Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5437/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія с. 183 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 01 вересня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ,

встановила:

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 01 вересня 2021 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 31 жовтня 2021 року (включно).

Своє рішення суд обґрунтував тим, що існує реальний ризик можливості обвинуваченим під загрозою тяжкості покарання переховуватися від суду, вчинити нове кримінальне правопорушення та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу Богунського районного суду та змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.

Зазначає, що під час кримінального провадження, яке тривало протягом більше як 4 роки ОСОБА_6 брав участь у всіх процесуальних діях, від слідства та суду не переховувався, не намагався спотворити фактичні обставини та впливати на свідків.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.390-1, ч. 2 ст.186 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що 01 вересня 2021 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, колегія суддів враховує і серйозність звинувачення та суворість передбаченого покарання, в разі доведеності вини ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1, ч. 2 ст. 186 КК України, а саме умисного невиконання обмежувального припису та відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого під час іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням за вироком від 06.01.2021 року.
За вчинення кримінального правопорушення санкцією ч. 2 ст. 186 КК України передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі від 4 до 6 років.

ОСОБА_6 не є особою похилого віку та за станом здоров`я не потребує стаціонарного лікування, не працює, не одружений, раніше судимий, зареєстрований в м. Житомирі разом з матір`ю та малолітнім братом, щодо обвинуваченого судом видавався обмежувальний припис, яким йому заборонялося перебувати у місці їх спільного проживання, а тому це переконливо свідчить, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 може вчинити незаконний тиск на потерпілу та свідка у кримінальному провадженні, які є його матір`ю та братом.

Таким чином, на переконання колегії суддів вказані обставини в сукупності із тяжкістю можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , в разі засудження, обставин та характеру кримінального правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, вказує на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу з метою запобігання ризикам, передбаченим п. 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, винесена у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 01 вересня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: