ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/1418/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/315/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - на ухвалу
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

представника Збаразької ВК-63 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Мотивуючи прийняте рішення, суд вказав, що засуджена ОСОБА_7 не довела своє виправлення, а тому на даний час не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а також клопотання подано особою, яка відповідно до ч. 3 ст. 154 КВУ України не уповноважена на звернення з таким клопотанням до суду.

В апеляційній скарзі захисник засудженої ОСОБА_7 - ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2021 року та постановити нову, якою клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити. ОСОБА_7 звільнити умовно-достроково від відбування покарання на не відбутий строк. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення, що є однією з підстав, визначених ч. 2 ст. 81 КК України, для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Так, згідно з характеристикою ДУ Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) засуджена ОСОБА_7 характеризувалась посередньо, стягнень немає, дотримувалась встановлених правил поведінки та розпорядку дня. Режим тримання осіб, взятих під варту, не порушувала, вину в скоєному злочині визнала повністю, розкаюється у вчиненому. Вказує, що із 07 серпня 2021 року ОСОБА_7 відбуває покарання у Державній установі Збаразька виправна колонія (№63), де характеризується посередньо, працевлаштована швачкою, виконує роботу добросовісно, підтримує зв`язки з батьками. В апеляційній скарзі захисник посилається на Постанову Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 лютого 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», в якій визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчанням довів своє виправлення. Також, апелянт наголошує на правовій колізії застосування норм права між ч. 3 ст. 154 КВК України та ч. 1 ст. 539 КПК України відповідно до якої питання, що виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Вважає, що він як захисник мав право на звернення із клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженої, яка підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав і погодилась із клопотанням свого захисника про її розгляд у його відсутності, думку прокурора та представника виправної колонії, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги за її безпідставністю, перевіривши матеріали провадження і наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з`ясувала наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, суд належним чином дотримався даних вимог.

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Пунктами 2, 17, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі. Суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових чинників: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, які в сукупності доводять виправлення засудженого. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин. Так, сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання; виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; придбанням спеціальності; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, від уживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор; неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання. Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно корисній праці, систематичне виконання трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; внесення раціоналізаторських пропозицій і винахідницьких відкриттів; відсутність відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; виконання норм виробітку; ставлення до майна, знарядь виробництва; прагнення придбати спеціальність або підвищити кваліфікацію; відсутністю трудових порушень; суворе додержання правил охорони праці і правил техніки безпеки та інші.

Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_7 засуджена 24 травня 2021 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 303 із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, ч. 2 ст. 302 КК України та на підставі ч.1 ст. 70 КК України їй визначено остаточне покарання до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_7 обчислюється з дати фактичного затримання. Згідно із ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 10.05.2019 до 27.05.2019 та з 07.02.2020 до дня набрання вироком законної сили у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 07.02.2020 року та кінець строку 20.01.2022 року.

Відповідно до характеристики ДУ Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) від 10.06.2021, ОСОБА_7 07.02.2020 року доставлена до даної установи виконання покарань. За час затримання ОСОБА_7 характеризується посередньо. Режим тримання осіб взятих під варту не порушувала. Стягнення не накладались. Заохочення не оголошувались. Законні вимоги адміністрації виконує. Дотримується вимог санітарії та правил особистої гігієни, спальне місце підтримує в чистоті. На профілактичних обліках не перебуває. Суспільно корисні зв`язки підтримує шляхом отримання посилок, передач.

Відповідно до характеристики ДУ Збаразька виправна колонія (№63) від 07.09.2021 року, ОСОБА_7 прибула в дану установу 07.08.2021 року. За короткий період відбування покарання характеризується посередньо. Порушень режиму відбування покарання не допускає, заходи стягнень та заохочень не застосовувались. За характером тиха, спокійна, меланхолічна, заглиблена в себе, дещо замкнута. Стримана, віддалена від всіх, окрім найближчих людей. Є людиною дещо песимістичною, схильною перебільшувати неприємності, завжди розраховує тільки на власні сили. Образи не виказує назовні. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктна, віддає перевагу вузькому колу спілкування, друзів обирає обережно. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. У відношенні до адміністрації колонії стримана. Працевлаштована на швейному виробництві швачкою, у бригаді №11, до роботи відноситься задовільно. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. З метою поблажливого ставлення до себе приймає активну участь у виконанні робіт по благоустрою установи виконання покарань. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Відповідно до ст. 123 КВК України заходи виховного характеру, які проводяться в установі, відвідує несистемно та в якості слухача. Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», «Духовне відродження», «Творчість», «Фізкультура і спорт», до участі в яких відноситься задовільно. Відповідно до ст. 126 КВК України до навчання у Збаразькому навчальному-центрі №63 при установі та у вечірній Доброводівській ЗОШ I-III ст. очної форми навчання не залучалась, має вищу освіту. Відповідно до ст. 127 КВК України не приймає участь у роботі самодіяльних організацій відділення. Підтримує соціально корисні зв`язки на волі з матір`ю, ОСОБА_10 , та батьком, ОСОБА_7 , шляхом телефонних переговорів. Глобальною мережею Інтернет не користується. По особовій справі позову немає. Вину у скоєному злочині на судовому засіданні визнала. Однак, слідкуючи за поведінкою засудженої, каяття присутнє лише на словах, немає усвідомлення пагубності протиправної поведінки, суспільної небезпеки вчиненого злочину та наслідків скоєного, не готова до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.

Дослідивши характеристики особи засудженої ОСОБА_7 , колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до останньої не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Так, в матеріалах провадження відсутні такі ґрунтовні дані про поведінку засудженої та її особу, які свідчать про те, що процес виправлення в дійсності досяг тієї стадії, на якій відбування засудженою покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.

Також матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали подальше відбування покарання засудженою в ДУ «Збаразька виправна колонія (№63)» та в судовому засіданні апеляційного суду не наведені.

На думку колегії суддів, поведінка засудженої може свідчити лише про її намагання дотримуватися умов відбуття покарання, а не про сумлінність її поведінки, а наведені у заяві захисника та його апеляційній скарзі обставини не є у даному випадку достатніми для висновку про виправлення засудженої і наявність підстав для застосування умовно-дострокового звільнення.

При цьому колегія суддів враховує те, що відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку колегії суддів, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженої в установі виконання покарання.

Наведені захисником в апеляційній скарзі обставини аналогічні доводам його заяви про умовно-дострокове звільнення, які були в повній мірі перевірені та враховані як судом першої.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши сукупність доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що захисника ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 не уповноважений на звернення із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання до суду, оскільки згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Помилкове твердження місцевого суду щодо цього всупереч вимогам ч. 1 ст. 539 КПК України не є таким, що перешкодило розгляду справи по суті.

За таких обставин викладені в оскарженій ухвалі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 537, 539 КПК, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді