Єдиний унікальний номер 740/1990/20
Провадження № 1-кп/741/16/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 23 жовтня 2021 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001098 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , який тимчасово проживав у АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, який на утриманні нікого не має, ніде не працює, раніше судимого:

- 14 березня 2012 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на два роки;

- 16 серпня 2012 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки чотири місяці; на підставі ухвали Менського районного суду Чернігівської області від 26 липня 2013 року звільненого умовно-достроково (невідбутий строк один рік дев`ять днів);

- 30 жовтня 2014 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 2 ст.186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки чотири місяці, на підставі ухвали Менського районного суду Чернігівської області від 29 вересня 2017 року звільненого по відбуттю строку покарання;

- якого 24 березня 2020 року було затримано та якому у той же день було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Верін-Геташен Мартунінського району Республіки Вірменія, зареєстрованого у АДРЕСА_3 , який фактично мешкає у АДРЕСА_4 , громадянина України, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, у порядку ст. 89 КК України раніше не судимого,

за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

встановив:
26 серпня 2019 року близько 9 години 15 хвилин ОСОБА_5 , перебував на території Ніжинського центрального ринку по вул. Московська у м. Ніжин Чернігівської області, зайшов до торгівельного павільйону № 1, в якому здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_15 , маючи умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення, з корисливого мотиву, діяв повторно, скористався відсутністю власника товару ОСОБА_15 , таємно викрав жіночу сумочку, що належала ОСОБА_9 , в якій знаходились її мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J5 Prime», вартістю 2573,33 грн. та банківська картка доступу до кредитного рахунку АТ КБ «ПриватБанк», баланс якого складав 9000 грн., відкритого на ім`я потерпілої, та втік із місця вчинення злочину з викраденим. Отримавши можливість вільно розпоряджатись викраденим майном ОСОБА_5 у жіночій сумочці знайшов значення коду доступу до банківського рахунку та через банкомати здійснив зняття готівки в загальній сумі 8600 грн.

21 жовтня 2019 року близько 17 години ОСОБА_5 , з метою протиправного збагачення, з корисливого мотиву, мав умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки та бажав їх настання, переконався, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, таємно викрав велосипед марки «GT» моделі «Aggressor Expert», що був залишений ОСОБА_16 біля під`їзду № 4 багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 . ОСОБА_5 зник із місця вчинення кримінального правопорушення, заподіяв потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 9716,63 грн.

28 лютого 2020 року близько 15 години ОСОБА_5 , перебував поблизу торговельного кіоску «Тютюнові вироби», розташованого за адресою: вул. Незалежності, 12-в, м. Ніжин, Чернігівська область, в якому здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_17 , маючи умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення, з корисливого мотиву, діючи повторно, скориставшись тим, що продавець ОСОБА_13 вийшла з кіоску, проник до зазначеного торговельного приміщення, звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 5300 грн., що належать ОСОБА_17 , та мобільний телефон «Samsung Galaxy A 10s А107 2/3GB «SV-А 107FZBDSEK» BLUE», вартістю 3413,58 грн., що належить ОСОБА_13 , після чого втік із місця вчинення злочину з викраденим, отримавши можливість розпоряджатись ним на власний розсуд.

28 лютого 2020 року близько 20 години 30 хвилин ОСОБА_5 , маючи умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення, з корисливого мотиву, вступив у злочинну змову з ОСОБА_7 , спрямовану на викрадення велосипеду, заздалегідь визначивши ролі, зайшли до 3-го під`їзду будинку АДРЕСА_6 та піднялися на 5-й поверх будинку.

Продовжуючи реалізацію спільного умислу, діючи узгоджено, ОСОБА_18 зупинився на сходах між п`ятим та шостим поверхом, щоб у разі появи сторонніх осіб попередити співучасника з метою недопущення викриття їхніх дій, а ОСОБА_5 , діючи в межах спільного умислу, піднявся на шостий поверх і таємно викрав велосипед марки «Comanche TOMAHAWK COMP», що стояв без нагляду.

Спустившись по сходах на перший поверх, ОСОБА_5 зник на викраденому велосипеді з місця вчинення злочину, отримавши реальну можливість розпоряджатись викраденим, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 збитки в розмірі 9350 грн.

3 березня 2020 року о 3 годині 52 хвилини ОСОБА_5 , маючи умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення, з корисливого мотиву, вступив у злочинну змову з ОСОБА_7 , спрямовану на вчинення крадіжки, заздалегідь визначивши ролі між собою, діючи повторно підійшов до торговельного кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , в якому здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_17 .

Продовжуючи реалізацію спільно умислу, діючи узгоджено з ОСОБА_5 , ОСОБА_18 під приводом здійснення купівлі товару, імітуючи замкнені дверцята зовнішньої холодильної вітрини, попросив продавця ОСОБА_19 вийти з кіоску та відчинити дверцята самостійно.

У той час, коли продавець ОСОБА_19 вийшла з кіоску, ОСОБА_5 , залишаючись непоміченим продавцем, проник через незамкнені вхідні двері до зазначеного торговельного приміщення та таємно викрав грошові кошти в сумі 10 000 грн., що належать ОСОБА_17 . При спробі зникнути з місця події непоміченим протиправні дії ОСОБА_5 були викриті ОСОБА_19 . Усвідомлюючи, що спроба таємного викрадення чужого майна викрита продавцем, ОСОБА_5 , вийшовши за межі спільного, обумовленого з ОСОБА_20 умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, з викраденим втік із місця вчинення злочину, отримавши можливість розпоряджатись ним на власний розсуд. У подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_18 викрадені гроші поділили між собою.

ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав повністю вину у пред`явленому обвинуваченні по епізодах крадіжок сумки у потерпілої ОСОБА_9 , велосипедів у потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , визнав вину по епізоду крадіжки телефону у потерпілої ОСОБА_13 , частково визнав вину по епізодах крадіжок коштів із кіоску ОСОБА_17 , стверджував, що у обвинувальному акті невірно вказані суми викрадених коштів. ОСОБА_5 стверджував, що не згоден з кваліфікацією своїх дій по ч. 3 ст. 186 КК України, вважає, що 3 березня 2020 року вчинив крадіжку з кіоску.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 визнав вину у пред`явленому обвинуваченні, стверджував, що він щиро кається у скоєному, підтверджує, що у обвинувальному акті вірно викладені обставини злочинів за його участю. ОСОБА_7 просив суворо не карати, не направляти у місця позбавлення волі, зазначив, що він має хронічні захворювання, проходить лікування, перебуває під наглядом лікарів.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України підтверджується дослідженими по справі доказами, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка під час судового провадження пояснила, що у серпні 2019 року вона працювала продавцем на ринку, залишила своє робоче місце, пішла за кавою, сусіда по торговій точці просила наглядати за товаром. Коли повернулася, то виявила, що зникла її сумка, в якій зберігались телефон, паспорт, посвідчення водія, ключі від автомобіля та будинку. Свідки бачили ОСОБА_5 , який виходив з її сумкою. За допомогою телефону з кредитної картки було знято 8600 грн., телефон та кошти їй (потерпілій) не повернули. Невідомі особи підкинули у двір батьків документи на автомобіль та посвідчення водія;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який під час судового провадження пояснив, що 26 серпня 2019 року зранку відкрив магазин, пізніше прийшла дружина. Він (свідок) виявив, що відсутня сумочка дружини, його барсетка, телефони, два паспорти, посвідчення водія, ключі від квартир, магазинів. На початку листопада 2019 року у двір підкинули документи та ключі;

- заявою ОСОБА_15 від 26 серпня 2019 року, з якої вбачається, що у той же день із торгівельного павільйону невідомою особою було викрадено жіночу сумочку, мобільний телефон, ключі, кредитну картку, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія на його ім`я та ім`я дружини. Невідомі особи використали кредитну картку, зняли з неї кошти;

- висновком експерта № 698 від 3 вересня 2019 року, з якого вбачається, що ринкова вартість мобільного телефону «Samsung Galaxy J5 Prime» станом на 26 серпня 2019 року могла становити 2573,33 грн.;

- випискою по картці АТ КБ «ПриватБанк», яка належала ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з якої вбачається, що за період з 10 години 34 хвилин по 10 годину 45 хвилин 26 серпня 2019 року, було проведено дев`ять операцій по зняттю готівки з картки у банкоматах у м. Ніжині, по вул. Московська, 12, та вул. Марії Заньковецької, 4, на загальну суму 8600 грн.;

