Справа № 302/11/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.11.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді провадження №11-кп/4806/1038/20 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 15. 10. 2020.
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні подання начальника Іршавського РВ філії ДУ «Центр пробації» ОСОБА_8 про звільнення від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, щодо:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , засудженого вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24. 01. 2017.
Начальник Іршавського РВ філії ДУ «Центр пробації» ОСОБА_8 звернувся до Іршавського районного суду Закарпатської області з поданням про звільнення ОСОБА_7 від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, встановленого вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області 24. 01. 2017, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04(чотири) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 03 (три) роки.
Подання мотивовано тим, що під час перебування на обліку в Іршавському РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області із засудженим ОСОБА_7 було проведено співбесіду, під час якої було роз`яснено порядок та умови відбування покарання, правові наслідки за порушення громадського порядку, вчинення нового злочину та були уточнені анкетні дані. Протягом перебування на обліку в Іршавському РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області інформація на засудженого про притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення нових кримінальних правопорушень до Іршавського РВ філії ДУ «Центр пробації» не надходила. Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04. 06. 2020 ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 395 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності.
Мотивуючи своє рішення, суд зазначив, що ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18. 04. 2018 відносно ОСОБА_7 застосовано адміністративний нагляд терміном на 01(один) рік, окрім того засуджений ОСОБА_7 в період іспитового строку, а саме: 19. 04. 2018 вчинив новий злочин, передбачений ст. 395 КК України. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні подання про звільнення засудженого від відбування покарання, оскільки ОСОБА_7 своєю поведінкою не виправдав довіру суду та не доказав своє виправлення.
В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою суду, вважаючи її незаконною з огляду на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що станом на момент розгляду подання про звільнення його підзахисного від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, іспитовий термін та строк встановленого адміністративного нагляду скінчилися, а сам засуджений став на шлях виправлення, що засвідчує характеристика за місцем проживання. Також судом не враховано, що ухвала Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04. 04. 2018 про встановлення адміністративного нагляду стосовно ОСОБА_7 є незаконною, оскільки у відповідності до вимог ст. 3 п. «в» Закону України про адміністративний нагляд за особами звільненими з місць позбавлення волі» адміністративний нагляд за особами яким призначено покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням не встановлюється. Однак дана ухвала оскаржена не була, у зв`язку з пропуском строку апеляційного оскарження. Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою подання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку відносно засудженого ОСОБА_7 задовольнити та звільнити останнього від відбування покарання.
Судове провадження розглядається за відсутності засудженого та його захисника, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався в повному обсязі.
Відповідно до ч. ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.
В свою чергу, положення ч. 1 ст. 78 КК України передбачають, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.
Згідно ч. 2 ст. 165 КВК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.
Вимоги ч. 3 ст. 78 КК України встановлюють, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими ст. ст. 71, 72 цього Кодексу.
Таким чином, негативні наслідки у виді призначення покарання за сукупністю вироків, тобто в порядку, передбаченому ст. 71 КК України, настають для особи, яка під час іспитового строку вчинила нове кримінальне правопорушення, лише при постановленні вироку за кримінальне правопорушення, вчинене під час іспитового строку.
З матеріалів провадження вбачається, що вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області 24. 01. 2017 ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 03 (три) роки.
На переконання апеляційного суду, передумовою задоволення подання про звільнення від призначеного особі покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку може бути лише сукупність наступних обставин: 1) закінчення іспитового строку; 2) виконання засудженою особою покладених на неї вироком суду обов`язків; 3) відсутність факту вчинення особою нового кримінального правопорушення.
Так, на підставі аналізу змісту ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 КК України, через використання словосполучень «не вчинить нового кримінального правопорушення» та «виконає покладені на нього обов`язки», можна дійти висновку, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням згідно з наведеними статтями кримінального закону є невчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового кримінального правопорушення. При цьому, констатувати вчинення такого нового кримінального правопорушення цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа, відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК та ч. 1 ст. 17 КПК України, вважається невинуватою.
Зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно якої сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27. 10. 1999 р. у справі №1-15/99).
При цьому, як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04. 06. 2020 прийнято рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, та на підставі ст. 49 цього Кодексу ОСОБА_7 звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням
строків давності, тобто зазначене вище кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав, які незважаючи на наявність у діях особи складу кримінального правопорушення, обумовлюють застосування інституту звільнення особи від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на час розгляду подання відносно ОСОБА_7 , суд позбавлений був можливості застосувати відносно засудженого ОСОБА_7 положення ч. 1 ст. 78 КК України та звільнити його від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку. Своє рішення суд першої інстанції належним чином мотивував та обгрунтовано відмовив в задоволенні подання про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та справедливою, а доводи апеляційної скарги сторони захисту безпідставними, тому її необхідно залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 15. 10. 2020 про відмову у задоволенні подання начальника Іршавського РВ філії ДУ «Центр пробації» ОСОБА_8 щодо звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку відносно засудженого ОСОБА_7 ,- без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді