У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/2690/21 № 1-в/610/242/2021

м. Балаклія 08.09.2021 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: ОСОБА_1

за участі

представника ЛКК: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

секретаря: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Державної установи «Покровська виправна колонія (№ 17)» (далі ПВК (№ 17) про звільнення від покарання за хворобою

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, раніше судимого 3 рази,

засудженого
04.02.2020р. Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 8р. 6міс. позбавлення волі,

початок строку відбування покарання 04.02.2020р., кінець 14.12.2027р., не відбута частина покарання становить 6 років 3 місяці 6 днів,

в с т а н о в и в:

Подання ПВК (№ 17) обґрунтоване тим, що за висновком лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК) виявлена у засудженого хвороба передбачена Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання (а.с. 2).

Адміністрація ПВК (№ 17) та засуджений просили розглянути справу за їхньої відсутності. Прокурор не заперечувала проти задоволення подання.

Представник ЛКК просив подання задовольнити. Вказав, що вперше у засудженого діагноз було встановлено у 2019р., стан хворого хвилеподібний, погіршується з серпня 2021р., не має фізичної можливості приймати участь у програмах диференційованого виховного впливу та інших заходах, прибув до колонії лежачим.

Дійсно, зазначена у висновку ЛКК від 17.08.2021 року хвороба засудженого прогресуючий інфільтративний туберкульоз легенів (кезеозна пневмонія) з проявами легенево-серцевої недостатності III ступеня- передбачена п.п. 1.3 Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров'я від 01 липня 2020 року № 2256/5/1491.

Впершетуберкульоз легень у засудженого виявлений в 2019р. при профілактичному обстеженні у слідчому ізоляторі. Отримував протитуберкульозне лікування препаратами І ряду. 22.12.2019р. був завершений курс лікування. Рецидив туберкульозу виявлений у травня 2021р., не лікувався. Стан хворого при надходженні тяжкий, неможливість самостійно пересуватись. Хворому проводилось симптоматичне та дезінтоксикаційне лікування, яке отримував у повному обсязі, переносив задовільно. Перебіг захворювання носить хвилеподібний характер, не зважаючи на призначене лікування, стан хворого поступово погіршується за рахунок посилення задухи, зниження апетиту. На момент огляду хворий скаржився на виражену загальну слабкість, збільшення задишки, кашель з виділенням слизово-гнійного харкотиння, неспроможність самостійно пересуватись, періодичне запаморочення, нудоту. Загальний стан хворого на момент огляду тяжкий. Хворий отримує протитуберкульозне лікування за схемою, також симптоматичне та дезінтоксикаційне лікування в повному обсязі, яке переносить задовільно, але не зважаючи на це стан хворого прогресивно погіршується.

Не зважаючи на свою хворобу, засуджений палить, що також свідчить про його свідоме, безвідповідальне ставлення до лікування своєї хвороби та її наслідків.

До захворювання не працював. За час відбування покарання засуджений не мав ні стягнень, ні заохочень. Вину у вчиненому злочині не визнав.

З наданих суду матеріалів, у т.ч. особової справи засудженого, убачається, що хоча виконавчі листи щодо відшкодування процесуальних витрат в сумі 1570,01грн., які було стягнуто з нього за крайнім вироком суду, до установи виконання покарань не надходили, однак засуджений не вжив жодних дій і навіть не приступив до відшкодування цих витрат та завданої шкоди.

Згідно ч. 3 ст. 6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Програми диференційованого виховного впливу є складовою соціально-виховної роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 127 КВК України, участь у самодіяльних організаціях є добровільною справою кожного засудженого, його соціально корисна активність заохочується адміністрацією колонії і враховується при визначенні ступеня його виправлення.

У колоніях із числа засуджених, які зарекомендували себе позитивно, створюються ради колективів колоній і відділень соціально-психологічної служби. У колоніях можуть створюватися й інші самодіяльні організації засуджених, якщо їхня діяльність не суперечить порядку і умовам відбування покарання.

Тому суд приходить до висновку, що цей засуджений за час відбування покарання не став на шлях виправлення.

Частина друга статті 84 КК України передбачає можливість звільнення засудженого від покарання або від подальшого його відбування за сукупності таких умов:

1)особа захворіла на іншу тяжку хворобу, крім психічної;

2)така тяжка хвороба об`єктивно перешкоджає подальшому відбуванню покарання;

3)це сталося після вчинення злочину або постановлення вироку.

При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Такими обставинами можуть бути: поведінка засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, тривалість відбутого покарання, обставини, які при можливому звільненні від покарання або від його подальшого відбування можуть поставити засудженого у безвихідне становище (наприклад, відсутність постійного місця проживання, рідних чи близьких тощо), а також інші обставини.

Ці положення містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1973р. № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», узагальненнях судової практики.

Визнано необхідним зазначення у поданні про наявність у засудженого близьких, рідних, які мали б можливість здійснювати за звільненими особами догляд і дали на це згоду.

Тобто, сам по собі факт захворювання засудженого на тяжку хворобу не тягне обов`язкового звільнення від відбування покарання.

Водночас, ОСОБА_5 має кримінальний досвід, засуджений вже вчетверте, втретє реально відбуває покарання у виді позбавлення волі, другий раз був засуджений до 8р. позбавлення волі за тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом, що має характер особливого мучення, або вчинене групою осіб, а також з метою залякування потерпілого або інших осіб, чи з мотивів расової, національної або релігійної нетерпимості, або вчинене на замовлення, або таке, що спричинило смерть потерпілого), після чого був засуджений за злісну непокору вимогам адміністрації установи виконання покарань. Після відбуття покарання пізніш знову вчинив тяжкий злочин (умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого), що свідчить про його виняткові зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте не бажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя і стати на шлях виправлення і перевиховання, і необхідність утримання його в умовах ізоляції від суспільства. Враховуючи, що вчинені засудженим злочини є тяжкими, він вважається соціально-небезпечним.

Поведінка засудженого враховується за весь період відбування ним цього покарання.

За висновком характеристики засуджений за час відбування покарання в установі характеризується посередньо. До виконання робіт по благоустрою установи не залучається за станом здоров'я.

Засудженому 02.08.2021р. вже відмовлялося у звільненні від відбування покарання за хворобою.

На переконання суду ці обставини дійсно свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення і перевиховання і правильність висновку характеристики.

Суду не надано доказів про те, що в особистості засудженого відбуваються позитивні зміни, які створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

До того ж, у межах проведення соціально-виховної роботи із засудженими в установі виконання покарання було проведено оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення засудженим ОСОБА_5 . За підсумками оцінки виявлено, що у засудженого ОСОБА_5 середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень втручання; високий рівень ризику шкоди життю і здоров'ю; середній рівень ризику ймовірної небезпеки для суспільства.

З наданих до суду матеріалів не убачається про наявність у засудженого близьких чи рідних, які б мали можливість здійснювати за ним догляд у разі звільнення і дали на це згоду, або він буде поміщений до лікувальної установи, спроможної надати йому лікування якісно кращого рівня, має фінансову можливість самостійно лікуватися, що має істотне значення для вирішення подання, у разі звільнення від подальшого відбування покарання може бути поставлений у безвихідне становище.

Натомість зараз він відбуває покарання у виправній колонії, при якій функціонує профільна лікарня, де проходять лікування засуджені з аналогічним діагнозом. Засуджений забезпечений медичними препаратами, лікуванням, доглядом тощо.

Доказів на спростовання цього суду не надано.

Засудженому необхідно лікуватися, а не розраховувати на безумовне звільнення від відбування покарання за наявною хворобою і акту милосердя. Права та інтереси потерпілих, суспільства та держави також повинні бути враховані.

Крім того, невідбута частина покарання є дуже значною, з 8 років 6 місяців позбавлення волі відбув лише 1 рік 6 місяців.

Дані про особу засудженого, наявність у нього злочинного досвіду, тяжкість злочинів і їх наслідки, поведінка за весь час відбування покарання, ступінь виправлення, фактичне не розкаяння, яке повинно бути дієвим і відображатися у його поведінці при відбуванні покарання, відсутність згоди рідних та близьких на догляд за ним та відсутність переконливих даних про бажання та можливість продовжити ефективне лікування та безповоротно відмовитися від продовження злочинної діяльності, інші доводи даної ухвали, не дають суду достатніх підстав для задоволення подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 84 КК України та ст.ст. 537-539 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Повністю відмовити у задоволенні подання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, через Балаклійський районний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1