСБУ в Харківській області ОСОБА_11 , який повідомив, що поблизу с. Корбівка Барвінківської МТГ Ізюмського району він зупинив автомобіль ГАЗ 3307, д.н.з. « НОМЕР_2 », в кузові якого знаходяться попиляні колоди дерев породи дуб та акація. Під час виїзду на місце події встановлено, що ОСОБА_5 на своєму автомобілі ГАЗ 3307 д.н.з. « НОМЕР_2 » перевозив дрова породи «дуб» та «акація», не маючи на них правовстановлюючих документів.
Також вказав, що у період часу з 23 години 12 хвилин 13 грудня 2021 року до 00 годин 30 хвилин 14 грудня 2021 року під час огляду місця події, а саме дороги в полі, котре розташоване між с. Корбівка та Червоний Лиман Барвінківської МТГ Ізюмського району Харківської області, та згідно геоданих має координати: НОМЕР_1 було оглянуто та вилучено автомобіль ГАЗ 3307, д.н.з. НОМЕР_2 , рама НОМЕР_3 , що зареєстрований на гр. ОСОБА_8 , а фактичним користувачем якого є ОСОБА_5 , а також попиляні колоди деревини породи «акація» в кількості 201 колода, діаметром від 4 до 54 см, довжиною від 70 см до 120 см, та колоди породи «дуб» в кількості 94 штуки, діаметром від 3 до 44 см, довжиною від 80 до 150 см, які знаходилися в кузові вищевказаного автомобілю.
Враховуючи, що вилучені попиляні колоди дерев породи «акація» та «дуб» є предметом кримінального правопорушення, а автомобіль ГАЗ 3307, державним номерний знак « НОМЕР_2 », є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди, прокурор, з метою збереження речових доказів просив накласти на них арешт.
Постановляючи рішення про задоволення клопотання прокурора, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що вищевказане майно, вилучене під час огляду місця події, має значення для забезпечення кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди, та існує можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні.
Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Жушман проти України» № 13223/05 від 28.05.2009 р. зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно вимог ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна в порядку п.1 ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.
Відповідно дост.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
В апеляційні скарзі ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді в частинінакладення арешту на автомобіль ГАЗ 3307, д.н.з. НОМЕР_2 , рама ХТН НОМЕР_4 , який зареєстрований за гр. ОСОБА_8 , та фактичним користувачем якого є ОСОБА_5 та передачу вказаного автомобіля на відповідальне зберігання фактичному користувачу ОСОБА_5 .

Висновки суду першої інстанції щодо накладення арешту на інше майно, вилучене у період часу з 23 години 12 хвилин 13 грудня 2021 року до 00 годин 30 хвилин 14 грудня 2021 року під час огляду місця події дороги в полі між с. Корбівка та Червоний Лиман Барвінківської МТГ Ізюмського району Харківської області, а саме,попиляні колоди деревини породи «акація» в кількості 201 колода, діаметром від 4 до 54 см., довжиною від 70 см до 120 см, та колоди породи «дуб» в кількості 94 штуки, діаметром від 3 до 44 см, довжиною від 80 до 150 см, у апеляційній скарзі представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Відомості клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна, а саме: автомобіля ГАЗ 3307, д.н.з. НОМЕР_2 , рама НОМЕР_3 , на яке слідчим суддею накладено арешт, ознакам речових доказів, оскільки воно може містити на собі сліди скоєння злочину або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування в тому числі для проведення експертних досліджень. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту автомобіля ГАЗ 3307, д.н.з. НОМЕР_2 , рама НОМЕР_3 , враховуючи можливість використання його як доказу у цьому кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Отже, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом або доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав для арешту автомобіля ГАЗ 3307, д.н.з. НОМЕР_2 , рама НОМЕР_3 - не ґрунтуються на матеріалах справи. Вилучене вищезазначене майно - відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, як майно, що було доказом вчинення злочину або зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Більш того, постановою слідчого від 14.12.2021 року автомобіль ГАЗ 3307, д.н.з. НОМЕР_2 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000886 від 14.12.2021 року (12).
Крім того, відомості щодо кваліфікації злочину, які внесено до ЄРДР не є остаточними, оскільки пов`язані з попередньою кваліфікацією дій, які можуть в подальшому уточнюватись.

З матеріалів судового провадження вбачається, що власником автомобіля автомобіля ГАЗ 3307, д.н.з. НОМЕР_2 , рама НОМЕР_3 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 , є ОСОБА_8 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому, вимога апеляційної скарги про передачу зазначено автомобіля на відповідальне зберігання фактичному користувачу ОСОБА_5 є необґрунтованою, оскільки він не є його власником. (а.с. 11 ).
Доводи апелянта, про те, що клопотання прокурором було подано з порушенням строків, передбачених ч.5 ст. 172 КПК України, тобто після закінчення визначеного строку у 48 годин на подання клопотання слідчим, прокурором після вилучення майна, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Згідно з абз.2 ч.5ст.171 КПК Україниу разі тимчасового вилучення майна, під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. Відповідно до поштового штемпелю на конверті, клопотання про арешт майна прокурором подано 14.12.2021 року, отже жодних порушень ч.5 ст.171КПК України колегією суддів не встановлено.

Крім того, посилання апелянта на те, що органом досудового розслідування подано клопотання з порушення ч.5 ст.171 КПК України, на думку колегії суддів, не може свідчити про необґрунтованість ухваленого рішення, оскільки такої підстави для відмови в арешті майна, як пропущення строку звернення з клопотанням КПК України не передбачено ні серед умов, які враховуються при вирішенні питання про арешт майна як речових доказів, ні серед підстав для відмови в задоволенні клопотання про арешт. Сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні. Вказане обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна, яке має ознаки речового доказу, задля досягнення завдань кримінального провадження, не позбавляє таке майно доказової сили, а тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту.
Решта доводів, на які посилається в апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують правильність висновків зазначених в ній, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях, тобто без врахування об`єктивних відомостей.
Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане вилучене майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна власником майна не надано та колегією суддів не встановлено.
Крім цього, істотних порушень норм КПК України, що можуть стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.
Колегія суддів також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення відповідних експертиз, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.
У подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст. 174 КПК України.
За таких обставин, оскаржувана ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 376, 392, 395, 404, 405, 407 ч.3 п.1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 -залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2021 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді