Справа № 487/4821/18
Провадження № 1-кп/487/100/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002422 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомиколаївка Вітовського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, навчався на 3 курсі Надбузького професійного аграрного ліцею Миколаївської області , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-21.06.2019 року Заводським районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі,
-23.03.2020року Заводським районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.185 , ч.4 ст.70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі,
-03.07.2020року Заводським районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, -
- у вчинені злочинів , передбачених ч.1 ст.185 КК України, ч.2 ст.185 КК України

За участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_5
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В
Формулювання обвинувачення визнаного судом не доведеним:
Органом досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачується в наступному:
24.06.2018року приблизно о 01 год.00 хв. ОСОБА_4 зайшов до двору, що розташований за адресою АДРЕСА_2 та побачив біля 4 під`їзду будинку автомобіль марки «Богдан», д.н.з НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , після чого у нього виник злочинний корисливий умисел, направлений на незаконне збагачення шляхом таємного викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний , корисливий умисел, направлений на незаконне збагачення шляхом таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілого ОСОБА_8 та інших осіб, за допомогою ножиць відкрив замок багажної двері автомобіля , проник до нього та викрав наступне майно: спеціальну куртку «Прометей», вартістю 900 грн., мобільний телефон марки , «Samsung GT S 6102» ,вартістю 450 грн., автомобільну магнітолу марки «Pioneer» вартістю 1200 грн., автомобільний вогнегасник порошковий марки «ОП-1» вартістю 147 грн., автомобільну аптечку вартістю 140 грн., знак аварійної зупинки КТ109 ,вартістю 50 грн., автомобільний трос з металевим гаком вартістю 100 грн.
Після чого ОСОБА_4 , утримуючи викрадене майно при собі з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядившись на власний розсуд, чим заподіяв своїми умисними діями ОСОБА_8 , матеріальну шкоду на суму 2987 грн.
Крім того, 24.06.2018 року приблизно о 03 год.00 хв. ОСОБА_4 зайшов до двору, що розташований за адресою АДРЕСА_3 та побачив біля будинку припаркований автомобіль марки «Газель», д.н.з НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 , після чого у нього виник злочинний корисливий умисел, направлений на незаконне збагачення шляхом таємного викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний , корисливий умисел, направлений на незаконне збагачення шляхом таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілого ОСОБА_9 та інших осіб, за допомогою ножиць відкрив замок передньої пасажирської двері автомобіля , проник до нього та викрав металевий ящик червоного кольору з ключами та інструментами , вартістю 400 грн.
Після чого ОСОБА_4 , утримуючи викрадене майно при собі з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядившись на власний розсуд, чим заподіяв своїми умисними діями ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 400 грн.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України , як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна(крадіжка) вчинена повторно.
Дослідивши у ході судового слідства усі зібрані органом досудового розслідування докази, показання потерпілих , суд приходить до висновку, що пред`явлене обвинуваченому ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.2 ст.185 КК України не знайшло свого підтвердження з наступних підстав.
Допитаний в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 та ч.2 ст.185 КК України не визнав , пояснивши, що вказаних злочинів він не вчиняв та просив його виправдати. В подальшому від дачі показів в силу ст.63 Конституції України відмовився.
Потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що 24.06.2018 року він дізнався, що вночі напередодні було здійснено крадіжку із належного йому на праві власності автомобіля марки «Богдан», яка знаходилась біля під`їзду будинку по АДРЕСА_2 . Із автомобіля було викрадено куртку, мобільний телефон, автомагнітолу, автомобільний вогнегасник, автомобільну аптечку, знак аварійної зупинки та автомобільний трос. В подальшому йому працівники поліції повернули викрадене майна. Хто саме вчинив вказаний злочин йому не відомо. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.
Потерпілий ОСОБА_9 суду показав, що 24.06.2018 року йому повідомили, що із належного йому автомобіля марки «Газель», який був припаркований у дворі будинку по АДРЕСА_3 було здійснено крадіжку. Із салону автомобіля було викрадено металевий ящик із ключами та інструментами. В подальшому працівники поліції викрадене майно йому повернули. Хто здійснив крадіжку із автомобіля йому не відомо. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого він не має.
На підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінуємого йому злочину стороною обвинувачення надані докази, які безпосередньо досліджені судом в судовому засіданні, а саме:
Відповідно до витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань із кримінального провадження №0002422 24.06.2018року внесені відомості про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.
Відповідно до витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань із кримінального провадження №0002529 03.07.2018року внесені відомості про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.
Відповідно до протоколу від 24.06.2018року прийнято заяву від ОСОБА_8 , котрий просив прийняти міри до невстановленої особи, котра в період із 23.08.2018року 23 год.50 хв. по 24.06.2018р. 04год.25 хв. знаходячись за адресою м.Миколаїв вул.Шосейна,105 біля 4 під`їзду із автомобіля марки «Богдан» таємно викрала його майно , чим спричинила йому матеріальний збиток на суму 5580 грн.
Відповідно до протоколу огляду автомобіля від 24.06.2018 року та фототаблиці до нього проведено огляд на відкритій ділянці місцевості, котра розташована по АДРЕСА_2 в автомобілі марки «Богдан» сірого кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому , зі слів заявника було викрадено спеціальну куртку «Прометей», мобільний телефон марки, «Samsung GT S 6102» , автомобільну магнітолу марки «Pioneer», автомобільний вогнегасник порошковий , автомобільну аптечку , знак аварійної зупинки , автомобільний трос.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 24.06.2018 року та таблиці зображень із фотознімками оглянута ділянка місцевості розташована за одноповерховою будівлею за адресою АДРЕСА_2 , де напроти під`їзду виявлено сумку синього кольору, в котрій знаходились наступні речі: вогнегасник, аптечка, аварійний знак, та частина тросу автомобільного. А також там знаходився пакет білого кольору, в котрому виявлено магнітолу , панель від магнітофону, ліхтарик, ТВ приставка, автомобільний годинник, автомобільний ключ, годинник.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 24.06.2018 року та таблиці зображень із фотознімками в службовому кабінеті Заводського УВП ГУНП в Миколаївській області на столі оглянуто та вилучено наступні речі: куртку зеленого кольору з написом «Прометей», годинник із ремінцем чорного кольору та мобільний телефон. Перераховані речі добровільно видав ОСОБА_11 та пояснив, що вказані речі йому дав його знайомий ОСОБА_4 .
Вищевказані речі постановою від 02.07.2018 року визнані речовими доказами, долучені до матеріалів кримінального провадження та передані на зберігання потерпілому ОСОБА_8 відповідно до зберігальної розписки.
Відповідно до протоколу від 02.07.2018 року прийнято заяву від ОСОБА_9 , котрий просив прийняти міри до невідомої особи, котра 23.06.2018 року здійснила крадіжку інструментів з його автомобіля Газель» д.н.з. НОМЕР_2 .
Відповідно до протоколу огляду місця події від 02.07.2018 року та фотознімків до нього оглянуто ділянку місцевості, що розташована по вул. Шосейна,114 та вул. 9 Поперечна, де було оглянуто автомобіль марки «Газель» д.н.з НОМЕР_2 червоного кольору. Візуально оглянувши автомобіль було виявлено незначні пошкодження замку правої пасажирської передньої двері. В ході огляду нічого не вилучалось.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 06.07.2018 року за участю ОСОБА_4 оглянуто ділянку місцевості, що розташована за будинком №105 по вул. Шосейній в м.Миколаєві , в ході якого ОСОБА_4 показав на місце, де він сховав викрадене майно із автомобіля «Газель». Було виявлено металевий ящик червоного кольору, із інструментами, який був вилучений.
Відповідно до постанови від 09.07.2018року металевий ящик червоного кольору з ключами та інструментами визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження, а в подальшому передано під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_9 .
