Справа №585/1334/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/703/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Розбещення неповнолітніх
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

законних представників малолітніх потерпілих адвотаків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 лютого 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ловля Прилузького району Республіки Комі, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого робітником Недригайлівської районної філії Сумського обласного центру зайнятості, не одруженого, раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, захисник просить вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 лютого 2021 року відносно ОСОБА_7 змінити та пом`якшити останньому покарання, а також зменшити розмір суми, що підлягає стягненню з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання обчислювати з дня затримання - 07 березня 2020 року.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання 07 березня 2020 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Постановлено стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 200 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Постановлено стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 200 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судових мистецтвознавчих експертиз у сумі 2615 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 зазначає, що:

- оскаржуваний вирок не можна вважати таким, що відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки при його ухваленні було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону;

- суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 65 КК України та всупереч правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 29 березня 2018 року у справі № 750/2962/16-к та у постанові від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к., належним чином не врахував всі обставини вчинених злочинів, ступінь їх тяжкості, дані, які характеризують особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання та призначив ОСОБА_7 покарання занадто суворе покарання, яке не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання;

- суд не в повній мірі врахував такі пом`якшуючі покарання обставини, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, вибачення перед потерпілими, дані, які характеризують особу ОСОБА_7 , міцність його соціальних зв`язків, що останній раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та роботи, позитивно характеризується як за місцем свого проживання, так і за місцем роботи, має родину;

- за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання суд першої інстанції не навів переконливих мотивів щодо необхідності призначення такого суворого покарання;

- визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі по 200 000 грн. на користь потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , суд не дотримався засад розумності, виваженості та поміркованості, не навів мотивів обгрунтування щодо визначення саме такого розміру відшкодування моральної шкоди, крім того, не зазначив, які саме настали незворотні наслідки для потерпілих, а твердження суду щодо необхідності тривалого часу для відновлення психологічного стану потерпілих не узгоджується з показами свідка ОСОБА_15 - класним керівником потерпілої ОСОБА_12 , який повідомив, що на останню ніяким чином не вплинула зазначена подія, вона стала різкішою, але це пов`язано з перехідним віком дитини, та з показами свідка ОСОБА_16 , яка працює психологом у школі, на яка повідомила, що ОСОБА_13 після вказаної події не перебувала у глибокому стресі, з нею проводилася робота на протязі одного місяця з періодичністю один раз на тиждень;

- форма позовних заяв не відповідає ч.ч. 4,5 ст. 128 ЦПК України, крім того звернення з позовом малолітніх потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а не батьків, які є їх законними представниками, суперечить вимогам ч. 1 ст. 59, ч. 2 ст. 128 ЦПК України.

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 від представників законних представників малолітніх потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_11 адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 надійшли заперечення, в яких останні посилаються на безпідставність та необґрунтованість її вимог, зазначають, що при ухваленні відносно ОСОБА_7 вироку, суд першої інстанції врахував усі обставини, на які посилається захисник і призначив законне та справедливе покарання, для пом`якшення якого підстави взагалі. Крім того, представники посилаються на те, що при вирішенні цивільних позовів, суд, з дотриманням вимог закону, з яким пов`язано вирішення питання щодо стягнення моральної шкоди, врахував усі обставини та прийшов до висновку, що до стягнення підлягає моральна шкода у розмірі 200 000 грн., таким чином задовольнивши вказані позови частково, і підстав для зменшення зазначеної суми також немає, при тому, що у позовах було зазначено про стягнення з обвинуваченого моральну шкоду у розмірі 5000 000 грн. на кожну потерпілу малолітню особу.

Вважають вирок суду, ухвалений відносно ОСОБА_7 , законним та обґрунтованим, просять залишити його без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Згідно з вироком, 28 березня 2019 року, близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел задовольнити свою статеву пристрасть шляхом вчинення розпусних дій сексуального характеру відносно малолітніх осіб жіночої статі, з метою конспірації, утруднення встановлення його особи та викритим його злочинних дій правоохоронними органами, приїхав у м. Ромни Сумської області, віддалене від його постійного місця проживання.

Готуючись до вчиненого злочину ОСОБА_7 , ходив вулицями в центральній частині міста, підшукуючи малолітніх дівчат, які перебували без супроводу дорослих.

Перебуваючи цього ж дня в м. Ромни на вул. Коржівській, неподалік ЗОШ № 4, близько о 12 год. 50 хв. ОСОБА_7 , помітив малолітню ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка одна проходила по цій вулиці близько проїзної частини. Зрозумівши, що вона є малолітньою особою, яка не досягла 14 років, ОСОБА_7 , вирішив вчинити відносно неї розпусні дії, спрямовані на задоволення своєї статевої пристрасті. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 підійшов до малолітньої ОСОБА_13 , маючи на меті обманом завести її до безлюдного місця, щоб не бути викритим сторонніми особами та мати безперешкодну можливість вчинити відносно неї розпусні дії сексуального характеру і де потерпіла не могла б чинити опір, почав налагоджувати з нею психологічний контакт. У цей час до місця, біля дороги по вул. Коржівській, де, він перебував разом із ОСОБА_13 , наближалась перехожа і ОСОБА_7 , з метою недопущення викриття своїх злочинних дій, відійшов від малолітньої ОСОБА_13 та відвернувся, щоб приховати свою особу. Після того, як жінка пройшла повз нього, ОСОБА_7 наздогнав потерпілу і, під приводом пошуку туалету, продовжив розмову, щоб завести у безлюдне місце для вчинення розпусних дій.

