печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання прокурора першого відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, -
ВСТАНОВИВ:
12.11.2021 року на розгляд слідчого судді надійшло клопотання прокурора першого відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 про накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні №0000934 від 29.09.2020 року. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначає, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні №0000934 від 29.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 355 КК України. 04.11.2021 року в ході проведення санкціонованого обшуку офісного приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , було вилучено майно третіх осіб, як тимчасово вилучене майно, серед якого здебільшого документи та грошові кошти. Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя надходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідності такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Обов`язок доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого чи прокурора також і ч. 3 ст. 132 КПК України. Звертаючись до слідчого судді із даним клопотанням, фактично прокурор підставність арешту майна обґрунтовує необхідністю збереження речових доказів. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) та наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу) (п.2, п.3 ч.2 ст.173 КПК України). Частиною 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч.5 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. Так, доводи прокурора в частині накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, є необґрунтованими, оскільки матеріали клопотання не містять доказів того, що вилучене майно є предметом, доказом злочину, здобуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди. Прокурором також не зазначено, за яких обставин набуті, зокрема, грошові кошти, що вилучені під час проведення обшуків, чому, на думку прокурора, вони мають значення речових доказів у кримінальному провадженні та можуть підлягати конфіскації майна як виду покарання. Таким чином, в клопотанні прокурора всупереч п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України відсутнє обґрунтування необхідності арешту майна. У зв`язку із наведеним клопотання не може бути розглянуте по суті вимог і за таких обставин на підставі ч. 3 ст. 172 КПК України підлягає поверненню прокурору з встановленням строку 72 години для усунення недоліків. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 171, 172, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора першого відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 про накладення арешту на майно повернути прокурору.
Встановити строк 72 години для усунення недоліків.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1