Відповідно до довідок , виданих приватним підприємцем Колесніковим вартість знаку аварійної зупинки складає 50 грн., автомобільного тросу 100 грн., автомобільної аптечки- 140 грн., автомобільного вогнегаснику- 150 грн. ,автомагнітоли-1200 грн., металевого ящику-400 грн.
Відповідно до протоколу від 02.07.2018року оглянуто наступні предмети: куртка із написом «Прометей», яку добровільно видав ОСОБА_11 та пояснив, що вказану куртку йому надав його товариш ОСОБА_12 , яку той викрав із автомобіля, мобільний телефон , автомобільну магнітолу, сумку синього кольору, в якій знаходяться автомобільний вогнегасник, автомобільна аптечка, знак аварійної зупинки, шматок автомобільного тросу.
Підстави для виправдання обвинуваченого:
Ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка ратифікована Україною і є частиною її національного законодавства, гарантує кожній людині при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення право на справедливий суд. Суд повинен відповідати вимогам незалежності та безсторонності.
Право кожного на справедливий розгляд його справи - дуже важлива складова статті 6 Конвенції. У пункті 1 статті 6 перелічуються елементи справедливого судочинства відповідно до європейської моделі права.
Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч. 3 п. 3 ст. 129 Конституції України, передбачено, що забезпечення доведеності вини є одним із конституційних принципів судочинства.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
При ухвалені вироку суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. «Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення» (пункт 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України»).
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року "Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя " визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до роз`яснень п.п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано. Вказано на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винуватість чи невинуватість особи, а всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного та коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Положеннями ст. 62 Конституції України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Мотиви з яких суд відкидає докази обвинувачення:
Стаття 84 КПК України регламентує - доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Відповідно до ст. 85 КПК України, докази є належними в разі, коли вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження. А також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, які визнаються, згідно ст. 86 КПК України допустимими, якщо вони отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.
Суд, дослідивши надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, давши їм оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено вини обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 та ч.2 ст.185 КК України.
Так, ч.1,ч.2 ст.185КК України передбачає відповідальність за крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинена повторно.
Об`єктивна сторона злочину проти власності полягає у викраденні.
Для наявності суб`єктивної сторони таємного викрадення чужого майна має бути встановлено, що особа діяла з прямим умислом, усвідомлюючи, що посягає на чужу власність, на яку він не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду.
Змістом умислу винного при крадіжці охоплюється його переконаність у тому, що викрадення ним майна здійснюється таємно від потерпілого або очевидців, за відсутності сторонніх осіб. Обов`язковою ознакою крадіжки є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета - збагатитися самому, або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.
Суспільна небезпечність даного злочину полягає в тому, що він порушує право громадян на власність та полягає у протиправному безоплатному вилученні чужого майна і оберненні його на користь винної особи, що завдає шкоди власникові.
При цьому під безоплатністю розуміється вилучення майна на користь винного без еквівалентної заміни, тобто без рівноцінного відшкодування вилучених матеріальних цінностей іншим майном, грошовими коштами або людською працею.
Корисливий мотив, як обов`язкова ознака, при вчинені злочинів проти власності полягає в прагненні винного протиправно обернути чуже майно на свою користь.
Таким чином, із суб`єктивної сторони таємне викрадення чужого майна полягає в наявності лише прямого умислу, де винна особа усвідомлює, що протиправно безоплатному вилучає чуже майна і обертає його на свою користь, чим завдає шкоди власникові.
Відповідно до вимог ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо і не може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, а згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав у судовому засіданні або які були отримані в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
На підставі вищевикладеного суд визнає недопустими докази рапорт інспектора патрульної поліції 2 роти 2 батальйону УПП в м.Миколаєві ОСОБА_13 від 24.06.2018р., на який посилається сторона обвинувачення як на підтвердження вини ОСОБА_4 показами свідка ОСОБА_11 .
Стороною обвинувачення не було забезпечено явку свідка ОСОБА_11 до суду, незважаючи на те, що судом неодноразово оголошувалась перерва для забезпечення явки вказаного свідка.
З цих же підстав є не допустимим доказом і наданий прокурором протокол огляду місця події від 24.06.2018 року , де речі добровільно видав ОСОБА_11 та пояснив, що вказані речі йому дав його знайомий ОСОБА_4 .
Наданий стороною обвинувачення протокол огляду місця події від 06.07.2018р., відповідно до якого ОСОБА_4 добровільно вказав на місце, де він сховав викрадене із автомобіля марки «Газель» майно ,як на підтвердження доказу вини обвинуваченого ОСОБА_4 є також недопустимим доказом, оскільки вказана процесуальна дія здійснена без залучення захисника обвинуваченому ОСОБА_4 , який на час скоєння кримінального правопорушення був неповнолітнім. Крім того, до вказаного протоколу додано фототаблицю із зображеннями, відповідно до якої не вбачається, що в ній приймав участь ОСОБА_4 .
Дослідженням наданого стороною обвинувачення протоколу огляду предмету від 02.07.2018р. судом встановлено, що отримані органом досудового розслідування речові докази: куртка «Прометей» , мобільний телефону марки «Samsung GT S 6102» від свідка ОСОБА_11 не оглядались та не опечатувалась відповідно до вимог ч. 5 ст. 237 КПК України, а за змістом протоколу огляду речей від 02.07.2018р. слідчий фактично провів впізнання речей та документів, без додержання вимог ст. ст. 229, 231 КПК України, а відтак вищезазначений доказ є недопустимим.
Зберігальні розписки потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є недопустимими доказами, оскільки вони є похідним доказом від протоколу огляду речей і документів, який визнаний недопустимим, через процесуальне порушення його складання.
Суд також визнає неналежними доказами долучені стороною обвинувачення довідки про вартість, видані приватним підприємцем ОСОБА_14 , оскільки в зазначених довідках не вказано дату їх видачі та найменування майна , яке оцінено, а лише зазначено його марку.
Інші , долучені стороною обвинувачення письмові докази: а саме протоколи прийняття заяв від потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , протоколи огляду автомобілів та протоколи огляду місця події , довідки про вартість викраденого майна суд вважає неналежними та недопустимими, оскільки вони не містять фактів та обставин, що мають значення у кримінальному провадженні та підлягають доказуванню та не підтверджують, що саме ОСОБА_4 здійснив викрадення майна з транспортних засобів, які належать потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
На підтвердження вини ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 та ч.2 ст.185 КК України прокурором долучено протокол огляду місця події від 24.06.2018р., постанову про визнання , долучення до справи речових доказів (пакету білого кольору із речами, не зазначеними в обвинувальному акту) від 13.07.2018року, та протокол огляду предмету від 13.07.2018року , рапорт інспектора ОСОБА_13 від 24.06.2018року , які взагалі не мають відношення до вказаного кримінального провадження.
Відповідно до вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до п.2 ч.1, ч.3 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
У відповідності до ч.1 ст.94 КПК України, зокрема, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Суд, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, проаналізувавши докази, зібрані на досудовому розслідуванні, за своїм внутрішнім переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, , керуючись законом, оцінюючи кожен із представлених доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку,що жоден з наданих стороною обвинувачення доказів беззаперечно не доводить вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 та ч.2 ст. 185 КК України.
Тому суд дійшов висновку, що обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.185 КК України необхідно виправдати на підставі п.2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.6 Конвенції Про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 6, 19, 32, 62 Конституції України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 17, 23, 84-89, 91-94, 98-99, 129, 223, 284, 370, 373, 374, 393, 395 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 КК України та ч.2 ст.185 КК України та виправдати його за недоведеності у їх вчиненні.
Речові докази по справі вважати переданими потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за належністю.
Міра запобіжного заходу ОСОБА_4 по кримінальному провадженню не обиралась.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити ОСОБА_4 та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1