Єдиний унікальний номер справи 185/4865/21
Провадження № 1-кп/185/480/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001647 від 17 грудня 2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, із вищою освітою, не заміжньої, працюючої бухгалтером ТОВ «Укртехавіа», має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченої - ОСОБА_3 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

16 грудня 2020 року приблизно о 09.00 годині в світлий час доби, ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ-110307», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який належить їй на траві приватної власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 29 серпня 2015 року Центр ДАІ 1210, рухалась зі швидкістю приблизно 60-70 кілометрів на годину, по правій смузі руху проїзної частини, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку по автодорозі сполученням «Павлоград-Вербки» з боку міста Павлограда у напрямку села Вербки, та маючи намір у подальшому виконати обгін транспортних засобів, які рухались попереду неї.

В цей час, у зустрічному напрямку, в межах своєї смуги для руху транспортних засобів по автодорозі сполученням «Вербки-Павлоград» з боку села Вербки у напрямку міста Павлограда, здійснював рух водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21013», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , зі швидкістю приблизно 80-85 кілометрів на годину.

Під час руху водій ОСОБА_3 маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, не врахувала дорожню обстановку, не впевнилась, що її дії будуть безпечними та не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки дорожнього руху, порушуючи вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху, де вказано, що перед початком руху, перестроюванням чи зміною напрямку водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також вимоги пункту 14.2 (в) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого, перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, виїхала на зустрічну смугу руху по якій продовжила рух.

В процесі подальшого зближення зазначених транспортних засобів на автодорозі

сполученням «Вербки-Павлоград» на ділянці місцевості 123,5 м від дорожнього знаку 5.45 «Павлоград», водій автомобіля марки «ЗАЗ-110307», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 допустила лобове зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-21013», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6 .

Після зіткнення легковий автомобіль марки «ЗАЗ-110307», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив інерційний рух зі зміщенням праворуч, де відбулося зіткнення з легковим автомобілем марки «ВАЗ-211540» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_7 , якій рухався з боку міста Павлограда у напрямку села Вербки Павлоградського району.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ-21013», ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження.

Своїми діями водій ОСОБА_3 грубо порушила вимоги п. 10.1, п. 14.2 (в) Правил дорожнього руху.

Ці порушення п. 10.1 та п. 14.2 (в) Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та з наслідками, що настали.

Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху Україні призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого заподіяно потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді двухлодижечного перелому лівої гомілки, перелому зовнішньої лодижки правої гомілки, як в совокупності так і окремо за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день).

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачена ОСОБА_3 вину в судовому засіданні визнала повністю, щиро кається у вчиненому. Пояснила, що 16 грудня 2020 року, приблизно о 09.00 годині, керуючи автомобілем «ЗАЗ», д/н НОМЕР_1 , вона рухалась зі швидкіст. Приблизно 60-70 км/год. по правій смузі руху проїзної частини по автодорозі сполученням «Павлоград-Вербки» з боку м. Павлограда у напрямку с. Вербки, мала намір у подальшому виконати обгін транспортних засобів, які рухались попереду неї. В цей час у зустрічному напрямку з боку с. Вербки у напрямку м. Павлограда їхав автомобіль «ВАЗ» під керуванням потерпілого. В процесі зближення їх автомобілів вона допустила лобове зіткнення з автомобілем «ВАЗ», внаслідок чого ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження. Цивільний позов визнає частково. Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України просила подальше судове слідство по кримінальному провадженню не проводити.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що 16 грудня 2020 року, приблизно о 09.00 годині, керуючи автомобілем «ВАЗ-21013», державний номер НОМЕР_3 зі швидкістю 80-85 км/год, він рухався зі швидкістю приблизно 80-85 км/год. по автодорозі сполученням «Вербки Павлоград» з боку с. Вербки у напрямку м. Павлограда, в межах своєї смуги для руху. В цей час автомобіль «ЗАЗ» під керуванням обвинуваченої виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив лобове зіткнення з його автомобілем. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження. З 16 грудня 2020 року по 05 січня 2021 року він перебував на стаціонарному лікування, потім тривалий час лікувався в амбулаторних умовах та на даний час потребує постійного обстеження. Цивільний позов про стягнення з обвинуваченої на його користь моральної шкоди в сумі 100 000 грн. підтримує у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення обвинуваченого, потерпілого, дійшов висновку, що ОСОБА_3 винна у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується за обставин, які вказані вище.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, вислухавши думку учасників судового провадження, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши у обвинуваченої, чи правильно вона розуміє зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності її позиції, роз`яснивши їй, що вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд вину обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення вважає доведеною.

Згідно з п. 20 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень Правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При визначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої: раніше не судима, вчинила злочин невеликої тяжкості з необережності, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставинами, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України є щире каяття, добровільне відшкодування матеріальної шкоди в сумі 25400 грн.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Суд приходить до висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинений злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових злочинів.

За правилами ст. 65 КК України суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими до застосування судом. Наведені у ній положення зобов`язують суд при призначенні покарання враховувати не лише ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що обтяжують покарання, а й особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Суд вважає, що покарання обвинуваченій необхідно призначити в межах санкцій статті, за якою вона обвинувачується, у вигляді обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Враховуючи особу обвинуваченої, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції її від суспільства і вважає можливим звільнення її від основного покарання відповідно до ст.75 КК України з випробуванням, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами слід виконувати самостійно.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та досягнення самої мети покарання, згідно ст. 50 КК України.

В рамках кримінального провадження потерпілим ОСОБА_6 було заявлено позов до обвинуваченої про відшкодування моральної шкоди в сумі 100000 грн., завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_6 зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він зазнав тілесних ушкоджень, внаслідок чого перебував на стаціонарному лікуванні з 16 грудня 2020 року по 05 січня 2021 року, після чого тривалий час лікувався амбулаторно та на даний час потребує постійного обстеження. Наявність моральної шкоди обґрунтована тим? що потрапивши у дорожньо-транспортну пригоду він відчуває фізичний біль та страждання, яких зазнав у зв`язку із ушкодженням здоров`я. Він відчуває стрес, пов`язаний з тим, що за час його хвороби він не міг повноцінно працювати та утримувати свою сім`ю. На даний час він не має можливості вести звичний спосіб життя, відчуває біль у ногах. Заподіяна моральна шкода позивачем була оцінена в 100 000 грн.

Обвинувачена ОСОБА_3 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди визнала частково.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази щодо заявлених позовних вимог встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентоване ст. 129 КПК України.

Як встановлено ч. 1 та ч. 3 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому; у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.

Відтак, у даному провадженні пред`явлене обвинувачення та доведеність винуватості ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні безпосередньо пов`язані із пред`явленим цивільним позовом потерпілим у кримінальному провадженні.

Частина 3 ст. 23 ЦК України передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» зі змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 у пункті 9 Постанови орієнтує суди, що розмір відшкодування моральної шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань /фізичних, психічних та інших/, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат, їх тривалість, можливість відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого.

Протиправність поведінки водія ОСОБА_3 , його вина, а також причинний зв`язок між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою, підтверджені вищезазначеними доказами, які підтверджують обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, то згідно положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Отже, під поняттям "моральна шкода" охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд не погоджується з розміром заявленої позивачем моральної шкоди та вважає його надмірно великим.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 вчинила злочинні дії, окреслені у ч. 1 ст. 286 КК України, вина обвинуваченої в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яке потягло спричинення потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, доведена. Отже, заявлена вимога цивільного позивача пов`язується з фактом заподіяння злочином моральної шкоди, і суд враховуючи стан здоров`я потерпілого, фізичні та душевні страждання, що призвели до негативних змін у житті потерпілого, тяжкість вимушених змін у його звичайному способі життя, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, вважає, що маються підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

При визначенні розміру спричиненої обвинуваченою моральної шкоди потерпілому ОСОБА_6 , яка полягає в тому, що останній внаслідок ушкодження його здоров`я переніс стресову ситуацію, тривалі душевні страждання, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він отримав численні травми, які до цих пір спричиняють йому сильний фізичний біль, тривалий час перебував на лікуванні в медичній установі, внаслідок чого порушився його звичний уклад життя.

Враховуючи конкретні обставини справи, характер і обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_6 , а також суд враховує принцип розумності і справедливості, і з урахуванням всього цього вважає можливим стягнути з обвинуваченої на користь потерпілого 25 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Судові витрати на проведення судової автотехнічної експертизи № від в сумі 1029 грн. 72 коп., судової трасологічної експертизи № від в сумі 1307 грн. 60 коп. підлягають стягненню з обвинуваченої

Питання про речові докази вирішується на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винною за ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання у вигляді обмеження волі, якщо протягом іспитового строку 1 (один) рік вона не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами - виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 25 000 (тридцять тисяч) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати на проведення експертиз у сумі 2337 (дві тисячі триста тридцять сім) грн. 32 коп. на користь держави.

Речові докази:

автомобіль марки ЗАЗ, модель 110307 синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який зберігається на площадці тимчасового тримання транспортних засобів Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Павлоград, вул. Дніпровська, 10 повернути ОСОБА_3 .

автомобіль марки ВАЗ, модель 21013, бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , з механічними пошкодженнями, який зберігається на площадці тимчасового тримання транспортних засобів Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Павлоград, вул. Дніпровська, 10 повернути ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а за відсутності апеляційної скарги вирок набуває законної сили.

Суддя: ОСОБА_1