КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/5137/20 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4211/2021
Категорія: 331 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві, в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор», апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2021 року у кримінальному провадженні №0002962 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України

ОСОБА_8 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Канібадам Республіки Таджикістан, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2021 року задоволено клопотання прокурора та, зокрема обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою по 20 листопада 2021 року включно.
Таке рішення суд обґрунтував тим, що з огляду на стадію судового розгляду, тяжкість обвинувачення та покарання, яке загрожує ОСОБА_8 , з урахуванням усіх даних про його особу, в тому числі віку та стану здоров`я, а також наявних соціальних зв`язків, продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, яким може запобігти лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою та визначити заставу.

На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що прокурор не довів у суді, що застосування альтернативного запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , у тому числі у вигляді домашнього арешту чи застави, є недостатнім для запобігання ризикам, існування яких також прокурор не довів.
Зокрема, як вважає захисник, клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ґрунтується лише на припущеннях і посиланні на тяжкість злочину та настання події, до якої призвели начебто злочинні дії обвинуваченого, проте більше ніж за рік суд не розпочав судовий розгляд, не досліджував матеріали справи, не вирішував питання щодо допустимості чи належності доказів, на які посилається в клопотанні прокурор.
Захисник також зазначає, що суд не взяв до уваги фактичну відсутність ризиків, які не можуть беззмінно існувати у просторі та часі, не оцінив у сукупності вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, вік та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у томі числі наявність родини, репутацію та майновий стан. У цьому контексті захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_9 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, на утриманні має трьох малолітніх дітей, дружину та матір, яка потребує догляду через хвороби.

За позицією захисника обвинувачення ОСОБА_8 ґрунтується на достатньо суперечливих показаннях свідків та потерпілого, які в силу ст. 87 КПК України є недопустимими доказами, тому суд не міг встановити обґрунтованість підозри, а в провадженні взагалі немає доказів, які підтверджують або вказують на причетність ОСОБА_8 до вчинення того злочину, в якому його обвинувачують.
За таких обставин, як вважає захисник, подальше тримання ОСОБА_8 під вартою є неприпустимим, тому з огляду на те, що жоден ризик, передбачений ст. 177 КК України, прокурором не доведений і докази в цій частині суду не надані, прийняте судом рішення є незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційний розгляд проводиться в межах поданої апеляційної скарги.

Оскільки в даному провадженні апеляційна скарга подана лише захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , то лише щодо нього здійснюється перевірка оскаржуваної ухвали.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, а продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше попри презумпцію невинуватості, ніж правило поваги до особистої свободи.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника про наявність достатніх підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший є непереконливими.

З матеріалів провадження за апеляційною скаргою захисника вбачається, що Броварським міськрайонним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, а також ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які обвинувачуються у вчиненні низки злочинів.

Суд першої інстанції під час розгляду клопотання сторони обвинувачення щодо продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, з огляду на стадію судового розгляду, проаналізувавши дані про особу обвинуваченого та врахувавши тяжкість обвинувачення і можливого покарання у разі доведення його винуватості у висунутому обвинуваченні, дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду та незаконного впливу на потерпілих, які не зменшилися, і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, тому постановив ухвалу про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Перевіряючи твердження захисника про відсутність обґрунтованої підозри, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
За загальною практикою ЄСПЛ (зокрема, рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series А, № 182), термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції врахував наявність у цьому кримінальному провадженні обставин, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 можливо вчинив певний злочин, а більш детальну оцінку всім доказам суд зможе надати після їх безпосереднього дослідження на відповідній стадії судового розгляду.
Разом із цим, колегія суддів зауважує, що в межах цього апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а тому і не досліджує доводи сторони захисту про те, що в справі відсутні докази, які б доводили причетність ОСОБА_8 до протиправних дій, у вчиненні яких він обвинувачується.

Що стосується доводів захисника про недоведеність прокурором існування жодного ризику та неврахування судом усіх обставин, які передбачені ст. 178 КПК України, то колегія суддів визнає їх безпідставними.

Колегія суддів зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Що стосується ризику втечі обвинуваченого, то відповідно до практики ЄСПЛ такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а у рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_8 обвинувачення проти життя та здоров`я особи, яке має підвищений ступінь суспільної небезпеки; тяжкість покарання, яка загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим в інкримінованому особливо тяжкому кримінальному правопорушенні; всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, його стан здоров`я та соціальні зв`язки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений може переховуватися від суду, такий ризик не зменшивсі від часу обрання запобіжного заходу і виправдовує подальше його тримання під вартою.
Всупереч тверджень захисника, усі дані щодо особи обвинуваченого та його соціальних зв`язків були предметом дослідження суду, але таких, які б були достатнім стримуючим фактором його поведінки, не встановлено.

З огляду на те, що потерпілі у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитані, є обґрунтованим висновок суду про те, що з великою ймовірністю також існує ризик незаконного на них впливу. До того ж в суді потерпілі повідомили, що й на даний час побоюються за своє життя, що з огляду на фактичні обставини висунутого обвинувачення суд правильно взяв до уваги, вирішуючи клопотання прокурора.

За вказаних обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії, отже твердження захисника про протилежне є непереконливим.

Враховуючи наведене, висновок суду про наявність достатніх підстав на даній стадії судового розгляду для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та обґрунтованим.
Що стосується застави як альтернативного запобіжного заходу, то в даному випадку судом першої інстанції обґрунтовано, виходячи з вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначався.

За відсутності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів приймає рішення про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою по 20 листопада 2021 року включно - без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4