ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/8735/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/818/3565/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, без участі обвинуваченого ОСОБА_6 , за умови участі його захисника ОСОБА_7 , без участі інших учасників, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 19.11.2021 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою, до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою до 17.01.2022 року, включно.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції встановив існування ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які є підставою для запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 19.11.2021 року скасувати, змінити обвинуваченому запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції неповно проведено судовий розгляд, зокрема, суд першої інстанції визначив існування ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України без підтвердження доказами.

Вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки договору оренди квартири від 18.08.2021 року, відповідно до якого для ОСОБА_6 орендовано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає такі обставини свідчать про зменшення ризику переховування обвинуваченого від суду. Також вказує, що родичі обвинуваченого за місцем реєстрації в Туреччині, які матеріально забезпечені, мають змогу забезпечити проживання ОСОБА_9 на території м.Харкова.

Звертає увагу суду на те, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не містить вказівок на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у відповідному клопотанні. Суд першої інстанції в порушення вимог КПК самостійно визначив неможливість застосування біль м`якого запобіжного заходу та не зазначив обставини, які свідчать про його недостатність. Також зазначає про порушення прокурором вимог ст. 199 КПК України.

Крім того зазначає, що тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для тримання особи під вартою.

Також судом першої інстанції не було перевірено дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має можливість проживання на території Харкова, має батьків.

Вказує, що судом першої інстанції не вирішено питання про можливість визначення застави, з огляду на те, що потерпілого в даному кримінальному провадженні немає, а особа, якій він на думку обвинувачення умисно наносив тілесні ушкодження, претензій до нього не має.

Позиція учасників апеляційного провадження.

Захисник підтримав вимоги апеляційної скарги та просив задовольнити її в повному обсязі.

Прокурор до початку судового розгляду подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі, де також вказав, що заперечує проти її задоволення, вважає ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, врахувавши позицію прокурора викладену в заяві, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, який є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від до 15 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції в своєму рішенні.
Також суд враховує особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_6 не працює, не одружений, не має постійного місця проживання на територія м.Харкова та Харківської області, є громадянином іншої держави, що в свою чергу свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність законного джерела доходів, та свідчить про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України свідчить те, що свідки по даному кримінальному провадженню ще не допитані, що в свою чергу не спростовано доводами апеляційної скарги.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою, встановив, що з часу обрання запобіжного заходу не змінилися підстави для такого запобіжного заходу.

Такі висновки суду не є безпідставними з огляду на зміст обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_10 , який органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні дій спрямованих на протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме у тому, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння завдав кухонним ножем не менше шести ударів в життєво - важливі органи ОСОБА_11 , якому своєчасно було надано медичну допомогу.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Враховуючи фактичні обставини злочину, який інкримінується ОСОБА_10 , а саме проти життя та здоров`я особи, який є злочином підвищеної небезпеки для суспільства, колегії суддів вважає, що свідчить про наявний суспільний інтерес у цьому кримінальному провадженні, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, вчинити вплив на свідків, потерпілу або вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
За таких обставин, посилання апелянта на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, передбачених п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні, яким неможливо запобігти більш м`якими запобіжними заходами.
Доводи захисника щодо наявності договору оренди квартири від 18.08.2021 року для проживання обвинуваченого ОСОБА_9 , а також наявність у нього матеріально забезпечених родичі в Туреччині, як на підстави, що зменшують ризик переховування від суду, колегія суддів оцінює критично, оскільки матеріали провадження не мають відповідних доказів, окрім того договір оренди має тимчасовий характер, який не здатен запобігти ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Колегія суддів не бере до уваги доводи сторони захисту щодо недодержання прокурором вимог ст. 184, ст.199 КПК України під час складання клопотання про продовження строку тримання під вартою, оскільки апеляційним судом не встановлено таких недоліків.
Що стосується не зазначення в клопотанні прокурора обґрунтувань неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, хоча і заслуговують на увагу, проте на думку колегії апеляційного суду такий недолік було усунуто в судовому засіданні суду першої інстанції, де судом вивчалась можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, за результатами чого не знайшов свого підтвердження.
Доводи захисника щодо не дослідження судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме того, що він раніше не судимий, має можливість проживання на території Харкова, має батьків, колегія суддів до уваги не бере, оскільки судом першої інстанції враховані положення ст. 178 КПК України, крім того обставини на які посилається захисник не спростовують висновків суду щодо існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 ,178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Викладене свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги в цій частині.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_12 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 19.11.2021 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 17.01.2022 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4