ОСОБА_13 , в силу свого малолітнього віку і дитячої довірливості, почала спілкуватись з ОСОБА_7 і показала йому напрямок, де розташований туалет на території ЗОШ № 4.

ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що у той час на території школи людно і заплановані ним злочинні дії можуть бути викриті, обманув ОСОБА_13 , сказавши, що він шукає інший туалет і провів її на АДРЕСА_2 у безлюдне місце за будівлі неподалік дитячого садка № НОМЕР_1 .

Там, за гаражем, упевнившись, що поряд немає сторонніх осіб, спрямовуючи свої дії на задоволення своєї статевої пристрасті та одночасно збудження у малолітньої статевого інстинкту, зняв штани, оголив та почав демонструвати дитині свої статеві органи і словесно, проти волі ОСОБА_13 , яка в силу свого малолітнього віку і фізичного розвитку перебувала в явно безпорадному стані відносно обвинуваченого, який це розумів і спонукав дівчину дивитись на свій статевий орган, пропонуючи за це грошові кошти. Після цього, взявши її руку, нею вчинив мастурбаційні дії щодо свого оголеного статевого члена. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 став розповідати малолітньої ОСОБА_13 , з метою інтелектуального розбещення останньої, що їй повинно подобатися вчиняти мастурбаційні дії щодо його статевого члену, так як такі дії ніби то подобаються іншим дівчатам. Потім обійняв однією рукою потерпілу за плече, проти її волі, а іншою доторкався до її статевих органів з метою збудження у потерпілої статевого інстинкту, чим вчинив розпусні дії сексуального характеру відносно малолітньої потерпілої ОСОБА_13 .

Крім того, 19 лютого 2020 року, близько 14 год. 30 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел повторно задовольнити свою статеву пристрасть шляхом вчинення розпусних дій сексуального характеру відносно малолітніх осіб жіночої статі, з метою конспірації, утруднення встановлення його особи та запобігання викриттю його злочинних дій правоохоронними органами, приїхав у м. Ромни Сумської області відділене від його постійного місця проживання. Готуючись до повторного вчинення злочину ОСОБА_7 , проходячи вулицями в центральній частині міста, підшуковував малолітніх дівчат і, приблизно о 15 год. 20 хв., на вул. Горького у м. Ромни, у районі розташування магазину «Кооператор» на майданчику, помітив ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зрозумівши, що вони є малолітніми особами, вирішив вчини відносно них розпусні дії сексуального характеру..

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 підійшов до малолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_18 і почав з ними розмову, встановлюючи психологічний контакт, під час якого запропонував дівчатам під приводом потреби допомоги йому щодо попередження перебування випадкових осіб у вибраному ним місці туалету, маючи при цьому на меті обманом завести їх до безлюдного місця - за поруч розташовані гаражі, де вони не могла б чинити опір, щоб його злочинні дії не були викриті і не перешкодили здійсненню злочинного умислу. ОСОБА_12 , в силу свого малолітнього віку, дитячої довірливості, не підозрюючи про справжність намірів ОСОБА_7 , погодилась піти з ним, а малолітня ОСОБА_18 залишилась на майданчику. При цьому ОСОБА_7 , привівши малолітню ОСОБА_12 за гаражі, розташовані по АДРЕСА_3 , вирішив вчинити відносно неї розпусні дії, а ОСОБА_18 , котра не підозрювала про злочинність його намірів, попрохав дивитись за навколишньою обстановкою та, у разі появи сторонніх осіб, повідомити йому.

За вказаними гаражами ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом на вчинення розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_12 , спрямовуючи свої протиправні дії на задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє злочинні дії спрямовані на збудження у малолітньої статевого інстинкту, зняв штани, оголив та почав демонструвати свої статеві органи. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 , використовуючи психологічний тиск на малолітню ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що вона в силу свого віку і фізичного розвитку перебуває у значно слабшому порівняно з ним становищі, тобто є безпорадною, і не зможе чинити йому опір, словами спонукав ОСОБА_12 дивитись та торкатись його оголеного статевого органу. Малолітня потерпіла ОСОБА_12 , злякавшись значно більшого та старшого за віком чоловіка, здійснила доторкання до його оголеного статевого органу.

