ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1733/21 Справа № 183/2655/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Новомоськовського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2021 року у кримінальному провадженні №0001404 стосовно
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Білокриниччя Шепетівського району Хмельницької області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Новосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень.
Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Так, зазначеним вироком ОСОБА_8 було визнано винуватим у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я за наступних обставин.
09 серпня 2019 року приблизно о 13 годині 20 хвилин ОСОБА_8 перебував на території домоволодіння АДРЕСА_2 підійшов до ОСОБА_7 спереду та наніс останньому 3 удари дерев`яною палицею по голові зверху, яку тримав лівою та правою рукою, внаслідок чого ОСОБА_7 впав на землю, після чого ОСОБА_8 наніс хаотичні удари ОСОБА_7 вищевказаною палицею по різним частинам тіла, а саме: по голові, рукам, грудній клітині, животі, спині, паху та по ногам. Після чого ОСОБА_8 , кінцем дерев`яної палиці надавив ОСОБА_7 в область правої ноги у нижній третині та почав прокручувати вищевказану палицю. Загалом ОСОБА_8 наніс не менше 8-9 ударів, внаслідок яких ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді, підшкірної гематоми пахової області ліворуч, не менше 11-ти синців в різних частинах тіла, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани в лобно-тім`яній області праворуч, забійної рани по передньо-внутрішній поверхні правої гомілки у нижній третині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).
Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить суд скасувати вирок суду та направити справу до суду першої інстанції на новий судовий розгляд у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальному відповідальність та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що ОСОБА_8 перебував у стані необхідної оборони, оскільки конфлікт, який переріс у бійку між ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_7 перебував на території подвір`я домоволодінні ОСОБА_8 на яке ОСОБА_7 незаконно, під вигаданим приводом, туди проник, розпочав словесний конфлікт з ОСОБА_8 в ході якого схопив його за футболку, після чого між ними відбулась штовханина, в результаті якої ОСОБА_7 впав та вдарився головою об металевий паркан, інших тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не спричиняв.
Крім того, зазначає, що допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не спростували тієї обставини, що події відбувались на подвір`ї домоволодіння, яка на праві приватної власності належить обвинуваченому ОСОБА_8 , що на його думку вказує на те, що останній перебував у стані необхідної оборони.
Разом з тим, вказує також й на те, що у ОСОБА_8 не було умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , що свідчить про відсутність суб`єктивної сторони злочину, який ставиться йому у провину.
Крім вказаного, зазначає, що у справі та вироку суду містяться протиріччя, яким суд не надав належної оцінки, з огляду на те, що покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , а також самого потерпілого ОСОБА_7 спростовуються матеріалами кримінального провадження, в тому числі й висновком судово-медичної експертизи, у якій експерт вказав на те, що покази свідка ОСОБА_13 не відповідають тілесним ушкодженням, які виявлені у потерпілого ОСОБА_7 . Так само суд мав критично поставитись до показів свідка ОСОБА_15 , оскільки незадовго до подій, у неї відбувся конфлікт з ОСОБА_8 , а потерпілий ОСОБА_7 , якому остання поскаржилась, йшов виясняти стосунки та провчити обвинуваченого.
Одночасно з цим, зазначає, що у висновку судово-медичної експертизи зазначено про те, що він перебував на лікування з одним діагнозом, однак після його виписки з`явились інші, незрозумілі діагнози, які вносились невідомими лікарями.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в частині вирішення цивільного позову, ухваливши в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_8 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 10 000 гривень та моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який є небезпечною людиною, яка систематично вчиняє побиття, окрім нього, інших членів СТ Верстатобудівник, про що були кримінальні провадження, незаконно зайняв земельну ділянку № 133 у цьому садовому товаристві, про що також було повідомлено правоохоронні органи та розпочато кримінальне провадження.