- показаннями потерпілого ОСОБА_14 , який під час судового провадження пояснив, що він за 17 000 грн. придбав велосипед марки «GT» моделі «Agressor Exspert» для племінника. 21 жовтня 2019 року племінник вперше покатався на велосипеді, близько 17 години залишив велосипед біля під`їзду будинку, звідки велосипед і був викрадений. Племіник розповів, що бачив, як невідома особа поїхала на його велосипеді. Збитки йому (потерпілому) не відшкодували;

- рапортом старшого інспектора-чергового Ніжинського ВП ГУНП України у Чернігівській області, з якого вбачаєтться, що 21 жовтня 2019 року заявник ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повідомив на службу 102 про крадіжку велосипеду марки «GT» моделі «Agressor Exspert»;

- протоколом огляду місця події від 21 жовтня 2019 року, з якого видно, що було оглянуто земельну ділянку, на якій ОСОБА_21 залишив велосиипед марки «GT» моделі «Agressor Exspert»;

- висновком експерта № 863 від 25 листопада 2019 року, з якого вбачається, що ринкова вартість велосиипеда марки «GT» моделі «Agressor Exspert», який був у використанні, станом на 21 жовтня 2019 року могла становити 9716,63 грн.;

- листом Повного товариства «Ломбард 24» ТОВ «Афінаж ЛТД» і КОМПАНІЯ», з якого видно, що до Товариства 15 листопада 2019 року надходив велосипед марки «GT» моделі «Agressor Exspert» від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На велосипед було звернено стягнення відповідно до умов договору надання фінансового кредиту ломбардом;

- показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який під час судового провадження пояснив, що 28 лютого 2020 року у нього викрали спортивний велосипед марки «Comanche TOMAHAWK COMP», який зберігався на майданчику шостого поверху біля ліфта у будинку, де він (потерпілий) проживає. Через місяць, у березні 2020 року, він (потерпілий) знайшов свій велосипед, який продавався через сайт «OLX». Після заяви у поліцію, йому повернули велосипед. ОСОБА_7 проживає на п`ятому поверсі цього ж будинку. У поліції ОСОБА_7 розповідав, що велосипед викрав інший чоловік. Із соціальної мережі йому (потерпілому) стало відомо, що ОСОБА_7 та особа, яка продавала належний йому ( ОСОБА_10 ) велосипед, є друзями;

- показаннями свідка ОСОБА_22 , який під час судового провадження пояснив, що знає ОСОБА_7 , так як навчався з ним в одній школі, проживав у одному будинку. ОСОБА_7 повідомив, що товариш продає велосипед. Він (свідок) їздив дивитися велосипед, який показував ОСОБА_5 та просив за нього 3000 грн., зійшлись на ціні 2500 грн. Обвинувачені ділили отримані кошти на підвищених тонах. У нього (свідка) був проведений обшук, в ході якого було вилучено придбаний ним велосипед;

- рапортом старшого інспектора-чергового Ніжинського ВП ГУНП України у Чернігівській області від 28 лютого 2020 року, з якого вбачаєтться, що заявник ОСОБА_10 повідомив на службу 102 про викрадення належного йому велосипеду марки «Comanche TOMAHAWK COMP», який зберігався на майданчику біля квартири;

- заявою потерпілого ОСОБА_10 від 28 лютого 2020 року, з якої видно, що у нього було викрадено велосипед у цей же день у період часу з 20 години 15 хвилин до 21 години 30 хвилин;

- протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього від 28 лютого 2020 року, з якого видно, що було оглянуто сходи та майданчик на шостому поверсі під`їзду № 3 у будинку, АДРЕСА_6 , виявлено відсутність велосипеду марки «Comanche TOMAHAWK COMP»;

- висновком експерта № 332 від 24 березня 2020 року, з якого вбачається, що ринкова вартість з урахуванням зносу велосиипеда марки «Comanche TOMAHAWK COMP», у робочому стані з незначними пошкодженнями станом на 28 лютого 2020 року могла становити 9350 грн.;

- скріншотами сторінок із соціальної мережі «Фейсбук», з яких вбачається, що ОСОБА_23 та ОСОБА_24 є друзями, надсилають один одному повідомлення, суть яких зводиться до того, щоб обмінятися телефонами, зустрітися з приводу придбання велосипеду марки «Comanche TOMAHAWK COMP»;

- протоколом обшуку від 3 квітня 2020 року, з якого видно, що його було проведено по місцю проживання ОСОБА_22 у АДРЕСА_8 . У ході обшуку було виявлено та вилучено велосипед марки «Comanche TOMAHAWK COMP»;

- протоколом огляду від 4 квітня 2020 року, з якого видно, що ОСОБА_10 впізнав свій велосипед за ознаками, які зазначив у протоколі додаткового допиту потерпілого від 2 квітня 2020 року;

- показаннями потерпілої ОСОБА_13 , яка під час судового провадження пояснила, що у лютому 2020 року вона працювала продавцем у торговельному кіоску «Тютюнові вироби», власником магазину є ОСОБА_17 26 лютого 2020 року вона (потерпіла) придбала новий мобільний телефон, 28 лютого 2020 року вийшла на роботу. Після 14 години привезли пиво у пляшках, які вона розміщала у холодильник, для цього виходила з приміщення магазину. Коли вона ( ОСОБА_13 ) зайшла у магазин, то виявила, що зникли гроші та її телефон. За пиво вона змушена була розрахуватися з каси, про що повідомила господаря магазину та свою напарницю, яка мала її змінити наступного дня. Від напарниці їй відомо, що 3 березня 2020 року після 3 години до магазину прийшли дівчина та хлопець, просили продати їм пиво з холодильника, який стояв поблизу кіоска. Хлопець повідомив напарниці, що не може відкрити двері холодильника. З метою продати пиво з холодильника ОСОБА_19 виходила з кіоску. Коли поверталась у кіоск, то їй на зустріч з кіоску вискочив хлопець та кинувся втікати. Коли зайшла у магазин, то виявила, що не стало грошей у касі;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , яка під час судового провадження пояснила, що 3 березня 2020 року вона працювала продавцем у торговельному кіоску «Тютюнові вироби». У той день було холодно, був сильний вітер, людей було мало. Близько 21 години до кіоску приходив ОСОБА_7 та придбав сигарети. Після опівночі ОСОБА_7 прийшов з дівчиною, просили продати пиво з холодильника, смикали двері холодильника. Двері холодильника не відкривалися, кнопка не спрацьовувала. Вона (свідок) накинула куртку, вийшла з кіоска, намагалася з`ясувати чому не відкривались двері холодильника. Коли поверталась у кіоск, то почула, що хлопнули двері кіоску. Вона (свідок) з відстані 1,5-2 м бачила, що з кіоску вискочив хлопець у сірій толстовці, став тікати у напрямку до ринку. Вона ( ОСОБА_19 ) звернула увагу на те, що у особи, яка утікала, права нога западала. Таксист повідомив їй, що ОСОБА_7 пішов у іншу сторону. Перебуваючи у кіоску вона (свідок) виявила, що зникли гроші, денна виручка, у сумі близько 10 000 грн. При проведенні слідчого експеременту ОСОБА_5 детально та добровільно все розповів та показав місце, звідки брав гроші;

- заявою потерпілої ОСОБА_13 від 3 березня 2020 року, з якої видно, що 28 лютого 2020 року невідомі особи проникли до кіоску, викрали її мобільний телефон «Samsung Galaxy A 10s А107 2/3GB «SV-А 107FZBDSEK» BLUE» та гроші з каси;

- копіями квитанцій, які надала потерпіла ОСОБА_13 , з яких видно, що 26 лютого 2020 року ОСОБА_13 придбала мобільний телефон «Samsung Galaxy A 10s А107 2/3GB «SV-А 107FZBDSEK» BLUE»;

- актом проведеного переобліку від 28 лютого 2020 року, з якого видно, що виявлено недостачу на суму 5 300 грн.;

- протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього від 3 березня 2020 року, з якого видно, що продавець ОСОБА_13 вказала місце, де знаходилась денна виручка;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26 березня 2020 року, з якого видно, що 28 лютого 2020 року у період з 14 по 15 годину вона (потерпіла ОСОБА_13 ) залишала приміщення кіоску на нетривалий час з метою виставити пиво до холодильника. Дверей до кіоску не замикала. Коли повернулась до кіоску, то виявила, що відсутній її телефон та гроші з каси;

- висновком експерта № 310 від 26 березня 2020 року, з якого вбачається, що ринкова вартість з урахуванням зносу мобільного телефону Samsung Galaxy A 10s А107 2/3GB «SV-А 107FZBDSEK» BLUE», дата виробництва якого січень 2020 року, без зарядного пристрою та навушників, який знаходився у технічно справному стані без механічних пошкоджень корпусу, станом на момент викрадення, 28 лютого 2020 року могла становити 3 413,58 грн.;

- заявою потерпілої ОСОБА_17 від 3 березня 2020 року з якої видно, що у той же день до торговельного кіоску проникла невідома особа та викрала близько 10 000 грн.;

- актом проведеного переобліку, з якого видно, що виявлено недостачу на суму 10 000 грн.;

- протоколами огляду речей від 17 березня 2020 року, з яких видно, що предметом огляду є оптичні диски, при відкритті яких виявили відеозаписи з кемер спостереження. У об`єктиві камер видно відкриту територію перехрестя вулиць Василівська та Франка, Б. Хмельницького та Незалежності у м. Ніжині, яка добре освітлена ліхтарями вуличного освітлення. Об`єктиви відеокамер у вказаному напрямку спрямовано під кутом, згори вниз. В об`єктивах відеокамер добре видно фасад будівлі магазину «Автозвук» та автомобіль служби таксі припаркований на стоянці, бічну стіну першого від перехрестя вулиць Незалежності та Б.Хмельницького торговельного кіоску. На відеозаписах в об`єктиві камер видно нечіткий силует людини, яка перебуває біля торговельних кіосків, що поблизу перехрестя вулиць Незалежності та Б.Хмельницького, потім силует людини, який виходить з темряви із-за дерева на відрізку території між парканом біля будівлі магазину «Автозвук» та тильною стіною першого від перехрестя вулиць Незалежності та Б.Хмельницького торговельного кіоску. Чоловік повертає праворуч та біжить паралельно стіні будівлі від торговельного кіоску на вул. Незалежності;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10 квітня 2020 року, з якого видно, що ОСОБА_5 у присутності свого захисника добровільно погодився та розповів про відомі йому обставини відкритого викрадення грошових коштів з торговельного кіоску «Тютюнові вироби». Після чого на місці показав як розвивались події 3 березня 2020 року. ОСОБА_5 після розповіді з дозволу продавця показав у приміщенні кіоску шлях, яким потрапив безпосередньо до кіоску, показав місце, де знаходились грошові кошти. ОСОБА_5 показав шлях, яким тікав з місця скоєння злочину у напрямку перехрестя вулиць Василівська та І.Франка.

Наведені докази суд ввважає належними, допустимими і достовірними, які у взаємовзв`язку є достатніми для визнання обвинувачених винними у вчиненні злочинів ОСОБА_7 по ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, а ОСОБА_5 по ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 в тій частині, що він та ОСОБА_7 домовились про вчинення крадіжки, а тому він не мав умислу на грабіж, суд визнає необґрунтованими так, як вони не знайшли свого підтвердження та спростовуються добутими по справі доказами, а саме показаннями самого ОСОБА_5 та протоколом проведення слідчого експерименту, з яких вбачається, що обвинувачений підтвердив, що втікав, коли продавець виявила факт крадіжки.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що суми викрадених ним коштів у обвинувальному акті завищені, суд оцінює критично, визнає їх як спосіб захисту та намагання пом`якшити своє становище.

Суд не має достатніх підстав для зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого з ч. 3 ст. 186 КК України, доводи ОСОБА_5 про те, що у нього не було умислу на грабіж не заслуговують на увагу.

Дослідивши дані, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 26 березня 2020 року за участю потерпілої ОСОБА_13 , суд не може визнати їх такими, що відповідають критеріям допустимості доказів.

Так, метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю потерпілої слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь потерпілої у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Шляхами досягнення мети слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Отримання від потерпілої відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України є документом.

Виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в ч. 1 ст. 95 КПК України, у системному зв`язку із ч. 2 ст. 84 цього Кодексу, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.

При проведенні слідчого експерименту участь потерпілої не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження (адже це є предметом допиту). Слідчий експеримент, здійснений у такій формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, має розцінюватися як повторний допит, що не може мати в суді доказового значення з огляду на ч. 4 ст. 95 КПК України, згідно з якою суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.

Аналіз протоколу слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_13 свідчить про те, що фактично під час проведення вказаної слідчої дії остання лише розповіла про події, які відбулися 28 лютого 2020 року без ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, тому суд розцінює такий слідчий експеримент як повторний допит, який не має доказового значення, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 95 КПК України.