Далі ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, з метою задоволення своєї статевої пристрасті шляхом застосування психологічного насильства та одночасного збудження у малолітньої ОСОБА_12 статевого інстинкту, проти її волі спонукав вчинити мастурбаційні дії з його оголеним статевим органом та оголити свої статеві органи для їх демонстрації, після чого відкрито та очевидно для малолітньої ОСОБА_12 , без її дозволу на те, розпочав проводити відеозапис за участі останньої на свій мобільний телефон марки «Fly» моделі «IQ4406», зафіксувавши як малолітня потерпіла, внаслідок застосованого відносно неї психічного примусу, вчинила мастурбаційні дії з його ерогованим статевим органом та, на його вимогу, посміхаючись оголила свої статеві органи. Після цього, усвідомлюючи, що його розпусні дії мають злочинний сексуальний характер, ОСОБА_7 руками відтягнув штани малолітньої потерпілої, та відкрито для останньої, цинічно, з використання крупного плану та прямого ракурсу, продовжуючи відеозапис за допомогою камери свого мобільного телефону, зафіксував її оголені статеві органи.

Таким чином ОСОБА_7 вчинив дії, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 156 КК України - вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, пояснення захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, представників законних представників малолітніх потерпілих адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які заперечували щодо поданої апеляційної скарги, просили у її задоволенні відмовити, а вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , кваліфікація його дій та доведеність його вини ніким не оспорюються, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , що вирок суду відносно ОСОБА_7 суперечить загальним засадам, наведеним у ст.ст. 50, 65 КК України, з посиланням на суворість призначеного останньому покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, при призначенні обвинуваченому покарання, судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого останнім злочину, який відповідно до ст.12 КК України, є тяжким, а також ті обставини, що ОСОБА_7 фактично визнав свою вину, вибачився перед потерпілими, що було визнано судом як пом`якшуючі покарання обставини. При цьому, на спростування доводів апелянта, такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, судом встановлено не було, однак, була встановлена обставина, яка обтяжує покарання - вчинення злочину щодо осіб, які перебували у безпорадному стані, а у епізоді з потерпілою ОСОБА_12 також і вчинення злочину повторно.

Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , судом було враховано і те, що обвинувачений позитивно характеризується, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Тобто, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції належним чином врахував усі обставини, з якими Закон пов`язує саме призначення покарання та дійшов вірно висновку, з яким також погоджується і колегія суддів, що покарання у виді 7 років позбавлення волі буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і підстави для заміни такого покарання на більш м`яке, як просить захисник, в даному конкретному випадку колегія суддів не вбачає.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що покарання саме у визначеному судом розмірі не є максимальним покаранням, передбаченим санкцією ч. 2 ст. 156 КК України і звертаючись з вимогою щодо пом`якшення обвинуваченому покарання, захисник не зазначає, у якому виді та розмірі потрібно призначити ОСОБА_7 за вчинення вказаного злочину покарання, яке було б достатнім та необхідним для досягнення мети покарання.

Що стосується доводів апелянта про те, що звернення з цивільним позовом малолітніх потерпілих суперечить вимогам ЦПК України, то такі доводи є безпідставними, і вони спростовуються безпосередньо наявними в матеріалах провадження цивільними позовами, згідно яких до суду зверталися законні представники малолітніх потерпілих їх матері ОСОБА_17 та ОСОБА_11 , які обґрунтовували заявлену моральну шкоду у розмірі 500 000 грн., спричинену діями обвинуваченого ОСОБА_7 їх малолітнім дітям ушкодженням психічного здоров`я, душевними стражданнями, приниженням їх честі, гідності, статевої свободи, порушенням їх нормальних життєвих зв`язків, стосунків з оточуючими їх людьми через виниклий страх знову натрапити на подібного злочинця, виникненням перешкод у спілкуванні зі своїми знайомими та близькими, в тому числі й з ними (батьками), через виниклий тягар сорому.

Саме з врахуванням глибини психологічних страждань, понесених малолітніми потерпілими внаслідок вчинення злочину, необхідністю тривалого часу для відновлення психологічного стану, незворотність наслідків, які настали від злочину, виходячи із засад розумності, поміркованості та справедливості, з дотриманням як національного законодавства, так і практики ЄСПЛ, суд задовольнив позовні вимоги частково, стягнувши з ОСОБА_7 на користь кожної потерпілої по 200 000 грн., при цьому, на спростування доводів апелянта врахував, як результат психолого-психіатричної експертизи, так і пояснення шкільного психолога, що знайшло своє відображення в оскаржуваному вироку, і підстав для зменшення стягнутої з обвинуваченого на користь потерпілих моральної шкоди, колегія суддів не вбачає та звертає увагу на те, що зі змісту вказаного судового рішення також вбачається, що ОСОБА_7 взагалі цивільні позови визнав повністю, а захисник в апеляційній скарзі також не вказує, у якому, на його думку, розмірі моральна шкода була б виправдана, за наявності вищезазначених обставин.

Таким чином, під час апеляційного перегляду колегією суддів не здобуто доказів та не встановлено обставин, за яких можливо було б дійти до висновку, що при ухваленні відносно ОСОБА_7 вироку суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, на що посилається у поданій апеляційній скарзі захисник.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та умотивоване рішення, підстави для його зміни чи скасування відсутні, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст.404,405,407,418,419 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 лютого 2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання копії даної ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4