Справа № 159/1723/19
Провадження № 1-кп/159/31/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської обл. кримінальне провадження № 120 190 301 100 001 07 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дрозднів Ковельского району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 (а. с. 104), фактичного мешканця АДРЕСА_1 (а. с. 105), гр. України, одруженого з 29.10.19 р. (а. с. 121), утриманців не має, з освітою спеціальною, не працюючого, паспорт серії НОМЕР_1 (а. с. 104), раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, а саме:
1.22.04.98 р. Ковельським райсудом Волинської області за ч. 3 ст. 141 КК України із застосуванням ст. 44 КК України до 3 р., 06 міс. позбавлення волі, звільненого 21.05.01 р. за постановою Маневицького райсуду Волинської області від 17.05.01 р. умовно - достроково;
2. 16.04.03 р. Ковельським райсудом Волинської області за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до 5 р., 06 міс. позбавлення волі, звільненого 11.09.08 р.,
3. 06.10.09 р. Ковельським міськрайсудом Волинської області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до 4 р. позбавлення волі, звільненого 02.01.13 р. за постановою Сарненського райсуду Рівненської області від 24.12.12 р. умовно достроково на строк 06 міс., 13 дн.;
4. 22.09.14 р. Ковельським міськрайсудом Волинської області за ч. 3 ст. 296 КК України до 3 р. позбавлення волі з 2 х річним іспитовим строком, знятого з обліку у органі пробації за ухвалою Ковельського міськрайсуду Волинської області від 07.10.16 р.;
5. 13.04.18 р. Ковельським міськрайсудом Волинської області за ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до 4 р. позбавлення волі з 2 х річним іспитовим строком, судимість за що не знята та не погашена у встановленому законом порядку,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи засудженим 13.04.18 р. Ковельським міськрайсудом Волинської області за ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України до 4 р. позбавлення волі з 2 х річним іспитовим строком, судимість за що не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та повторно вчинив нове умисне кримінальне правопорушення (злочин) проти власності.

Так обвинувачений ОСОБА_4 о 12 год. 13.01.19 р., діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою заволодіння чужими майном, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу таємно викрав телефон мобільний марки «S TELL SI - 08», вартість якого становить 220 грн, 51 коп., чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 , 85 р. н., майнову шкоду на вказану вище суму.

Своїми умисними діями, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) не визнав, суду показав, що він приїхав на закупки у м. Ковель Волинської області та трохи випив. На привокзальній площі зустрів ОСОБА_7 , а також потерпілого, якого знав. Він, маючи трохи грошей, запропонував придбати пляшку спиртного. Коли придбали спиртне, він запитав, де його можна розпити. Потерпілий запропонував піти до нього. Вони утрьох пішли через залізничний вокзал, через залізницю на вул. Достоєвського. Вдома у потерпілого ще була якась бабуся господиня будинку. Вони зайшли у кімнату та розпили спиртне. Потім потерпілий пішов і приніс ще спиртного. Потім потерпілий, коли вони вийшли удвох на вулицю на перекур, став питати у нього, чи у нього є паспорт, так як у нього паспорта немає. Він сказав, що паспорт у нього є. Потерпілий сказав, що йому треба здати телефон. Він запитав у потерпілого, чи телефон не крадений, так як знав, що при здаванні телефону у ломбард, чи свідку ОСОБА_8 , який приймає телефони, останній у нього завжди просить надати паспорта і переписує його дані. Свідок ОСОБА_9 при цьому запитала, про що вони шепочуться. Потерпілий по щось побіг у магазин, що неподалік, сказавши йому, що якщо здадуть телефона, то щоб прийшли сюди назад. Він погодився. Він взяв того телефона та запропонував свідку ОСОБА_9 піти разом з ним. Він пішов з нею до свідка ОСОБА_8 на привокзальний ринок, який приймає телефони; запитав, чи той візьме у нього телефон. Свідок ОСОБА_8 сказав, що більше 100 грн за телефона не дасть. Він сказав, що достатньо і 100 грн, так як йому байдуже. Свідок ОСОБА_8 дав йому 100 грн, попередньо взявши у нього паспорта та переписавши його дані з паспорта. Вони із свідком ОСОБА_9 пішли на «привокзалку», де купили пляшку горілки, решта грошей - залишились у нього. У цей момент біля 15 год. - зателефонувала його дівчина та сказала приїхати, інакше вона виставить його речі. Він поїхав додому маршруткою «Ковель Волошки» з грошима. Наступного дня прибула опергрупа і його було затримано. Йому погрожували якісь поліцейські та оформили документи, хоч він заперечував викрадення телефону; казав, що людина сама йому дала телефон; він здав телефон під свої паспорті дані. Однак слідчий не хотів його слухати. Він взяв винуватість на себе під тиском. Скарг на дії чи бездіяльність поліцейських, слідчого він не подавав. Захистом він скористався і захиснику казав, що на нього чинився тиск. Скарг на бездіяльність захисника він не подавав. Коли він зустрівся з потерпілим на вокзалі через 2 3 дні, то той сказав, що йому поліція надала цигарки; сказала, що все буде добре; що ніхто його не посадить, що все формально, і тому що вони написали, він, не читаючи, нічого не пишучи, - підписав та пішов. Тоді ж він віддав потерпілому гроші, що залишились у нього після здавання телефону 80 грн. Його дружина разом з потерпілим ходила у поліцію, так як той мав намір забрати свою заяву назад, однак, безрезультатно, і - як вони йому сказали, їх вигнали.

Однак винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), повністю доводиться показаннями свідків, письмовими та іншими доказами.

Так свідок ОСОБА_10 в суді 30.03.21 р. показала, що обвинуваченого знає, стосунків з ним не підтримує; потерпілого знала. Вона з обвинуваченим біля 2 х р. тому, коли ще лежав сніг, в обідню пору побачила потерпілого на вулиці і той запросив їх до себе додому. Вони разом пішли утрьох у будинок потерпілого, що неподалік вокзалу, на Ковель - 2. Чи були знайомі між собою потерпілий та обвинувачений, їй не відомо. У будинку потерпілого вони випивали біля години часу і з телефону потерпілого слухали музику. Через півгодини потерпілий у коридорі дав обвинуваченому телефон, при цьому сказав, що у нього немає паспорта, але чому він про це казав їй не відомо; вони розмовляли у коридорі і вирішували питання про продаж чи здавання цього телефону. Вона не чула дозволу з боку потерпілого обвинуваченому здати чи продати цей телефон. З будинку потерпілого по спливу ще 20 хв. вона вийшла разом з обвинуваченим, а потерпілий залишився вдома. Обвинувачений взяв телефон потерпілого і поклав собі у кишеню. Потерпілий та вона - бачили це. Потерпілий провів їх до хвіртки. Вона прийшла на привокзальну площу разом з обвинуваченим, але куди він потім подівся та куди заніс телефон, їй не відомо, так як вона залишилась на привокзальній площі і після того обвинуваченого не бачила. Наміру повернутись у будинок потерпілого вона не мала. Того ж дня під вечір потерпілий підійшов до неї, коли вона стояла біля ринку і запитував її, де обвинувачений. Вона повідомила, що не знає. Коли вона під час досудового розслідування надавала показання у справі, то була нетверезою і не читала своїх показань, їй їх не зачитували та вона лише підписала протокол своїх показань.

Аналізуючи показання свідка ОСОБА_10 у сукупності з таким доказом як протокол прийняття заяви потерпілого про вчинене кримінальне правопорушення від 15.01.19 р., суд критично оцінює показання цього свідка у тій їх частині, що потерпілий бачив, як обвинувачений, йдучи з його дому, взяв його телефон, тобто, що обвинувачений взяв телефон потерпілого з відома останнього, так як вони спростовуються не лише фактом подання потерпілим 15.01.19 р. заяви у поліцію про викрадення телефону, а й протоколом допиту та протоколом додатково допиту потерпілого, що наведені нижче, згідно з якими він як у січні 2019 р., так і у лютому 2019 р., показав, що обвинувачений та свідок ОСОБА_9 пішли з його дому у його відсутність, тоді ж він виявив пропажу свого телефона, на якому перед цим увімкнув і слухав музику.

Суд також критично оцінює показання свідка ОСОБА_10 у тій їх частині, що вона, вийшовши з дому потерпілого, із обвинуваченим розійшлась та не знає, куди той подів телефона потерпілого, так як такі її показання спростовані показаннями свідка ОСОБА_11 , який показав, що обвинувачений 13.01.19 р. приходив до нього здавати телефон саме із дівчиною.

Тому суд вважає показання свідка ОСОБА_10 у тій їх частині, що телефон потерпілого обвинувачений взяв з відома потерпілого, що вона, вийшовши з дому потерпілого, з обвинуваченим не ходила здавати телефона потерпілого на гроші, неправдивими та такими, що надані з метою допомогти обвинуваченому уникнути відповідальності за вчинене.

Свідок ОСОБА_11 в суді 22.07.21 р. показав, що обвинуваченого знає. Він являється ФОП та працює у магазині, що на привокзальному ринку м. Ковеля Волинської області. Більше 2 х р. тому обвинувачений з дівчиною приніс до нього у магазин мобільний телефон; сказав, що хоче продати цей телефон, так як він має потребу у грошах. Телефон був б/у, потертий, тому з врахуванням стану телефону та свого досвіду щодо вартості телефонів такої марки, він за цей телефон заплатив обвинуваченому 100 грн, маючи намір потім цей телефон перепродати дорожче. При цьому він запитував обвинуваченого, чи телефон не крадений. Той запевняв його, що ні. При прийнятті від обвинуваченого телефону він дані про обвинуваченого записав собі у свій зошит з паспорта обвинуваченого, що обвинувачений бачив, так як із свого досвіду знає, що треба занотовувати, у кого придбаває такий товар. Згодом до нього зателефонували з поліції та з`ясовували обставини придбання цього телефону. Він зателефонував обвинуваченому, розповів про ситуацію, що виникла з телефоном та запитував, чому цим телефоном цікавиться поліція, однак, той сказав, що він - з цим розбереться. Телефон був вилучений поліцією. При зустрічі обвинувачений повернув йому 100 грн.

Показаннями свідка ОСОБА_11 стверджується та обставина, що обвинувачений здав йому телефона потерпілого, покликаючись на те, що гроші потрібні саме йому.

Свідок ОСОБА_12 (як свідок сторони захисту) 18.10.21 р. суду показав, що обвинуваченого знає візуально; потерпілого знав за прізвиськом « ОСОБА_13 ». Коли 03.06.19 р. провадились процесуальні дії у кримінальному провадженні по його обвинуваченню у м. Ковелі Волинської області, був присутній його захисник ОСОБА_14 , а потерпілий ОСОБА_6 був залучений в якості понятого, то останній сказав його захисникові, що він написав безпідставну заяву на якогось хлопця у поліцію.

Аналізуючи показання свідка ОСОБА_12 , суд враховує, що цей свідок не ствердив, що потерпілий розповідав його захисникові саме про події, що стосувалась потерпілого ОСОБА_6 ..

Крім того такі відомості свідкові, як він показав, стали відомі зі слів іншої особи його захисника, тобто, є нічим не підтвердженими додатково показаннями з чужих слів. Тому вони у цій частині до уваги братись судом не можуть.

Крім того згідно з загальнодоступними даними ЄДРСР, цей свідок за вироком Ковельського міськрайсуду Волинської області від 05.07.19 р. засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України 04.06.19 р., тому суд критично оцінює його показання про те, що 03.06.19 р. за присутності захисника ОСОБА_14 з ним поліцією проводились будь - які процесуальні дії у кримінальному провадженні.

Крім того винуватість обвинуваченого доводиться такими письмовими та речовими доказами у справі:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.01.19 р. (а. с. 83), відповідно до якого потерпілий за життя, о 17 год. 12 хв. 15.01.21 р., будучи попередженим під розпис про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, повідомив у поліцію про те, що о 12 год. 13.01.19 р. з його будинку невідома особа шляхом вільного доступу викрала телефон мобільний марки «S Tell», чорного кольору вартістю 550 грн, з ІМЕІ НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ;

У цьому ж протоколі вказано час прийняття такої заяви саме потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поліцією та доводи сторони захисту про протилежне на увагу не заслуговують. Суд зважає на те, що потерпілий через досить стислий проміжок часу після дати пропажі чи вибуття з його володіння його мобільного телефону - звернувся у поліцію із вказаною вище заявою.

-заявою свідка ОСОБА_11 від 15.01.19 р. про добровільну видачу поліції телефону мобільного марки «S Tell» як придбаного у обвинуваченого у справі 13.01.19 р. (а. с. 85);

У цій заяві свідка ОСОБА_11 однозначно і чітко зазначено дату видачі ним телефону поліції 15.01.19 р., тому доводи сторони захисту про те, що у матеріалах кримінального провадження є дані про іншу дату видачі свідком поліції телефону, на увагу не заслуговують. При цьому суд зауважує, що обвинувачений показав, що у поліцію його було викликано наступного після події дня, де він "взяв вину на себе", що, на переконання суду, і дало поліції підстави з"ясовувати у свідка ОСОБА_15 про обставини потрапляння викраденого телефону до нього, а вже 15.01.19 р. - вилучити у цього свідка телефон потерпілого.

- протоколом огляду речей та документів від 16.01.19 р. з фототаблицею (а. с. 86, 87), відповідно до якого було оглянуто добровільно виданий свідком ОСОБА_11 поліції телефон мобільний марки «S Tell» чорного кольору, б/у, без сім картки, що має сліди використання: потертості та подряпини;

Аналізуючи протокол огляду речей та документів від 16.01.19 р., суд враховує, що, дійсно, у протоколі огляду речей та документів від 16.01.19 р. зазначено, що відомості про кримінальне правопорушення внесено у ЄРДР ще у 2018 р..

Однак доводи сторони захисту про те, що такий протокол є недопустимим доказом з огляду на це, суд відкидає, так як дата внесення відомостей у ЄРДР про кримінальне правопорушення зафіксована у ЄРДР і описка у протоколі огляду речей та документів від 16.01.19 р. не спростовує даних про дійсну дату внесення відомостей про кримінальне правопорушення у ЄРДР, хоча така описка і не виправлена і не оговорена слідчим.

- висновком експерта № 71 від 13.02.19 р. з фототаблицями проведеної судової товарознавчої експертизи (а. с. 94 96), за яким ринкова вартість телефону мобільного марки «S Tell» моделі «SI - 08» чорного кольору за станом на 13.01.19 р. могла складати 220 грн, 51 коп.;

Будучи допитаною у судовому засіданні 31.05.21 р. в режимі відеоконференцзв`язку, експерт ОСОБА_16 пояснила, що вона надавала висновок експерта № 71 від 13.02.19 р. та проводила експертизу за копією ухвали слідчого судді ОСОБА_17 від 08.02.19 р., а у висновку вона допустила опечатку у прізвищі судді. Назву телефону вона зазначала у висновку як українськими за даними ухвали, так і англійськими літерами за результатами огляду самого телефону. При визначенні вартості та відсотка зносу мобільного телефону вона врахувала ринок; що ця марка, виготовлена у Китаї, не є популярною в Україні знайшла лише 3 телефони; викрадений телефон є б/у. Вона врахувала цінові пропозиції, провела коригування на відсутність зарядного пристрою за даними ринку 5 % вартості нового мобільного телефону. Вона вивела вартість об`єкта з врахуванням інформаційного джерела, зазначеного у п. 4 переліку інформаційних джерел висновку Таблиці процент середньорічного зносу на електронно - побутові товари. Вона прийняла за основу 10 %, так як на телефоні виявила незначні ознаки користування: дрібні, легкі потертості та забруднення, але він був у гарному, ідеальному стані. Телефон був виготовлений у липні 2018 р. згідно з маркуванням, кримінальне правопорушення мало місце у січні 2019 р., тому вона здійснила коригування 5 % - знос за 6 міс.. Вивівши середнє арифметичне число, вона визначила можливу вартість телефону 220 грн, 51 коп. як б/у, без зарядного пристрою та такого, що був у використанні 6 міс.. Термін "подряпини", зазначає, включає у себе поняття потертостей, що зазначені нею у висновку та виявлені на телефоні у вигляді неглибоких подряпин.

