В И Р О К
іменем України

27 вересня 2021 року м.Снігурівка

справа № 485/634/21
провадження №1-кп/485/62/21

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянув у м.Снігурівка у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за №0000377 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Снігурівка Миколаївської області, громадянина України, українця, не військовозобов`язаного, з базовою середньою освітою, працюючого на посаді оглядача гідротехнічних об`єктів 5-го відділення каналів в Управлінні каналів річки Інгулець, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 , утриманців не маючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України (далі КК),
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 ,
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6
потерпіла ОСОБА_7 ,
представник уповноваженого органу з питань пробації у судове засідання не з`явився, суду надали заяву про розгляд справи у відсутність їх представника; відповідно до ч. 3 ст. 327 КПК, неприбуття в судове засідання представника уповноваженого органу з питань пробації, належним чином повідомленого про час і місце судового засідання, не перешкоджає судовому розгляду,

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

05 вересня 2020 року, близько 09:00 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21011» реєстраційний номер (далі р/н) НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_8 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 , робоча гальмівна система якого знаходилась в технічно несправному стані та стані часткової відмови, та ходова частина якого перебувала в технічно несправному, але працездатному стані, рухався по вулиці Центральній м.Снігурівка Миколаївської області, на ділянці дороги від Снігурівської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості в напрямку вулиці Сергія Єфремова, рухаючись у вказаному напрямку та доїжджаючи до Т-подібного перехрестя вул.Центральної із вул.Остапа Вишні (Пархоменка), розташованого напроти Снігурівської філії ВАТ ЕК «Миколаївобленерго», ОСОБА_3 не надав переваги у русі пішоходу ОСОБА_7 , яка рухалась по проїзній частині вул.Центральної в межах нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1. розділу 33 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) та дорожньою розміткою 1.14.1. розділу 34 ПДР України, справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу.
При цьому водій ОСОБА_3 своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним автомобіля «ВАЗ 21011» реєстраційний номер НОМЕР_1 , аж до повної його зупинки, у зв`язку з виникненням перешкоди для руху у вигляді пішохода, якого він об`єктивно спроможний був виявити та пропустити, внаслідок чого передньою правою частиною автомобілю допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 ..
В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.18.1. ПДР України, а саме
п.18.1. водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішнього мищелка лівої гомілки, що віднесено до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, тобто, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Частина статті КК, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
Кримінальний кодекс України

«1. Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, -
карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.»
Докази на підтвердження встановлених судом обставин
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 частково визнав вину та пояснив, що 05 вересня 2020 року близько 9.00 години, він рухався на автомобілі ВАЗ 21011, який перебуває у фактичному користуванні 7 років, разом з співмешканкою ОСОБА_4 та трьома дітьми. Посвідчення водія має з 2014 року. Рухався зі швидкістю 35-40 км/год. Асфальтне покриття було сухим. Напроти РЕСУ автомобілі стояли в 2 ряди, пішоходи стояли, потім він побачив як біжить пішохід, він не зреагував вчасно. Пішоходи перебігали дорогу, їх було двоє (чоловік та жінка). Він одразу зупинився, співмешканка викликала швидку, чоловік викликав поліцію. В автомобілі були справні гальма та рульове керування. Дорожня розмітка на тій ділянці була, але не чітка. Видимість пішоходів була обмеженою через велику кількість автомобілів з обох сторін дороги, в стані алкогольного сп`яніння не перебував, що підтверджується результатами Драгеру. Вину визнає частково, оскільки пішоходи перебігали дорогу, він вчинив ДТП з необережності, так як задивився на інший автомобіль, який рухався зі сторони ринку та припаркувалася біля РЕСУ, якби даного автомобіля не було, він встиг би загальмувати вчасно. Він не приймав участь у слідчому експерименті, оскільки його провели через 8 місяців. Матеріальну допомогу потерпілій не надав, через скрутне матеріальне становище. Потерпілу не відвідував у лікарні. Цивільний позов визнав в частині майнової шкоди повністю, в частині моральної шкоди частково в розмірі 5000 грн. В судових дебатах при призначені покарання поклався на розсуд суду.
Захисник у судових дебатах зазначила, що з показань ОСОБА_3 встановлено, що інший автомобіль, який виконував маневр закрив її підзахисному пішохідний перехід та видимість. Дане підтвердила у судовому засіданні і свідок ОСОБА_9 . Свідки та потерпіла ОСОБА_10 на досудовому слідстві пояснювали, що з лівої сторони стояв автомобіль і що за автомобілем не було видно руху автомобілів. За час слідства органи слідства не намагалися встановити, що це був за автомобіль. Вказує на те, що досудове слідство проведено з порушенням вимог КПК України, зокрема поверхово, однобічно та необ`єктивно. Невстановлені інші свідки, крім свідків сторони захисту та потерпілої. Звертає увагу суду на порушення потерпілою пунктів 4.10. та 4.14 б ПДР України. Вважала, що протокол слідчого експерименту є недопустимим доказам, оскільки суперечить показанням потерпілої та свідка даним під час досудового слідства так як, при проведенні слідчого експерименту не було вказано про інший автомобіль з правого боку, протокол слідчого експерименту не відповідає всім тим показанням, які потерпіла надавала під час слідства. Висновок технічної експертизи також вважала недопустимим доказом, оскільки проведено без усіх наявних матеріалів. Вважала, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України є недоведеною, тому просила суд закрити кримінальне провадження за ст.284 КПК України.

Прокурор у судових дебатах просила суд визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. Просила суд стягнути з обвинуваченого судові витрати, вирішити питання речових доказів.

Потерпіла у судових дебатах підтримала цивільний позов. При призначенні виду покарання обвинуваченому поклалась на розсуд суду.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_3 , визнав вину частково, його вина у вчиненні кримінального правопорушення в повному обсязі підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.
Показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка під час судового розгляду пояснила, що 05 вересня 2020 року, близько 9.00 години, вони з чоловіком разом переходили дорогу на нерегульованому пішохідному переході. Перед початком руху переконалась що це було безпечно, подивилась наліво потім направо. Вони переходили дорогу спокійно, автомобіль обвинуваченого їхав зліва. Чоловік йшов поруч з лівого боку від неї. Чоловік перший побачив автомобіль та почав відтягувати її назад, вона впала. Внаслідок ДТП вона отримала травму коліна- перелом колінної чашечки. Біля тижня лікувалась в Снігурівській лікарні, потім два тижня в Миколаївській лікарні. 17 вересня 2020 року їй зробили операцію, поставили пластину. Співмешканка обвинуваченого приходила до неї в лікарню пропонувала їй 500 грн на лікування, вона відмовилась.
Показаннями свідка ОСОБА_11 , який під час судового розгляду пояснив, що 05 вересня 2020 року, зранку, точного часу не пам`ятає, з дружиною йшли разом на ринок, біля РЕСУ почили переходити дорогу, жінка йшла трохи попереду нього на крок, зліва бачив автомобіль, який рухався далеко від них, коли побачив що на них їде автомобіль намагався схопити дружину за одяг, але не встиг, вона впала на капот, коліном вдарилась об бампер. Дорогу переходили спокійно. Поруч припаркованих автомобілів не було.
Показаннями свідка ОСОБА_4 , яка під час судового розгляду пояснила, що 05 вересня 2020 року о 9.00 годині їхали разом з співмешканцем- ОСОБА_3 та дітьми в бік ринку. Зі сторони РЕСу на дорогу вибігли пішоходи. Пішоходів було непомітно через іншу машину. З боку РЕСу в той час виїжджав автомобіль, який виконував маневр розвороту. Коли ОСОБА_3 побачив пішоходів то почав гальмувати. Вона викликала швидку, а чоловік потерпілої поліцію. Після ДТП були сліди гальм, автомобіль до виклику поліції залишався на місці. Вона одного разу приходила до потерпілої у лікарню.
З рапорту ст. інспектора-чергового СРПП Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області вбачається, що 05 вересня 2020 року о 09.24 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 05.09.2020 о 09.23 за адресою: Снігурівський район, м.Снігурівка, вул.Центральна. Заявник повідомив, що щойно авто марки ВАЗ 2101, д.н. НОМЕР_1 на пішохідному переході біля РЕСу збив його дружину. Авто на місці /т.1 а.п.115/. З рапорту ст. інспектора-чергового СРПП Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області вбачається, що 05.09.2020 о 11.36 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 05.09.2020 о 11.35 за адресою: Снігурівський район м.Снігурівка, вул.Центральна, ЦРБ потерпіла ОСОБА_7 доставлена ШМД у хірургічне відділення, діагноз перелом закритий наружнього нищелка голені, пояснення 05.09.2020 скоїв наїзд авто (дані не запам`ятала) на пішохідному переході /т.1 а.п.116/. Ці відомості 05 вересня 2020 року внесені до ЄРДР за №0000377, що стало підставою для початку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні /т.1 а.п.114/.
Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05 вересня 2020 року та відповідними схемами та фототаблицями до нього, в ході якого в присутності двох понятих, за похмурої погоди без опадів, було оглянуто перехрестя вул.Центральної-Пархоменко в м.Снігурівка Миколаївської області /т.1 а.п.117-130/.
Постановою про визнання речовими доказами та залучення їх до кримінального провадження від 05 вересня 2020 року, за якою автомобіль марки «ВАЗ 21011» р/н НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні /т.1 а.п.133/.
Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння та квитанцією до нього від 05.09.2020 року, відповідно до яких алкотестер «Драгер» показав результат 0,00% /т.1 а.п.137-139/.
Висновком експерта №601 від 30.09.2020 року, відповідно до якого на момент дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) рульове керування автомобіля «ВАЗ 21011» р/н НОМЕР_1 знаходилось в працездатному стані. В даній системі не виявлено невідповідностей технічним вимогам ПДР України та ДСТУ 3649:2010, які могли б вплинути на рух транспортного засобу. На момент ДТП ходова частина автомобіля «ВАЗ 21011» р/н НОМЕР_1 знаходилось в технічно несправному, але працездатному стані. На момент ДТП робоча гальмівна система автомобіля «ВАЗ 21011» р/н НОМЕР_1 знаходилась в технічно несправному стані та в стані часткової відмови. Стан ходової частини автомобіля не відповідав вимогам п.31.1.ПДР України та вимогам п.6.8.24 ДСТУ 3649:2010. Вищевказані технічні несправності ходової частини автомобіля «ВАЗ 21011» р/н НОМЕР_1 виникли до дорожньо-транспортної пригоди. Стан робочої гальмівної системи автомобіля не відповідав вимогам п.31.1. та п.31.4.1. «в» ПДР, а також не відповідав вимогам п.6.4.1. та п.6.4.2. ДСТУ 3649:2010. Вищевказані технічні несправності робочої гальмівної системи автомобіля «ВАЗ 21011» р/н НОМЕР_1 виникли до ДТП. Технічні несправності ходової частини та робочої гальмівної системи вказаного автомобіля водій міг виявити завчасно перед виїздом та при проведенні технічного обслуговування транспортного засобу. Причинний зв`язок між виявленими технічними несправностями ходової частини та робочої гальмівної системи «ВАЗ 21011» р/н НОМЕР_1 з настанням ДТП може бути встановлений при проведенні експертизи по дослідженню механізму та обставин даної дорожньо-транспортної пригоди /т.1 а.п.149-156/.
Висновком експерта №602 від 29.09.2020 року, відповідно до якого під час огляду автомобіля марки «ВАЗ 21011» р/н НОМЕР_1 не виявлено явних слідів контактної взаємодії даного транспортного засобу з тілом людини, при цьому слід вказати, що при відносно невеликих швидкостях руху та за відсутності інтенсивної контактної взаємодії, слідів цього контакту на частинах транспортного засобу могло не залишитись. Не представляється можливим однозначно та об`єктивно встановити де саме відносно меж проїзної частини дороги відбувся наїзд автомобіля марки «ВАЗ 21011» р/н НОМЕР_1 на пішохода (в цифровому значенні), по причинам вказаних у дослідницької частини даного висновку /т.1 а.п.161-165/.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 17 жовтня 2020 року та відповідними схемами та фототаблицями до нього, за участі свідка ОСОБА_11 , статистів та в присутності двох понятих. Так, в ході слідчого експерименту на поїзній частині вул.Центральної в м.Снігурівка Миколаївської області, в світлий час доби, у ясну сонячну погоду, без опадів відбулось відтворення обставин, за яких ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 /т.1 а.п.166-179/.
Постановою про визнання речовими доказами та залучення їх до кримінального провадження від 02 лютого 2021 року, за якою медичну картку стаціонарного хворого №6230/691, видану на ім`я ОСОБА_7 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні /т.1 а.п.202/.
