Номер провадження: 11-кп/813/674/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

перекладача ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , а також обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000968 від 16 липня 2021 року відносно

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тбілісі Республіки Грузія, громадянин Республіки Грузія, без освіти, не одружений, офіційно не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-19.10.2020 року вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч.2 ст.186; ч.2 та ч.3 ст.187 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 4 місяці з конфіскацією майна, звільнився 15 листопада 2020 року у зв`язку із відбуттям строку покарання,

та

ОСОБА_10 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одесі, громадянка України, має середню спеціальну освіту, не заміжня, офіційно не працевлаштована, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

-01.12.2020 року вироком Приморського районного суду м. Одеси в за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

-09.03.2021 року вироком Суворовського районного суду м. Одеси за ч.1 ст.190 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (шість) місяців із конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбутого основного покарання у виді позбавлення волі зарахований строк його попереднього ув`язнення з 15 липня 2021 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбуття покарання відраховується з 15 липня 2021 року.

Запобіжний захід тримання під вартою.

Цим же вироком ОСОБА_10 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років із конфіскацією майна, яке є її власністю.

На підставі ст.71 КК України до вказаного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 09 березня 2021 року та ОСОБА_10 остаточно до відбуття визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років і 6 (шість) місяців із конфіскацією майна, яке є її власністю.

На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбутого основного покарання у виді позбавлення волі зарахований строк її попереднього ув`язнення з 15 липня 2021 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбуття покарання відраховується з 15 липня 2021 року.

Запобіжний захід тримання під вартою.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 , його захисник ОСОБА_7 , а також обвинувачена ОСОБА_10 та її захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в своїх апеляційних скаргах зазначили, що категорично не визнають свою провину у вчиненні інкриміновано їм злочину, просили скасувати вирок та ухвалити новий.

Доводи своїх апеляційних скарг обґрунтували тим, що в день та час розглядаємої події вони знаходились у зовсім іншому місці.

В свою чергу суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги вказані показання, не дав їм оцінки та не перевірив їх.

Крім того зазначили про те, що працівники поліції застосовували до них незаконні методи здійснення досудового розслідування, а першочергові слідчі дії у кримінальному провадженні були проведенні без участі захисників та перекладачів, чим було істотно порушено право обвинувачених на захист.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі в інтересах ОСОБА_9 просив скасувати вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_9 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати його.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, суд першої інстанції під час судового розгляду встановив, що ОСОБА_9 залишився стояти на відстані декількох метрів з метою забезпечення можливого надання допомоги ОСОБА_10 , а остання підбігла із-заду до потерпілої ОСОБА_12 та здійснила рукою ривок за сумку потерпілої, від чого остання втратила рівновагу та впала на землю.

В наступний момент ОСОБА_10 за допомогою заздалегідь підготовленого перцевого балончику, шляхом розпилювання з нього сльозоточивої речовини в очі, застосувала небезпечне для здоров`я потерпілої насильство, від якого ОСОБА_13 втратила можливість чітко бачити, проте остання не припинила чинити опір та не відпускала з рук ремінь сумки.

Після цього ОСОБА_9 підбіг до потерпілої та наніс їй декілька ударів руками в область голови та тулубу, чим спричинив визнані в якості легких тілесних ушкоджень чотири синці лівої верхньої кінцівки та синець лівого стегна.

Однак зазначені висновки суду суперечать висновкам судово-медичної експертизи №1319 від 30.07.2021 року. У висновку вказано, що зазначені у консультативному висновку спеціаліста КНП «ООКЛ» ООР» від 15 липня 2021 року щодо ОСОБА_12 діагнози: «ЗЧМТ, Струс головного мозку, Забій м`яких тканин голови» не обґрунтовані об`єктивними клінічними даними. Тому дані діагнози, згідно п. 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.) не можуть бути прийняті до уваги при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та не підлягають судово-медичній оцінці, передбаченій п.4.9 цих же Правил (а.с.111-113).

Крім того, ані в первинних медичних документах, ані в висновку судово-медичної експертизи не міститься жодного посилання на будь-які наявні ознаки травмування очей та обличчя хімічними речовинами, а суд у вироку зазначає, як встановлений факт, застосування перцевого балончику, та цю обставину зазначає вирішальною при визначенні кваліфікації.

Крім того, визначаючи неналежними доказами такі документи як протокол огляду місця події від 15.07.2021 року ( .с. 69-71), протоколи затримання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 16.07.2021 року (а.с.82-85, 93-96), а також вилучених за результатами їх здійснення речових доказів (предметів грабежу, перцевого балончику) суд, в супереч своєї позиції, факт наявності перцевого балончику залишає вирішальним для кваліфікації дій обвинувачених.

Також висновок суду щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_12 не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Сама потерпіла в судовому засіданні на уточнюючи запитання чітко відповіла, що вона не бачила хто її бив по голові.

За таких обставин висновок суду про винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 просила скасувати вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_10 невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдати її.

Обґрунтовуючи свої вимоги навела доводи які за змістом є повністю аналогічними доводам викладеним в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 .

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 заявили про те, що під час їх затримання та проведення першочергових слідчих дій працівники поліції застосовували до них заходи психологічного та фізичного впливу.

З цих підстав прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з клопотанням про дослідження фактів щодо застосування до ОСОБА_14 та ОСОБА_10 незаконних методів здійснення досудового розслідування.

Заслухавши думку учасників апеляційного розгляду, які підтримали клопотання прокурора, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 1 статті 46 Європейської конвенції з прав людини та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.

Виходячи із положень статті 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (правова позиція ЄСПЛ, викладена в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року), «Олексій Михайлович Захарків проти України» (рішення від 24 червня 2010 року), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 і квітня 2011 року).

Як визначив Європейський суд з прав людини у справі «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року) та у справі «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення ст.3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд в постанові № 532/47/16-к від 21.06.2018 року. Верховний суд підкреслив, що залишення без процесуальної уваги заяв обвинуваченої особи про фізичний та психологічний тиск є істотним порушенням кримінального процесуального закону відповідно до ст.419 КПК України.

Частиною 6 ст.206 КПК України передбачено, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Відповідно до положень п.1) ч.4 ст.216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування в тому числі злочинів вчинених працівником правоохоронного органу.

За таких обставин, враховуючи вимоги п.1) ч.4 ст.216 КПК України, апеляційний суд вважає за доцільне дослідження відомостей про факти, що заявлені обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про застосування до них недозволених методів здійснення досудового розслідування, слід доручити слідчим другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Миколаєві з дислокацією у м. Одесі.

Керуючись статтями 206, 216, 350, 405, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 .

Доручити другому слідчому відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Миколаєві з дислокацією у м. Одесі провести перевірку заяв обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо застосування до них заходів психологічного та фізичного впливу з боку працівників поліції під час їх затримання та проведення першочергових слідчих дій, шляхом внесення відомостей про вчинений злочин до ЄРДР та проведення досудового розслідування.

Копію рішення за результатами досудового розслідування негайно направити до Одеського апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4