Аналізуючи протокол огляду речей та документів від 16.01.19 р. у сукупності з висновком експерта № 71 від 13.02.19 р., показаннями експерта, суд враховує, що, дійсно, у протоколі зазначено про наявність на телефоні потертостей та подряпин; у висновку експерт при огляді телефону на момент проведення експертизи виявив потертості.

За даними Словника української мови (Академічний тлумачний словник 1970 1980), подряпина це пошкодження у вигляді смуги, риски на поверхні чого - небудь, заподіяне чимсь гострим. Потертий - попсований тривалим користуванням; несвіжий, непривабливий (про вигляд). Тому підстав для визнання протоколу огляду речей та документів від 16.01.19 р., висновку експерта з підстав, зазначених стороною захисту: помилка у зазначенні прізвища слідчого судді Ковельського міськрайсуду Волинської області; помилка у зазначенні прізвища потерпілого у кримінальному провадженні, зазначення одного й того ж телефону українськими та англійськими літерами - суд не має.
-листом Ковельського МРВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області № 37/6/600 19 від 18.02.19 р., згідно з яким обвинувачений за станом на 18.02.19 р. перебував на обліку у Ковельському МРВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 17.01.19 р., який, відповідно до повідомлення органу ацс помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с 68), згідно з яким потерпілий, будучи попередженим під розпис про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, показав, що у АДРЕСА_2 проживає одиноко у винайнятому приміщенні. Об 11 год. 13.01.19 р. до нього в гості прийшли ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , яких знав візуально, із спиртним. Вони разом розпили спиртне та через 30 хв. він пішов у місто у особистих справах, а гості залишились відпочити, зачинившись у його кімнаті. У кімнаті на стільці він залишив свого мобільного телефона чорного кольору марки «STELL», придбаного кілька місяців до того за 300 грн, із сім - карткою «Київстар» вартістю 50 грн, флеш картою вартістю 200 грн. Коли він через 30 40 хв. повернувся додому, то його товаришів у кімнат вже не було; він помітив відсутність свого мобільного телефону; намагався зателефонувати на свій номер мобільного телефону, але той був вимкнений. Він зрозумів, що мобільний телефон викрали ОСОБА_20 та ОСОБА_21 ;

-протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 20.02.19 р., згідно з яким потерпілий, будучи попередженим під розпис про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, показав, що попередні свої показання підтримує у повному обсязі. Додатково до своїх попередніх показань, показав, що свого викраденого телефона з ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 він під час розпивання спиртного із ОСОБА_22 та ОСОБА_23 поклав у кімнаті і увімкнув на ньому музику. Коли йшов у своїх справах, то телефона із собою не взяв, так як ішов ненадовго, а на телефоні грала музика.

Аналізуючи вказані вище протоколи допиту потерпілого, суд враховує, що такі показання потерпілий давав за життя; будучи під розпис попередженим про кримінальну відповідальність. Він у своїх додаткових показаннях (протокол додаткового допиту), наданих по спливу більше місяця від дня події та надавання перших своїх показань, своєї позиції не змінив та жодним чином не вказував на те, щоб телефон він надав обвинуваченому для здавання за гроші; щоб вважав заяву про кримінальне правопорушення помилковою.