Наданий стороною обвинувачення протокол огляду місця події від 3 березня 2020 року, відповідно до якого з торговельного кіоску було вилучено сліди папілярних узорів з поверхонь лотка, де знаходились гроші, та з поверхні стіни біля вхідних дверей, як на підтвердження доказу вини обвинуваченого ОСОБА_5 є недопустимим доказом, оскільки у протоколі не зазначено та не описані розміри цих слідів, їх кількість, чи копіювались сліди, якщо так, то за допомогою яких засобів, чи складалась таблиця. У протоколі не зазначено чи були сліди упаковані, до якого пакету, ким виготовленого, з якими номерами.

Стороною обвинувачення не було забезпечено явку понятих, які були присутні при проведенні огляду від 3 березня 2020 року, до суду, незважаючи на те, що судом неодноразово відкладались судові засідання.

Дослідженням наданої стороною обвинувачення постанови про призначення судової трасологічної експертизи від 25 березня 2020 року, судом встановлено, що для проведення експертизи експертам надаються дактилоскопічна карта на ім`я ОСОБА_5 , таблиця до протоколу огляду місця події зі слідами папілярних узорів, запакована до спеціального пакету із зазначенням номеру. Сторона обвинувачення не обгрунтувала появу у них таблиці зі слідами папілярних узорів, запакованих до спеціального пакету, а відтак вищезазначений доказ є недопустимим.

Висновок експерта № 17-1/955 від 1 квітня 2020 року є недопустимим доказом, оскільки він є похідним доказом від протоколу огляду місця події і документів, які визнані недопустимими через процесуальні порушення їх складання.

Надані стороною обвинувачення протоколи пред`явлення осіб для впізнання по фотознімкам від 4 та 15 березня 2020 року, відповідно до яких проводилось впізнання осіб на підтвердження вини обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є недопустимими доказами, оскільки у протоколах не зазначено сукупності ознак за якими свідок ОСОБА_19 впізнавала осіб.

Аналізуючи зібрані і досліджені в судовому провадженні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, дійсно мало місце, вони містять склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

Аналізуючи зібрані і досліджені в судовому провадженні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, дійсно мало місце, вони містять склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 винуваті у вчиненні даних кримінальних правопорушень, оскільки усвідомлювали суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачали їх суспільно-небезпечні наслідки і бажали їх настання.

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 підлягають покаранню за вчинені ними кримінальні правопорушення.

Суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , активне сприяння розкриттю злочину.

Суд визнає обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , рецидив злочинів.

Суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Судом не встановлено обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 .

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченим, суд враховує ступінь тяжкості та суспільну небезпечність вчинених кожним із них кримінальних правопорушень, умисну форму вини, особи винуватих, їх відношення до вчиненого злочину, характеристики обвинувачених за місцем проживання, їх вік, стан здоров`я, сімейне положення, соціальні зв`язки, обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченим, суд приймає до уваги їх характеризуючі дані і приходить до висновку про необхідність призначити їм покарання у виді позбавлення волі.

Суд не вбачає законних підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленого для такого виду покарання у Особливій частині кодексу.

ОСОБА_5 повинен відбувати призначену йому міру покарання.

Суд враховує особу ОСОБА_7 , обставини, що пом`якшують покарання, і приходить до висновку про те, що можливе його виправлення без відбування покарання.

ОСОБА_7 можливо звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком і покладанням на нього обов`язків.

Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 заявили цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, зазначили мотиви, обґрунтували їх.

Судом добуті докази винуватості ОСОБА_5 у вчиненні крадіжкок майна у потерпілих, заподіяння їм збитків.

ОСОБА_9 просила стягнути з обвинуваченого на її користь 11173,33 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, яка завдана викраденням телефону та грошових коштів.

ОСОБА_13 просила стягнути з обвинуваченого на її користь 3 413,58грн. на відшкодування матеріальної шкоди, яка завдана викраденням телефону.

ОСОБА_14 просив стягнути з обвинуваченого на його користь 9 716,63 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, яка завдана викраденням велосипеда.

Обвинувачений позовні вимоги не визнав повністю.

Аналізуючи добуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги потерпілих повністю обгрунтовані в частині стягнення матеріальної шкоди, а тому підлягають задоволенню.

Формулювання обвинувачення визнаного судом не доведеним:

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у наступному:

22 лютого 2020 року близько 00 години ОСОБА_5 перебував поблизу перехрестя вулиць Б.Хмельницького та Незалежності м. Ніжина Чернігівської області на майданчику позаду зупинки громадського транспорту «Механічний завод», помітив два припарковані поруч мопеди: 1) марки «Suzuki LETS II», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 7477,94 грн., що належить ОСОБА_11 , 2) марки «Suzuki ZZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 6741,65 грн., що належить ОСОБА_12 . Маючи єдиний умисел на незаконне заволодіння обома вказаними транспортними засобами, з метою протиправного збагачення, з корисливого мотиву, діючи повторно, всупереч волі власника перемістив мопед марки «Suzuki LETS II», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за межі майданчика та сховав його в чагарнику, чим вчинив незаконне заволодіння даним транспортним засобом. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 всупереч волі власника запустив двигун мопеда марки «Suzuki ZZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та поїхав на ньому з місця вчиненні злочину, чим вчинив незаконне заволодіння даним транспортним засобом.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортними засобами, вчинене повторно.

Дослідивши у ході судового слідства усі зібрані органом досудового розслідування докази, показання потерпілих, суд приходить до висновку, що пред`явлене обвинуваченому ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, не знайшло свого підтвердження з наступних підстав.

Допитаний у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК України не визнав, пояснив, що вказаного злочину він не вчиняв та просив його виправдати, зазначив, що з працівниками поліції у нього була угода, він (обвинувачений) був змушений себе оговорити. Працівники поліції у протоколі огляду місця події від 22 лютого 2020 року при вилучені не зазначили кількість слідів пальців рук, як вони були упаковані, у що поміщені, як опечатані, хто був понятими. А експерту надають уже таблицю зі слідами папілярних узорів, які упаковані у спеціальний пакет.

Потерпілий ОСОБА_12 суду дав показання, що 22 лютого 2020 року його племінник узяв у користування мопед, який залишив на стоянці. Мопед зі стоянки зник. В подальшому йому стало відомо, що мопед було викрадено. Мопед не повернули, збитки не відшкодували. Хто саме вчинив вказаний злочин йому не відомо.

Потерпіла ОСОБА_11 суду дала показання, що 22 лютого 2020 року близько 00 години поїхала на скутері у справах, зустрілась із сином, якому передала скутер. Скутери стояли біля прохідної заводу. В подальшому працівники поліції викрадене майно їй повернули. Скутер потребує ремонту.

На підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину стороною обвинувачення надані докази, які безпосередньо досліджені судом в судовому засіданні, а саме:

Відповідно до витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань із кримінального провадження № 0000227 від 22 лютого 2020 року внесені відомості про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 22 лютого 2020 року та фотознімків до нього оглянуто територію біля адміністративної будівлі Ніжинського механічного заводу, що розташована по вул. Б.Хмельницького, 37, де було виявлено у купі з гіллям скутер «Сузукі ZZ» з надписом LEV_V. З місця події вилучені сліди папілярних узорів з панелі скутера.

Підстави для виправдання обвинуваченого:

Ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка ратифікована Україною і є частиною її національного законодавства, гарантує кожній людині при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення право на справедливий суд. Суд повинен відповідати вимогам незалежності та безсторонності.

Право кожного на справедливий розгляд його справи - дуже важлива складова статті 6 Конвенції. У пункті 1 статті 6 перелічуються елементи справедливого судочинства відповідно до європейської моделі права.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 3 п. 3 ст. 129 Конституції України, передбачено, що забезпечення доведеності вини є одним із конституційних принципів судочинства.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

При ухвалені вироку суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14 серпня 2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11 липня 2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 pоку, «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. «Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення» (пункт 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України»).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року "Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя " визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до роз`яснень п.п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано. Вказано на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винуватість чи невинуватість особи, а всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного та коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Положеннями ст. 62 Конституції України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Мотиви з яких суд відкидає докази обвинувачення:

Стаття 84 КПК України регламентує - доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України, докази є належними в разі, коли вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження. А також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, які визнаються, згідно ст. 86 КПК України допустимими, якщо вони отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд, дослідивши надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, давши їм оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено вини обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Наданий на дослідження стороною обвинувачення протокол огляду місця події від 22 лютого 2020 року, з якого видно, що були вилучені сліди папілярних узорів з панелі скутера, є недопустимим доказом, оскільки у протоколі не зазначено та не описані розміри цих слідів, їх кількість, чи копіювались сліди, якщо так, то за допомогою яких засобів, чи складалась відповідна таблиця. У протоколі не зазначено чи були сліди упаковані, до якого пакету, ким виготовленого, з якими номерами.

