ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 647/355/21 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/63/22 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
іменем України

18 січня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000599 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 22 червня 2021 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Преображенка Чаплинського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє 13.05.2016 року Бериславським районним судом Херсонської області за ч.3 ст.185, 72 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі,
засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Міра запобіжного заходу тримання під вартою з 04.01.2021 року.
Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 24.11.2020 року у вечірній час доби, перебуваючи з дозволу власника ОСОБА_9 на території домоволодіння АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, умисно, таємно, повторно, шляхом відчинення дверей, не маючи дозволу власників, проник до приміщення господарської споруди сараю, розміщеного на подвір`ї вказаного будинку, де викрав бувше у використанні майно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а саме: два сталевих колуна для розколювання дров вартістю 183,33 гривень за один, слюсарний молоток зі сталевою робочою частиною вартістю 95 гривень та сталевий молот (кувалду) вартістю 350 гривень, яке обернув на свою користь та розпорядився ним на власний розсуд, колуни та молот продавши сторонній особі, виручені кошти витратив на власні потреби, а слюсарний молоток залишив собі для власного використання, чим спричинив потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 811 гривень 66 копійок.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 посилається на незаконність вироку з підстав порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. Свої доводи мотивує тим, що в обґрунтування доведення вини ОСОБА_8 суд взяв до уваги показання свідка ОСОБА_11 з чужих слів померлого ОСОБА_9 , які суперечать показанням обвинуваченого. При цьому судом не перевірено всі умови, визначені ст.97 КПК України. Вказує про те, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, кримінальне провадження відкрито на підставі заяви ОСОБА_10 , який написав її після смерті батька. При цьому не встановлено, чи прийняв спадщину ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_9 , в яких відносинах вони перебували, які підстави смерті ОСОБА_9 та в яких відносинах перебував ОСОБА_10 з обвинуваченим. Апелянт зазначає, що ОСОБА_10 не був власником майна, яке було викрадено. Вважає, що у кримінальному провадженні відсутні прямі докази доведення вини ОСОБА_8 , не підтверджено наявність події кримінального правопорушення.

Просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені захисником, просили скасувати вирок щодо ОСОБА_8 та закрити провадження у справі, думку прокурора про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення, а вироку без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за встановлених та викладених у вироку обставин, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, колегія суддів визнає безпідставними та такими, що суперечать встановленим обставинам кримінального провадження та дослідженим у справі доказам.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 не визнав себе винним та показав, що 24.11.2020 року він разом з ОСОБА_9 спільно вживали спиртні напої в місті Бериславі Херсонської області, після чого той запропонував піти до нього додому для подальшого вживання алкогольних напоїв. Згодом у них закінчились гроші, і ОСОБА_9 разом з ним вирішили закласти майно. Взяли на подвір`ї два колуни та молотки, частину яких заклали на пункті прийому металобрухту. На отримані гроші придбали горілку, які спільно вживали.
Стверджував, що майно він не продав, а заклав і його треба було повернути через два дні. Майно він здав з дозволу власника ОСОБА_9 .

Ці заперечення ОСОБА_8 проти обвинувачення та його версія події були предметом розгляду в судовому засіданні та не знайшли свого підтвердження.

Обставини, за яких ОСОБА_8 таємно відкрито викрав чуже майно, підтверджуються наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_10 показав, що він написав заяву про викрадення майна після смерті батька ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки виявив нестачу молотів та колунів. Указує про те, що батько не міг здати молоти на брухт, оскільки за їх допомогою вибивав металеві прути з бетонних стовпів, тому вважає, що їх викрали.

Свідок ОСОБА_11 показав, що 25.11.2020 року до нього прийшов ОСОБА_9 і розповів, що 24.11.2020 року його обікрав ОСОБА_12 , вкрав молот, клини, казав що ОСОБА_13 сам напросився до нього і вони разом з ним вживали алкогольні напої, крадіжку він виявив тільки коли прокинувся.

Свідок ОСОБА_14 показав, що він був понятим при добровільній видачі молота з металевою ручкою (кувалди) ОСОБА_15 на пункті прийому металобрухту, яка пояснила, що ОСОБА_8 продав їй вказане майно за ціною металобрухту.

Свідок ОСОБА_16 показав, що 24.11.2020 року після обіду ОСОБА_8 приніс йому колуни і запропонував їх придбати, які він придбав, про заклад мови не було. Згодом приїхали працівники поліції та сказали, що колуни крадені та вилучили їх. Обвинувачений ОСОБА_8 приходив до нього один, з ним нікого не було.

Свідок ОСОБА_17 показала, що ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, приніс її співмешканцю ОСОБА_16 два колуни, де їх взяв не сказав, її співмешканець придбав вказані колуни. Обвинувачений приходив до них один, нікого з ним не було.

Свідок ОСОБА_18 показала, що у листопаді 2020 року ОСОБА_8 приніс їй кувалду, яку вона придбала для власних потреб. Обвинувачений сказав, що це його кувалда, приніс її з дому. Він приходив один. Згодом вказану кувалду вилучили працівники поліції.

Свідок ОСОБА_19 показав, що він був понятим при вилученні колунів, той чоловік, що видавав, повідомив, що купив їх у іншого чоловіка, підписав протокол, зауважень не було.

Наведені вище показання потерпілого та свідків суд правильно визнав достовірним джерелом доказів, оскільки вони є послідовними та узгоджуються між собою щодо обставин вчиненого злочину, а саме, що майно, яке належить потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , було викрадене та продане обвинуваченим ОСОБА_8 , тому у суду не було жодних підстав ставити під сумнів достовірність цих доказів.

Крім того, показання потерпілого та свідків підтверджуються сукупністю письмових доказів.

Зокрема, протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 26.11.2020 року, згідно якого ОСОБА_10 повідомив про вчинення злочину.

Даними протоколу огляду місця події від 26.11.2020 року з додатком, з якого вбачається, що на дорозі біля будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 за місцем свого мешкання добровільно видав молоток, який було вилучено працівниками поліції.

Заявою ОСОБА_8 від 26.11.2020 року, де він власноручно вказав, що добровільно видає працівникам поліції молоток, який він викрав 24.11.2020 року у ОСОБА_9 ..

Даними протоколом огляду місця події від 27.11.2020 року з додатком, з якого вбачається, що біля будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_16 видав сталевий колун, який йому продав ОСОБА_8 , який було вилучено працівниками поліції.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.11.2020 року, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_16 впізнав на фотознімку № 3 обвинуваченого ОСОБА_8 , який продав йому два колуни.

Даними протоколу огляду місця події від 27.11.2020 року з додатком, з якого вбачається, що біля будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_20 видала сталевий молот, який придбала у ОСОБА_21 , який було вилучено працівниками поліції.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.11.2020 року, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_20 впізнала на фотознімку № 2 обвинуваченого ОСОБА_8 , який продав їй металеву кувалду.

Висновком судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/122-20/1758-ТВ від 04.12.2020 року встановлено, що ринкова вартість колуна (клину) станом на листопад 2020 року могла становити 183,33 гривень; ринкова вартість слюсарного молотка станом на листопад 2020 року могла становити 95 гривень.

Висновком судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/122-20/2098-ТВ від 17.12.2020 року встановлено, що ринкова вартість сталевого молота (кувалди) станом на листопад 2020 року могла становити 350 гривень; ринкова вартість брухту чорних металів вагою 1 кг станом на листопад 2020 року могла становити 5,67 гривень.

Викладені вище докази у своїй сукупності узгоджуються між собою щодо обставин, за яких ОСОБА_8 таємно викрав майно, що належить потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , тому у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, які в своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочин, якими спростовуються твердження сторони захисту про те, обвинувачення грунтуються на припущеннях..

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_8 та його версії події про те, що він не викрадав та не продавав майно, а з дозволу власника ОСОБА_9 заклав це майно, і обґрунтовано не прийняв їх до уваги, оскільки вони суперечать фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , даними протоколів слідчих дій,з яких випливає, що обвинувачений ОСОБА_8 таємно викрав майно, яке належить потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , частину якого продав, а частину залишив собі.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що потерпілий та свідки могли обмовити ОСОБА_8 у вчиненні злочину через їхню зацікавленість, а також про можливу фальсифікацію доказів органом досудового розслідування, в матеріалах провадження немає.

Невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 суд правильно розцінив, як обраний ним спосіб захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Що ж до доводів захисника про недопустимість показань свідка ОСОБА_11 ,
(показання із чужих слів), то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушення судом першої інстанції вимог ст.97 КПК України під час оцінки показань свідка ОСОБА_11 , які він надав зі слів потерпілого ОСОБА_9 , який помер та не був допитаний судом.

Кримінальним процесуальним законом передбачено умови допустимості показань із чужих слів як доказів у кримінальному провадженні. У цьому випадку такі докази мають відповідати вимогам, викладеним у статтях 84 89 КПК (ч.2, 6 ст.97 КПК України). Зазначена норма також містить правила, якими суду слід керуватися при вирішенні питання про допустимість показань з чужих слів як доказів. Вони стосуються значимості таких показань для кримінального провадження, характеристики осіб, що надали первинні та похідні пояснення, умов і способів їх отримання, узгодженості з іншими доказами, наявністю заінтересованості у свідків, а також можливістю перевірки показань із чужих слів шляхом допиту особи, яка надала первинні пояснення.
Показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.

Враховуючи, що на час судового розгляду потерпілий ОСОБА_9 помер і його показання не могли безпосередньо сприйматися в судовому засіданні, тому суд у відповідності з вимогами ст.97 КПК України допитав у судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , якому потерпілий за життя розповів про те, що ОСОБА_12 викрав його майно.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_11 , оскільки вони підтверджуються сукупністю інших доказів, зокрема наведеними вище показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , даними протоколів слідчих дій, письмовою заявою ОСОБА_8 , і належність та допустимість зазначених доказів стороною захисту не оспорюється.

Незгода сторони захисту з оцінкою доказів та заперечення обставин вчиненого злочину не є підставою для визнання доказів сторони обвинувачення неналежними та недопустимими.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сторона захисту не була позбавлена можливості задавати питання, зокрема потерпілому ОСОБА_10 , свідку ОСОБА_11 під час їхнього допиту в судовому засіданні за наявності будь-яких сумнівів щодо наданих ними показань, які мають значення для правильного вирішення справи.
Апелянтом не наведено жодних аргументів, які б свідчили про недопустимість та недостовірність показаній цих осіб, а тому доводи сторони захисту з цього приводу позбавлені підстав.
Що ж до посилань сторони захисту на те, що заява потерпілого ОСОБА_10 про крадіжку майна, написана після смерті його батькаОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , може бути завідомо неправдивим повідомленням про вчинення злочину, та не встановлення обставин смерті ОСОБА_9 , то вони побудовані на припущеннях і жодним чином не спростовують обставини, встановлені судом першої інстанції, та не свідчать про неповноту судового розгляду.
Також є необґрунтованими доводи захисника про те, що не встановлено чи було прийнято ОСОБА_10 спадщину, чому ОСОБА_9 одразу після вчинення крадіжки не написав заяву, оскільки вони є припущеннями сторони захисту і встановленні судом обставини кримінального провадження не спростовують.
Під час судового розгляду стороною захисту в порядку ст.93 КПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження чи спростування обставин, які стосуються предмету доказування у цій справі, які б ставили під сумнів висновки суду щодо оцінки доказів і встановлених обставин кримінального провадження.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо належності, допустимості, достовірності, достатності доказів та обґрунтовано прийняв їх до уваги при ухваленні обвинувального вироку.
Дослідивши безпосередньо надані сторонами кримінального провадження докази, врахувавши позицію захисту обвинуваченого, та, оцінивши їх у сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.185 КК України, з яким погоджується і колегія суддів.

Докази винуватості ОСОБА_8 , на які посилалися органи досудового розслідування, перевірені судом першої інстанції та згідно зі ст.94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Суд дотримався вимог ст.10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Крім того, після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин вчинення злочину, а також про доповнення судового розгляду, сторона захисту не заявляла.
У зв`язку з чим,доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду, слід визнати голослівними.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення було надано належні, допустимі та достатні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_8 вчинив інкримінований йому злочин.
А тому доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не дана належна оцінка зібраним у кримінальному провадженню доказам, наданим сторонами обвинувачення та захисту, не відповідають дійсності.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, в тому числі права обвинуваченого на захист при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, розгляді клопотань, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо винності обвинуваченого та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Підстав для скасування вироку та закриття кримінального через недоведеність винуватості ОСОБА_8 , як про це ставить питання апелянт, колегія суддів не знаходить.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за умисні злочини проти власності, за місцем проживання характеризується посередньо, не працевлаштований. Обставин, що пом`якшують його покарання, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів.
Врахувавши ці конкретні обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України.

Таке покарання за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 належить залишити без задоволення, а вирок без зміни.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 22 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3