Тому суд вважає, що протоколами допитів потерпілого об`єктивно спростовуються показання обвинуваченого у тій їх частині, що потерпілий попросив його здати свого мобільного телефона на гроші за своїм паспортом та що у нього виник намір припинити кримінальне переслідування за викрадення його телефону за його заявою про злочин від 15.01.19 р..

Тому суд приходить до переконання, що показання обвинуваченого у тій їх частині, що потерпілий надав свого мобільного телефона йому для здавання на гроші - з власної волі; що потерпілий у поліцію заявив про викрадення свого мобільного телефону необдумано чи безпідставно, через три дні після події потерпілий ходив у поліцію забирати свою заяву про злочин, тобто, змінив своє ставлення до заяви у поліцію про злочин на протилежне, є неправдивими та надані з метою уникнення відповідальності за вчинене. Доводи обвинуваченого у тій їх частині, що він не викрадав телефону у потерпілого, так як свідкові ОСОБА_24 при здаванні телефона на гроші повідомив свої паспорті дані, суд відкидає, так як ініціатива записати паспортні дані обвинуваченого при прийнятті у нього телефону, виходила від свідка ОСОБА_15 , який за власним досвідом, як він і показав суду, вважав це за доцільне.

Такі показання обвинуваченого спростовані у ході судового засідання як письмовими доказами, так і показаннями свідків.

Підстав для визнання зібраних у справі доказів неналежними чи недопустимими суд не вбачає.

Суд, повно, всесторонньо, обєктивно аналізуючи зібрані у справі докази, приходить до висновку, що злочинні дії обвинуваченого правильно кваліфіковано органом досудового розслідування.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винуватого у їх сукупності.

Так, суд враховує, що обвинувачений вчинив нетяжкий злочин.

Обставин, що помякшують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.
Судом також враховується те, що обвинувачений посередньо характеризується по місцю фактичного проживання як особа, схильна до вчинення злочинів (а. с. 105); стан його здоров`я (а. с. 109, 110, 119, 120), що він не працює та не має доходу, хоча є працездатного віку та з 29.10.19 р. є одружени (а. с. 121); не має утриманців (а. с. 106), раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у т. ч. за вчинення тяжких умисних злочинів проти власності та інкриміноване йому кримінальне правопорушення (злочин) вчинив під час перебування на іспитовому терміні, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів (а. с. 108, 112 114, 17, 118).

Підстав для виправдання обвинуваченого, на чому настоює сторона захисту, суд не вбачає.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції його від суспільства.

Немає підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України.

Суд також враховує, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення (злочин) обвинувачений вчинив під час перебування на іспитовому строкові, визначеному йому за вироком Ковельського міськрайсуду Волинської області від 13.04.18 р. (а. с. 117, 118), а тому є підстави для застосування ст. 71 КК України.
Долю речового доказу слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, знявши арешт з майна, що накладений за ухвалою слідчого судді. При цьому суд враховує, що оскільки потерпілий помер, то є підстави для повернення майна потерпілого спадкоємцям останнього, а у випадку відсутності таких - його слід знищити.

Процесуальні витрати у справі слід у повному обсязі покласти на обвинуваченого.

Цивільний позов не заявлено.
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутого покарання, призначеного за вироком Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 13.04.18 р., остаточно визначити ОСОБА_4 до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, 06 (шість) місяців.

Строк відбування покарання слід рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 процесуальні витрати на доход держави, а саме: 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн за проведення судової товарознавчої експертизи (висновок № 71 від 13.02.19 р.) (а. с. 93 - 97).

Речовий докази у справі телефон мобільний марки «S TELL SI - 08», що переданий на зберігання до камери схову речових доказів Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області за постановою слідчого від 16.01.19 р., повернути спадкоємцям потерпілого ОСОБА_6 , знявши з цього майна арешт, що накладений за ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайсуду Волинської області від 17.01.19 р., а у випадку відсутності таких - знищити (а. с. 90).

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:ОСОБА_1