Відповідно до наданої стороною обвинувачення постанови про призначення судової трасологічної експертизи від 25 березня 2020 року, судом встановлено, що для проведення експертизи експертам надаються дактилоскопічна карта на ім`я ОСОБА_5 , таблиця до протоколу огляду місця події зі слідами папілярних узорів, запакована до спеціального пакету із зазначенням номеру. Сторона обвинувачення не обгрунтувала появу у них таблиці зі слідами папілярних узорів, запакованих до спеціального пакету, а відтак вищезазначений доказ є недопустимим.

Висновок експерта № 17-1/954 від 2 квітня 2020 року є недопустимим доказом, оскільки він є похідним доказом від протоколу огляду місця події і документів, які визнані недопустимими через процесуальні порушення їх складання.

Інші долучені стороною обвинувачення письмові докази: а саме заяви потерпілих, рапорт старшого інспектора-чергового про надходження повідомлення про крадіжку двох скутерів, суд вважає неналежними та недопустимими, оскільки вони не містять фактів та обставин, що мають значення у кримінальному провадженні та підлягають доказуванню та не підтверджують, що саме ОСОБА_5 здійснив незаконне заволодіння транспортними засобами, які належать потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

На підтвердження вини ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, прокурором долучено постанову про визнання предмету речовим доказом, ухвалу про накладення арешту на майно, розписку потерпілої ОСОБА_11 про отримання скутера на зберігання, висновок експерта № 28 від 9 квітня 2020 року про визначення вартості скутерів, які не мають відношення до вказаного кримінального провадження.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч.3 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 1 ст. 94 КПК України, зокрема, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Суд, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, проаналізувавши докази, зібрані на досудовому розслідуванні, за своїм внутрішнім переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен із представлених доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що жоден з наданих стороною обвинувачення доказів беззаперечно не доводить вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Тому суд дійшов висновку, що обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України необхідно виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Витрати за проведення судовових товарознавчих експертиз в сумі 1 727,11 (471,03 + 628,04 + 628,04) грн. (по визначенню вартості телефонів ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , велосипеду ОСОБА_14 ) підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 .

Витрати за проведення судовової товарознавчої експертизи в сумі 628,04 грн. (по визначенню вартості велосипеду ОСОБА_10 ) підлягають стягненню з обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в рівних частинах.

Процесуальні витрати на проведення трасологічних та автотоварознавчої експертиз стягненню з ОСОБА_5 не підлягають, оскільки не мають доказового значення по даному кримінальному провадженню.

З метою запобігти спробам обвинуваченого ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування та суду в стадії виконання вироку, суд приходить до висновку про необхідність залишити йому запобіжний захід в вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання:

- за ч. 3 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк три роки;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк шість років.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без зміни з утриманням в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 24 березня 2020 року, зарахувавши цей період у строк відбуття покарння.

ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та виправдати його за недоведеності вини у його вчиненні.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк три роки;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покласти обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Строк випробування засудженому ОСОБА_7 рахувати з дня оголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_3 , 11 173,33 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_14 , РНОКПП НОМЕР_4 , 9 716,63 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_13 , РНОКПП НОМЕР_5 , 3 413,58 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Речові докази, а саме:

- велосипед марки «Comanche TOMAHAWK COMP», мопед марки «Suzuki LETS II», реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишити володільцям ОСОБА_10 та ОСОБА_11 для розпорядження;

- сліди папілярних узорів залишити на зберігання у матеріалах кримінального провадження.

Скасувати арешт накладений на мопед марки «Suzuki LETS II», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та велосипед марки «Comanche TOMAHAWK COMP».

Стягнути з ОСОБА_5 користь держави процесуальні витрати в сумі 1727 (одна тисяча сімсот двадцять сім) грн. 11 коп.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 628 (шістсот двадцять вісім) грн. 04 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга через Носівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору, а потерпілим надіслати.

Суддя ОСОБА_1