Справа № 309/3087/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

01.03.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/545/20, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ :
Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 грудня 2019 року,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований у АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, не одружений, працюючий, у порядку ст. 89 КК України судимості не має,

визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 та ч. 2 ст. 194 КК України, та призначено йому покарання:
за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин;
за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки ;
за ч. 2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, якщо протягом визначеного судом іспитового строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_7 покладені такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце свого проживання у період з 21 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин наступного дня, який застосований ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2019 року, продовжено до набрання вироком законної сили, але не довше ніж до 05 лютого 2020 року.

Постановлено речові докази пожежне сміття, яке упаковано у спеціальні пакети № 3020637, № 3020640, № 3020638, № 3020639, № 3020641, запальничку, яка упакована у спеціальний пакет № 7064198 та матерчату сумку, яка упакована у спеціальний пакет № 4253819, які знаходиться на зберіганні у Хустському ВП ГУНП в Закарпатській області, - знищити.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави 14 601 (чотирнадцять тисяч шістсот один) гривень 93 копійки судових витрат за проведення експертиз.

Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

02 липня 2019 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в АДРЕСА_3 , у якому проживає ОСОБА_8 , під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, почав наносити останній удари руками по всіх ділянках тіла, від яких ОСОБА_8 впала з ліжка на підлогу, де ОСОБА_9 продовжуючи свої злочинні дії наніс їй ще декілька ударів по тулубу ногами взутими у черевики, в результаті чого спричинив потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді синців правої орбітальної ділянки, нижньої щелепи зліва та субконюктивальний крововилив в праве око, які згідно висновку експерта №103 від 19 липня 2019 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

05 липня 2019 року, приблизно о 4 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел направлений на умисне знищення чужого майна, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розбив вікно на вхідних дверях квартири АДРЕСА_4 , та проник до будинку, в якому проживає ОСОБА_8 , де за допомогою запальнички та зміненого світлого нафтопродукту (бензину, газу, дизельного палива) підпалив два ліжка. Після скоєного, ОСОБА_7 , вважаючи, що вчинив усі необхідні дії для умисного знищення чужого майна, зник з місця події, однак не довів свої злочинні дії до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки пожежу вдалось погасити пожежним.
05 липня 2019 року, приблизно о 16 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не припиняючи свої злочинні дії, маючи умисел направлений на умисне знищення чужого майна, з мотивів погрози потерпілій ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, забіг до квартири АДРЕСА_4 , де проживає ОСОБА_8 та погрожуючи підпалом будинку, за допомогою запальнички та зміненого світлого нафтопродукту (бензину, газу, дизельного палива), підпалив матраци на ліжках, у результаті чого відбулось загорання квартири будинку із внутрішньої сторони. Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 15/34 від 27 вересня 2019 року вартість ремонтно-будівельних робіт на відновлення квартири складає 46 048 гривень 00 копійок, а згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №11/537 від 29 серпня 2019 року та довідки спеціаліста оцінювача № 123 від 19 вересня 2019 року вартість пошкодженого внаслідок пожежі майна становить 35 454 гривні 28 копійок. Своїми діями ОСОБА_7 завдав потерпілим (власникам будинку) ОСОБА_8 та ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 81 502 гривні 28 копійок.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що вирок у частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є незаконним внаслідок м`якості, при цьому, фактичні обставини, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого не оспорює. Стверджує, що в ході судового розгляду вину обвинуваченого доведено повністю показами потерпілих, також дослідженими матеріалами кримінального провадження. Вказує на те, що ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину на початку судового розгляду не визнавав, однак у кінці судового розгляду вину визнав повністю та розкаявся, що викликає сумніви у його щирості та свідчить про намір обвинуваченого пом`якшити для себе покарання. Зазначає, що призначене покарання не сприятиме його меті-виправленню та запобіганню вчинення нових злочинів. Просить вирок у частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на на строк 160 (сто шістдесят) годин; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (пять) років ; за ч. 2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років; на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
У поданих запереченнях захисниця обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатка ОСОБА_11 , зазначає, що обвинувачений із потерпілими примирився, частково відшкодував завдану матеріальну шкоду та у вільний від роботи час допомагає потерпілій із ремонтними роботами. Вказує на те, що згідно даних характеристики за місцем проживання, що знаходиться в матеріалах справи обвинувачений характеризується з позитивної сторони, сусіди відгукуються щодо нього позитивно, щиро розкаявся у вчиненому, свою вину визнав повністю, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував завдану шкоду та має рішучий намір повністю відшкодувати завдану шкоду. Просить вирок залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності сторони захисту та потерпілих, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. При цьому береться до уваги, що: про час та місце розгляду апеляційної скарги вказані особи повідомлені відповідно до вимог закону; до початку розгляду кримінального провадження від потерпілих та сторони захисту не надходило заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін та відомостей про поважність причин їхньої неявки, а також те, що розгляд кримінального провадження апеляційним судом неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою сторони захисту.

Відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу.

Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.

Колегія суддів уважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин; ухвалений вирок містить істотні недоліки, зокрема, викладені у ньому висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Так, з матеріалів кримінального провадження убачається, що, дійшовши висновку про можливість розгляду кримінального провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_7 та дослідженням відомостей про його особу, місця знаходження речових доказів та вартості судових витрат за проведення експертиз, суд першої інстанції у порушення приписів ст. 349 КПК України не роз`яснив учасникам судового провадження прокурору, стороні захисту та потерпілим положення ч. 3 цієї статті, зокрема не з`ясовував, чи правильно розуміють ці особи зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також не роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, що в свою чергу підтверджується журналом судового засідання. При цьому, з журналу судового засідання також убачається, що під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції брали участь потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , однак у вироку не викладено пояснень та позиції потерпілих у кримінальному провадженні щодо інкримінованих ОСОБА_7 діянь.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що встановлений, як указується у вироку, судом першої інстанції, відповідно до ст. 349 КПК України, порядок дослідження доказів, що полягає лише у допиті обвинуваченого ОСОБА_7 та дослідженням відомостей про його особу, місця знаходження речових доказів та вартості судових витрат за проведення експертиз, та його роз`яснення сторонам кримінального провадження, - суперечить положенням вищевказаної статті кримінального процесуального закону, породжує обґрунтовані сумніви у розумінні обвинуваченим та потерпілими положень цієї норми процесуального закону.

З огляду на вказане, колегія суддів доводи прокурора про те, що вина обвинуваченого доведена також показами потерпілих, вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів обґрунтованими визнає доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину на початку судового розгляду не визнавав, однак у кінці судового розгляду кримінального провадження вину визнав повністю та розкаявся, що таке визнання вини викликає сумніви у його щирості та свідчить про намір обвинуваченого пом`якшити для себе покарання.

Такий порядок дослідження доказів судом першої інстанції, на переконання колегії суддів, свідчить про порушення судом приписів статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права особи на справедливий суд, а також права на захист.

З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 лише частково відшкодував завдані збитки потерпілим, зокрема потерпілій ОСОБА_10 передав 7.0 тисяч гривень. Судом не дана оцінка поясненням потерпілої ОСОБА_10 про те, що після підпалу будинок став непридатним для проживання, і у зв`язку з цим сім`я не має де проживати.

З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що ОСОБА_7 негативно характеризується за місцем проживання, зловживає спиртними напоями, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Судом також не дана належна оцінка обставині, що обтяжує покарання обвинуваченого скоєння діяння у стані алкогольного сп`яніння.

Вказане, на переконання, колегія суддів не свідчить про обґрунтованість висновків суду першої інстанції при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання із застосуванням щодо нього приписів ст.75 КК України.

Колегія суддів також вважає, що якщо під час нового розгляду кримінального провадження будуть підтверджені доводи сторони обвинувачення щодо м`якості призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то застосування щодо нього приписів ст. 75 КК України може бути розцінено як неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Указане вище також свідчить про неповноту при дослідженні пред`явлених стороною обвинувачення доказів, невідповідність викладених у вироку висновків фактичним обставинам кримінального провадження та про невмотивованість висновків суду, викладених в обвинувальному вироку щодо ОСОБА_7 .

Встановлені апеляційним судом та наведені вище обставини свідчать про те, що судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке колегія суддів апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження.

У зв`язку з наведеним, указані вище порушення вимог КПК України, які допустив суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , відповідно ст. ст. 412, 415 КПК України, колегія суддів вважає істотними, такими, що тягнуть скасування судового рішення із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Тому, апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню.

При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами обвинувачення та захисту доказам у їх сукупності і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав прокурор Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Вирок Тячівського районного суду від 05 грудня 2019 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 194 КК України ОСОБА_7 скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: