Справа № 740/5713/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/435/21
Категорія - ч.1 ст.389 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000645 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні малолітню дитину, освіта вища, працює механіком в ПАТ «Остер», раніше судимий 22.06.2017 року Ніжинським міськрайонним судом за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки,

засуджений за ч.1 ст.389 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2288 грн. процесуальних витрат.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_7 22.06.2017 року засуджений вироком Ніжинського міськрайонного суду за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки.

Відповідно до частини 1 ст. 34 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджений до покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю зобов`язаний, зокрема, виконувати судове рішення та надавати на вимогу уповноваженого органу з питань пробації документи, пов`язані з виконанням даного покарання. Згідно ч.2 ст.35 КВК України ухиленням від відбування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю є невиконання засудженим обов`язків, передбачених статтею 34 цього Кодексу.

10.01.2018 року Ніжинським МРВ філії Держаної установи «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_7 поставлений на профілактичний облік з метою подальшого контролю за ним, як особою, яка вчинила кримінальне правопорушення, за яке призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів; під підпис був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, призначеного судом, а також попереджений про відповідальність, передбачену ч.1 ст.389 КК України, у разі ухилення від відбування покарання.

Незважаючи на попередження про наслідки ухилення від покарання у виді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел та з метою ухилення від відбування покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю, а саме керувати транспортними засобами, повідомив працівників Ніжинського МРВ філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області про те, що він втратив своє посвідчення водія серії НОМЕР_1 , підтвердивши це відповідним письмовим поясненням, у зв`язку з чим здати його на вимогу працівників уповноваженого органу з питань пробації не може.

У подальшому, 13.05.2019 року, в денний час, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на ухилення від відбуття додаткового покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а саме позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, маючи реальну можливість виконувати покладені на нього обов`язки, діючи умисно та протиправно, отримав доступ до автомобіля марки «OPEL OMEGA», р.н. НОМЕР_2 , та керував ним, рухаючись по вул. Овдіївська в м. Ніжині, Чернігівської області, де того ж дня, близько 11.30 год., був зупинений працівниками поліції Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області, яким пред`явив посвідчення водія на своє ім`я.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій свого підзахисного, просив змінити вирок суду першої інстанції та призначити ОСОБА_7 покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, на підставі ст.75 КК України,. Послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Вказав на ряд позитивних характеристик за місцем проживання та роботи ОСОБА_7 , наявність на його утриманні дружини та малолітньої доньки, а також на існування ряду захворювань як в обвинуваченого, так і у членів його сім`ї, які потребують медичного нагляду.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених вище підстав; думку прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі захисником обвинуваченого не оспорюються.

Положеннями ст.50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_7 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно; обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття; відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Проте, поза увагою місцевого суду залишилось те, що ОСОБА_7 тривалий час працює механіком автомобільного транспорту в ПАТ «Остер», за місцем роботи характеризується позитивно (а.с.95-98). Також на його утриманні перебувають дружина та малолітня дитина, які мають хворобливий стан здоров`я та потребують регулярного медичного нагляду (а.с.102-108).

Крім того, у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся, від його протиправних дій відсутня реальна шкода.

Тому, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді виправних робіт за місцем його роботи, що буде необхідним і достатнім для виправлення останнього і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Відтак, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок місцевого суду зміні в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного йому покарання.

Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.389 КК України покарання у виді виправних робіт за місцем його роботи строком на один рік з відрахуванням в доход держави десяти відсотків заробітку засудженого.

У решті цей же вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4