Справа № 308/7474/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

30.11.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження за апеляційними скаргами: захисника ОСОБА_7 та прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.03.2019.

Зазначеним вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено.

Стягнуто на його користь з ОСОБА_6 50 000 гривень моральної шкоди. .

Також стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 5577 гривень процесуальних витрат за проведення експертиз та 768,40 гривень судового збору.

Вирішено долю речових доказів: - автомобілі: «Mercedes-Benz», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , - «Тоуоtа Соrоlа», н.з. НОМЕР_2 , що повернуто власникам на зберігання ухвалено вважати повернутими за належністю.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_6 визнано винуватим в тому, що він 16.03.2018, біля 15 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Слов`янська набережна в напрямку площі Б. Хмельницького м. Ужгород, діючи в супереч вимог п. п. 10.1, 11.3, 12.1, з посиланням на термін «безпечна швидкість», який є в п. 1.10 Правил дорожнього руху, якими передбачено: п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 11.3 на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків, виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу; п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його руху та безпечно керувати ним; п. 1.10 «Безпечна швидкість» швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, виїхав на смугу зустрічного руху, не надавши при цьому перевагу для руху зустрічному транспортному засобу автомобілю марки «Тоуоtа Соrоlа», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по своїй смузі руху в зустрічному для водія автомобіля «Mercedes-Benz» ОСОБА_6 напрямку, в результаті чого допустив зіткнення з вищевказаним автомобілем «Тоуоtа Соrоlа». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Тоуоtа Соrоlа», н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_9 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 177 від 30.04.2018 року отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови, грудної клітки, кінцівок, ЗТГК, перелому 5, 7 ребер зліва, забою лівої легені, ЗЧМТ, струсу головного мозку, забою дисторзії шийного відділу хребта, забійно-рваної рани лобної ділянки зліва, які згідно з п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до Закарпатського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуваний вирок в частині призначення додаткового покарання скасувати та в задоволенні цивільного позову відмовити.

В решті вирок Ужгородського міськрайонного суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх доводів захисник посилається на те, що в судовому засіданні його підзахисний в повному обсязі визнав свою вину. Є три обставини які пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття, вчинення злочину вперше. В судовому засіданні державний обвинувач та потерпілий не просили суд позбавляти права керування ОСОБА_6 , а навпаки просили не застосовувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Як державний обвинувач, так і потерпілий не просили місцевий суд застосовувати щодо ОСОБА_6 додаткове покарання. Крім цього суд не взяв до уваги, що ОСОБА_6 працює у сфері автомобільних перевезень та наявність водійських прав це єдине джерело доходу обвинуваченого. Суд не обґрунтував жодним чином з яких підстав прийшов до такого висновку, відсутня мотивація.

В позовній заяві питання матеріальних збитків не ставилося, а за позовну вимогу мав бути сплачений судовий збір у ставках, визначених даним Законом.

У зв`язку з цим відповідна позовна заява мала бути залишена без руху.

Крім цього, до позовної заяви не додані докази нанесення моральної шкоди. Один листок непрацездатності який подано в якості доказу не може слугувати підставою стягнення шкоди у розмірі 50 000 гривень.

Отже в частині вирішення цивільного позову вирок Ужгородського міськрайонного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 звернувся до Закарпатського апеляційного суду з апеляційною скаргою та доповненнями до неї, в яких просить оскаржуваний вирок скасувати та направити справу на новий розгляд.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на те, що даний вирок є незаконним в зв`язку з істотним порушення вимог кримінального процесуального кодексу України, передбаченим ст.ст. 409, 412 КПК України та є підставою для скасування судового рішення.

Під час допиту обвинуваченого ОСОБА_6 останній не повністю визнав вину, що не було підставою застосування положення ст.349 КПК України.

Має місце істотне порушення вимог кримінального процесуального кодексу України, а тому оскаржений прокурором вирок суду щодо ОСОБА_6 є незаконним.

Заслухавши доповідь судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржується, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу; захисника ОСОБА_7 , який подав клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Апеляційний суд вважає, що оскільки висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, зокрема ОСОБА_6 фактичні обставини вчинення кримінальних проступків та кваліфікація його дій, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст.404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального закону, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Дії обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України кваліфіковані правильно.

Пунктом 2 частини 1 ст.49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається із вироку обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину в скоєнні інкримінованого йому злочину, зокрема у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При цьому, з часу вчинення ОСОБА_6 вищевказаного діяння 16.03.2018, минуло більше трьох років і в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_6 перебував у розшуку, або строки давності переривались чи зупинялись.

Тому, апеляційний суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч 1 ст.286 КК України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а ст.417 цього Кодексу передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Беручи до уваги наведене вище, а також те, що з часу скоєння обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення до моменту розгляду кримінального провадження сплив строк понад три роки, а перебіг строку не зупинявся і не переривався, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати ухвалений щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції вирок, звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та відповідно п.1 ч.2 ст.284, ст.417 КПК України закрити кримінальне провадження.

Керуючись ст.404,407,418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.03.2019 щодо ОСОБА_6 скасувати.

Клопотання захисника ОСОБА_7 задовольнити

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді