Справа №478/1327/21 пров. №1-в/478/408/2021
У х в а л а
І м е н е м У к р а ї н и
22 листопада 2021 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника ВК №93 ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у дистанційному режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною базовою загальною середньою освітою, не одруженого, засудженого:
1) 19.07.2012 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, з застосуванням ст.75, ст.76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 2 роки;
2) 13.11.2012 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;
3) 17.05.2013 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.263, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, 29.12.2015 року постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2015 року звільнений умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина якого складає: 1 рік 2 місяці і 7 днів;
4) 14.11.2016 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.190, ст.71 КК України до обмеження волі строком на 1 рік 3 місяці;
5) 24.11.2017 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 10 місяців;
6) 11.09.2019 року Баштанським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.190, ч.1 ст.125, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 10 місяців. Постановою Верховного Суду від 08.04.2020 року вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 11.09.2019 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 17.12.2019 року щодо ОСОБА_5 змінено, вважається засудженим за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 10 місяців, початок строку: 20.05.2018 року; кінець строку: 20.03.2022 року,
про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,
09 листопада 2021 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням в якому посилаючись на те, що за час відбування покарання в Казанківській ВК №93 до праці не залучався у зв`язку з хворобою, тому заохочень не має, але вважає, що своєю поведінкою довів своє виправлення та став на шлях виправлення, просить застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» в судовому засіданні посилаючись на те, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, просив відмовити в задоволенні клопотання.
На думку прокурора клопотання засудженого ОСОБА_5 є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.
Вислухав пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_5 , суд приходе такого висновку.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
В силу ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 11.09.2019 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.190, ч.1 ст.125, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 10 місяців (арк.особ.спр.53-51). Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 17.12.2019 року вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 11.09.2019 року залишено без змін (арк.особ.спр.44-47). Постановою Верховного Суду від 08.04.2020 року вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 11.09.2019 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 17.12.2019 року щодо ОСОБА_5 змінено. На підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_5 від призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строку давності. Виключено з вироку та ухвали посилання на призначення покарання ОСОБА_5 на підставі положень ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів. Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 10 місяців. В іншій частині вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду залишені без змін (арк.особ.спр.57-59).

Відповідно до ст.12 КК України вказаний злочин за своєю правовою кваліфікацією відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» з 10.06.2018 року.

Станом на 22.11.2021 року відбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання складає 3 роки 6 місяців і 2 дні, не відбутий строк покарання складає 3 місяці 26 днів.

Згідно довідки ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 17.11.2021 року засуджений ОСОБА_5 заохочень не має; мав 2 стягнення: попередження (16.07.2019 року) (арк.особ.спр.39); сувора догана (01.12.2020 року) (арк.особ.спр.166А), які погашено у встановленому законом порядку.

Відповідно до характеристики, затвердженої начальником ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 17.11.2021 року, засуджений ОСОБА_5 перебуваючи у СІЗО м. Миколаєва допускав порушення встановленого режиму утримання за що мав одне стягнення, заохочень не мав, до праці не залучався по незалежним від нього обставинам. Прибувши 10.06.2018 року до Казанківської ВК №93 був розподілений до відділення №3 та не працевлаштований, не приділяє увагу до необхідності дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, але достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Встановлений режим утримання не завжди дотримується, за що має стягнення, заохочень не має. У скоєному злочині розкаюється частково, визначену судом міру покарання вважає занадто суворою. У відносинах з представниками адміністрації ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги тільки під контролем. На профілактичному обліку не перебуває. Загальноосвітній рівень не підвищує. На заходи виховного впливу реагує посередньо, не завжди робить для себе правильні висновки. У колективі засуджених скритний, брехливий, дружні стосунки підтримує із особами різної спрямованості. За характером: не конфліктний, цілеспрямований, спокійний, врівноважений. Рівень розвитку інтелекту відповідає отриманій освіті. Зв`язки з родичами підтримує шляхом листування, отриманням посилок та передач і особистих побачень. Зовні не завжди охайний, вимог санітарії та гігієни дотримується тільки під контролем представників адміністрації, намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку.

Матеріали судового провадження свідчать про те, що засуджений ОСОБА_5 неодноразово судимий.

Як видно з матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_5 у 2015 році був звільнений умовно-достроково, однак належних висновків для себе не зробив і продовжував вчиняти умисні злочини.
З характеристики засудженого ОСОБА_5 , яка міститься в матеріалах особової справи засудженого, від 17.11.2020 року вбачається, що він безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, на заходи виховного впливу реагує посередньо, не завжди робить для себе правильні висновки, участі у програмах диференційованого впливу не приймає (арк.особ.спр.147).
При цьому, рішенням комісії ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 15.12.2020 року засудженому ОСОБА_5 відмовлено в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів свого виправлення (арк.особ.спр.146).
Крім того, засуджений має позитивні зрушення, про що свідчить заява на ім`я начальника ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про надання дозволу на участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова освіта» від 13.02.2021 року (арк.особ.спр.157).

З огляду на наведені норми законодавства та з урахуванням встановлених обставин справи, вбачається, що сам процес перевиховання (виправлення) засудженого ОСОБА_5 не відбувся. Про наведені обставини, свідчать зокрема, характеризуючи матеріали на засудженого, не працевлаштованість, неналежне ставлення до майна установи, посередня реакція на виховні заходи тощо.
В сукупності, наведені обставини не дають підстави для висновку щодо виправлення засудженого ОСОБА_5 .
Таким чином, суд приходить висновку, що на час розгляду клопотання, засуджений ОСОБА_5 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд

П о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1