Крім того, зазначає також й про те, що суд безпідставно не взяв до уваги чеки з аптек, які він надавав на підтвердження матеріальних збитків, оскільки препарати, які зазначені у цих чеках, були виписані йому лікарями, про що містяться відповідні довідки, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження. Також вказує на те, що судом неналежним чином було надано оцінку його душевним хвилюванням та стресу, що прямо вплинуло на розмір відшкодування моральної шкоди.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Потерпілий підтримав свою апеляційну скаргу і з підстав, викладених в скарзі просив її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника та потерпілого і просив залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд, перевіривши висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених ним фактичних обставин кримінального провадження дійшов висновку, що вони є безпідставними, а вирок суду в цій частині є законним, обґрунтованим та ухваленим у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на наступне.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 в його вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку.
Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суд першої інстанції обґрунтував:
- показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , який хоча і не визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, однак не заперечував конфлікту між ним та потерпілим, факту заподіяння ним потерпілому тілесних ушкоджень, які на думку обвинуваченого утворились в результаті того, що він штовхнув потерпілого і той впав, вдарившись об паркан;
- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який стверджував, що в результаті виниклого між ним та ОСОБА_8 конфлікту, останні наносив йому удари палицею спочатку по голові, потім по іншим частинам тіла, при цьому, точну кількість ударів пояснити не може, оскільки періодично втрачав свідомість;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні показала, що ОСОБА_8 на її очах, почав бити ОСОБА_7 палицею. ОСОБА_7 впав, а ОСОБА_8 продовжував наносити йому удари, не даючи останньому підійнятись, було дуже багато крові. Вона подумала, що ОСОБА_8 вбив ОСОБА_7 і побігла гукати на допомогу людей;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні показала, що 09.08.2019 року вона перебувала на своїй ділянці разом з ОСОБА_13 , вони почули крик ОСОБА_15 . Прибігши до ділянки ОСОБА_8 , вони побачили, що там вже були ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_8 з червоним обличчям та ОСОБА_7 , який лежав на спині. Також додала, що вона бачила кров на голові, на обличчі ОСОБА_7 та на землі;
- показаннями свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні показав, що 09.08.2019 року, коли він біг до ділянки ОСОБА_8 , то бачив, як ОСОБА_8 наніс ОСОБА_7 палкою два удари. Також бачив, як палкою вдарив у живіт ОСОБА_7 , який в цей час лежав на землі, а ОСОБА_8 в цей час наносив удари ОСОБА_7 у грудну клітину. Коли підняли ОСОБА_7 , то на потилиці у нього була кров. ОСОБА_8 був у футболці, яка була трохи розірвана на грудях, тілесних ушкоджень на ОСОБА_8 не було;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні пояснила, що почули крик ОСОБА_15 . Вони з чоловіком побігли до будинку ОСОБА_8 . ОСОБА_7 уже лежав на землі. Саму бійку вона не бачила. Коли вона прийшла, то ОСОБА_7 вже самостійно підвівся і почав дзвонити по телефону, а потім пішов разом з ОСОБА_15 додому, а вони залишилися чекати поліцію;
- показаннями свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що в серпні 2019 року близько другої половини дня він разом зі своєю дружиною працював на своїй ділянці. Вони бачили як йшли ОСОБА_15 та ОСОБА_7 . Після чого, почули крик ОСОБА_15 , яка кричала «вбили». Виглянувши, він побачив, лежачого ОСОБА_7 на ділянці ОСОБА_8 , який лежав в 2-3-х метрах головою від воріт, а над ним стояв ОСОБА_8 та лаявся. Коли він підійшов, то став між ними;
- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні показала, що на початку серпня 2019 року близько о 07.00 години вона разом з ОСОБА_8 приїхала на дачну ділянку. Близько о 12.00 годині вона почула, як хтось кричить і кличе ОСОБА_8 . ОСОБА_8 вийшов. Вона вийшла на двір пізніше та побачила, як біля двору стояв ОСОБА_7 , у нього з ОСОБА_8 стався словесний конфлікт. Після чого, ОСОБА_7 схватив ОСОБА_8 за кофту на грудях, а ОСОБА_8 схватив ОСОБА_7 за руки і відштовхнув від себе, внаслідок чого, ОСОБА_7 впав на землю, вдарився об металевий паркан і у нього з голови пішла кров;
- висновком експерта № 2864е від 13.09.2019 року, за змістом якого, за даними медичної документації у потерпілого ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців та саден відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Клінічно встановлені діагнози: «закрита черепно-мозкова травма головного мозку. Забійна рана в лобно-тімяній області по центру. Забійна рана нижньої третини правої гомілки» по ступеню тяжкості будуть оцінені після та закінчення лікування у лікарів невропатолога та хірурга (зняттю швів) з послідуючим наданням оригіналів додаткової документації та повторного огляду обстеженого. На підставі: п. 4.13.4. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.
Виявлені тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості травмуючого предмету, можливо лише вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких можливо при ударі об такій (такі), та частина яких з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути і дерев`яна палиця або інший предмет з аналогічними властивостями.
Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених нього тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати ушкодження утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою лікувальні заклади, тобто можливо і в термін на який вказує обстежений слідчий у клопотанні.
Враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених у нього тілесних ушкоджень, можливо вказати, що йому було спричинено не менш як 10-ти механічних дій тупого твердого предмету (предметів), частина яких можливо при ударі об такій (такі), та частина яких з обмеженою контактуючою поверхнею;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.12.2019 року з фото-таблицею до нього, за участю потерпілого ОСОБА_7 , в ході якого останній розповів та показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.12.2019 року з фото-таблицею до нього, за участю свідка ОСОБА_15 під час якого остання розповіла та показала, як ОСОБА_8 наніс ОСОБА_7 дерев`яною палицею удари по тілу;
- додатковим висновком експерта № 316е від 18.12.2019 року, за змістом якого, за даними медичної документації та при огляді (10.08.2019 року та 18.12.2019 року) у потерпілого ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, забійної рани в лобно-темьяній області праворуч; забійної рани по передньо-внутрішній поверхні правої гомілки у нижній третині; підшкірної гематоми пахової області ліворуч; не менше 11-ти синців в різних частинах тіла.
Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених нього тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати ушкодження утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою лікувальні заклади, тобто можливо і в термін на який вказує обстежений слідчий у постанові.
Виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців, підшкірної гематоми та саден відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. На підставі: п. 2.3.5. „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6. Ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани в лобно-тімяній області праворуч; забійної рана по передньо-внутрішній поверхні правої гомілки у нижній третині (враховуючи данні консультативного висновку лікаря хірурга) відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). На підставі п.2.3.3. „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.
Виявлені тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких можливо при ударі об такій (такі), та частина яких з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути і дерев`яна палиця або інший предмет з аналогічними властивостями.
Локалізація та характер виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 в області голови, спини, тулубу та кінцівок не суперечать механізму їх утворення на який вказує останній в ході проведення слідчого експерименту за його участю. Локалізація та характер виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 в області голови, спини, тулубу та кінцівок не суперечать механізму їх утворення на який вказує свідок гр. ОСОБА_15 в ході проведення слідчого експерименту за її участю.
Суд апеляційної інстанції погоджується з правовою оцінкою суду першої інстанції, як доказів показань свідків ОСОБА_17 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 щодо їх часткового врахування та відхилення в частині показань, які суперечать іншим матеріалам справи, що обумовлено тим, що ці свідки не були очевидцями початку конфлікту, ОСОБА_13 дав показання щодо механізму нанесення тілесних ушкодження, які суперечать висновкам експертиз, проте такі показання обумовлені значною відстанню з якої він спостерігав подію злочину.
Спростовуючи версію сторони захисту щодо можливості за станом здоров`я ОСОБА_8 фізично наносити удари про які зазначав потерпілий та свідок ОСОБА_15 , суд першої інстанції послався на висновок експерта № 69 від 15.04.2020 року, відповідно до якого при експертизі за матеріалами справи № 0001404 по факту встановлення стану здоров`я ОСОБА_8 лікарем фтизіо-ортопедом 19.11.2019 року встановлено діагноз: метатуберкульозний деформуючий артроз правого плечового суглобу, контрактура правового плечового суглобу. Рентгенологічних ознак, які визначають обмеження рухомості в правому плечовому суглобі не встановлено. Будь яка патологія даного діагнозу, яка б могла перешкоджати ОСОБА_8 наносити удари ОСОБА_7 удари руками, так і сторонніми предметами, які могли знаходитися в руках не встановлено.
Судом перевірені показання обвинуваченого щодо розвитку подій, зокрема щодо механізму отримання потерпілим тілесних ушкоджень і суд правильно визнав такі показання недостовірним, при цьому обґрунтовано визнав, що відомості, які отримані в ході проведення слідчого експерименту від 02.04.2020 року з відеозаписом до нього, за участю підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 , спростовуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Перевіривши матеріали кримінального провадження та технічну фіксацію судового розгляду в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції ретельно та належним чином дослідив наявні в матеріалах кримінального провадження докази, зокрема показання обвинуваченого, потерпілого та свідків, висновки судово-медичних експертиз, інші письмові докази, надав їм належну правову оцінку, визнавши зазначені докази достовірними, допустимими, а в сукупності достатніми, при цьому відхилив частину доказів з наведенням достатніх мотивів і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 125 КК.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності визнання недопустимим доказом висновку судово-медичної експертизи № 316е від 27.01.2020 року, яким місцевий суд обґрунтував вирок.
Твердження в апляційній скарзі захисника стосовно недопустимості покладеного в основу обвинувального вироку доказу висновку експерта, яким встановлено вид та ступінь тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані доводи сторони захисту були предметом ретельної перевірки місцевим судом, який належним чином їх розглянув, визнав ці доводи неспроможними, навівши обґрунтовані мотиви своїх висновків, а доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до власної переоцінки цього висновку експерта, як доказу, зокрема щодо діагнозів, методів лікування, медичної документації тощо, при цьому такі доводи не впливають на правильність встановлених судом ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_7 .
Як убачається з матеріалів справи, в ході збирання доказів на виконання приписів ч. 2 ст. 242 КПК України щодо обов`язковості проведення експертизи на предмет встановлення виду та ступеня тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, стороною обвинувачення було проведено низку судово-медичних експертиз для встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень та механізму їх заподіяння.
Враховуючи, що зазначену експертизу проведено особою, яка володіє спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, об`єктивних підстав не довіряти результатам експертизи про яку зазначає захисник та вважати її висновки недостовірними у суду першої інстанції не було.
За наявності сумнівів щодо достовірності медичних документів, які були об`єктом експертного дослідження, сторона захисту, реалізуючи закріплені у статтях 22, 26 КПК України принципи змагальності й диспозитивності, на стадії дослідження доказів мала процесуальну можливість клопотати про надання відповідних документів, однак цього не зробила. Порушень порядку отримання наданих експерту для дослідження медичних документів не встановлено.
Належним чином суд першої інстанції перевірив і версію сторони захисту про те, що ОСОБА_8 перебував в обстановці захисту від неправомірного посягання на його здоров`я з боку потерпілого та визнав її необґрунтованою. Аналогічні доводи наведені захисником і в апеляційній скарзі захисника, які апеляційний суд перевірив та зазначає наступне.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної та достатньої в цій обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.
Стан необхідної оборони виникає як у момент вчинення суспільно небезпечного посягання, так і в разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Проаналізувавши ситуацію, яка виникла, вік обвинуваченого та потерпілого, відсутність у потерпілого будь-якої зброї або речей пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень, апеляційний суд доходить висновку про відсутність в обстановці, яка склалася між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , реальної загрози життю або здоров`ю ОСОБА_8 , оскільки не відбулося такого посягання, яке б викликало у нього невідкладну необхідність заподіяти потерпілому шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відвернення посягання, і вважає, що дії ОСОБА_8 мали інші, аніж захист, мотиви, а саме умисне спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.
Під час судового розгляду в суді першої інстанції не встановлено, що ОСОБА_8 діяв у стані необхідної оборони, оскільки зі встановлених місцевим судом фактичних обставин справи вбачається, що хоча ініціатором конфлікту був потерпілий та свідок ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , згідно висновків судово-медичних експертиз, завдав потерпілому не менше 8-9 ударів дерев`яною палицею по голові та по іншим частинам тулубу, зокрема і коли потерпілий лежав на землі та не чинив ніяких активних дій, при цьому його дії були припинені свідком ОСОБА_11 , що свідчить саме про умисел обвинуваченого на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому за попередню його провокативну поведінку, а не про необхідну оборону ОСОБА_8 від посягань з боку ОСОБА_7 .
В супереч твердженням захисника, в суді першої інстанції не встановлено та це не слідує з матеріалів кримінального провадження, що дії ОСОБА_8 були спрямовані на захист від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення.
За наведених вище обставин безпідставними є доводи захисника про наявність в діях ОСОБА_8 стану необхідної оборони (ст. 36 КК України).
В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що суд першої інстанції не дослідив документи, які він надав суду, що на його думку є підставою для їх дослідження в суді апеляційної інстанції. Водночас, як слідує з технічної фіксації судового розгляду та матеріалів справи, суд долучив до матеріалів кримінального провадження, надані захисником документи, зокрема копію інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з яким, домоволодіння АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_8 та відповідь на адвокатський запит щодо дзвінків ОСОБА_8 на лінію 102.
Вищевказані документи були безпосередньо дослідженні і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
Зазначені документи підтверджують показання ОСОБА_8 , що вищезазначене домоволодіння належить йому на праві приватної власності та той факт, що він звертався на лінію 102, ці відомості були враховані судом першої інстанції і враховуються апеляційним судом, проте вони не виключать винуватість останнього у вчиненні інкримінованого злочину.
Стосовно доводів апеляційної скарги потерпілого, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
В апеляційній скарзі потерпілий наводить доводи про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, при цьому не ставить перед апеляційним судом вимоги про скасування вироку суду в цій частині та ухвалення нового вироку з призначенням більш суворого покарання.
Разом з тим, апеляційний суд, враховуючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його вік, тяжкість кримінального правопорушення, поведінку потерпілого до вчинення щодо нього правопорушення, вважає, що суд першої інстанції призначив покарання у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, яке за своїм видом та розміром відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
В апеляційній скарзі потерпілий просить стягнути з обвинуваченого на його користь 30 000 грн. моральної шкоди та 10 000 грн. матеріальної шкоди на лікування та транспортні витрати.
Звертаючись до суду з цивільним позовом, потерпілий просив стягнути з ОСОБА_8 матеріальний збиток в розмірі 6 152,90 грн. та 20 000 грн. моральної шкоди (а.к.п. 43).
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 393 КПК України потерпілий має право подати апеляційну скаргу тільки в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.
Таким чином, апеляційні вимоги потерпілого в заявленому розмірі не можуть бути задоволеними з процесуальних підстав.
При цьому, перевіривши вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що у якості належних доказів витрат на лікування суд може враховувати лише ті чеки, які супроводжуються рецептом (тобто призначенням лікаря), однак зазначених призначень, позивачем надано не було. Як слідує з матеріалів кримінального провадження з них не видно, що лікарі призначали ті медикаменти, які придбав потерпілий. Не зміг встановити лікарські призначення і судово-медичний експерт, зазначивши у висновку, що рекомендації по лікуванню написані нерозбірливо (а.к.п. 89).
Обґрунтованими є і висновки суду першої інстанції щодо чеків витрат на транспорт, які суд у якості належних доказів не врахував, оскільки з них не вбачається, що саме така кількість палива була використана потерпілим з метою пересування його саме до медичного закладу, аптеки та суду.
В той же час, суд першої інстанції правильно вирішив цивільний позов потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, належним чином мотивував розмір моральної шкоди з урахуванням характеру та обсягу фізичних, душевних та психічних страждань позивача, завданих внаслідок отримання травм, характер немайнових втрат - порушення нормальних життєвих зв`язків, тривалість немайнових втрат, який відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Підстав для зміни вироку суду в частині вирішення цивільного позову в суді апеляційної інстанції не встановлено.
Вирок суду першої інстанції відповідає положенням статей 370, 374 КПК України є законним, обґрунтованим та достатньо вмотивованим.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом не допущено, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4