Висновком експерта №205 від 30.12.2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 малися слідуючи тілесні ушкодження: закритий перелом зовнішнього мищелка лівої гомілки. Вказане тілесне ушкодження утворилося від дії тупого предмету. Через неповний опис характеристик тілесного ушкодження не представляєтеся можливим деталізувати характеристики травмуючого предмету, та по критерію тривалості розладу здоров`я відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості, так як при звичайному своєму перебігу спричиняє розлад здоров`я більше 21 дня. Через неповний опис характеристик тілесних ушкоджень в представлених мед.докуметах неможливо визначити давність його утворення, він може мати давність від декількох годин до декількох днів до поступлення в стаціонар. Не виключено, що вказане тілесне ушкодження могло утворитися в час та при умовах, вказаних в постанові та в мед.документах. В момент отримання вказаних тілесних ушкоджень потерпіла була повернута лівою половиною тіла відносно травмуючого предмету, вказати стояла, йшла чи бігла потерпіла в момент спричинення їй тілесних ушкоджень - неможливо /т.1 а.п.204-207/.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 11 квітня 2021 року та відповідними схемами та фототаблицями до нього, за участю потерпілої ОСОБА_7 та в присутності двох понятих. Так, в ході слідчого експерименту на поїзній частині вул.Центральної в м.Снігурівка Миколаївської області, в світлу пору доби, без опадів, з сухим дорожнім покриттям, відбулось відтворення обставин, за яких ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 /т.1 а.п.230-237/.
Висновком експерта №СЕ19/115-21/5165ІТ від 19.04.2021 року, відповідно до якого технічні несправності автомобіля «ВАЗ 21011» р/н НОМЕР_1 , не знаходяться в причинному зв`язку з ДТП з технічної точки зору. Належні дії водія автомобіля «ВАЗ 21011» р/н НОМЕР_1 регламентуються вимогами п.12.3., 12.4., 18.1. ПДР України. В діях водія автомобіля «ВАЗ 21011» р/н НОМЕР_1 вбачається невідповідність вимогам п.18.1. ПДР України. Водій автомобіля «ВАЗ 21011» р/н НОМЕР_1 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом застосуванням гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Дії водія автомобіля «ВАЗ 21011» р/н НОМЕР_1 , з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з ДТП /т.2 а.п.3-9/.
Вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.
Захисник ставить під сумнів допустимість протоколів проведення слідчого експерименту від 17 жовтня 2020 року за участю свідка ОСОБА_11 та 11 квітня 2021 року за участю потерпілої ОСОБА_7 , а також висновок технічної експертизи.
Проте такі твердження суд визнає неспроможними, оскільки слідчі експерименти за участю свідка ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_7 , проведено в рамках кримінального провадження та за участю двох понятих. Крім того, свідок ОСОБА_11 та потерпіла ОСОБА_7 надали аналогічні показання вже під час судового розгляду та були попереджені про кримінальну відповідальність.
Суд також не має сумнівів у належності та допустимості висновку експерта на підставі повідомлених обставин під час слідчих експериментів та інших доказів у кримінальному провадженні.
Твердження сторони захисту щодо порушення потерпілою як пішоходом пунктів 4.10. та 4.14 ПДР України є неспроможними, оскільки з досліджених під час судового розгляду доказів не встановлено, що пішохід ОСОБА_7 мала обмежену оглядовість з-за транспортного засобу та перебігала дорогу. Зокрема, як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 17 жовтня 2020 року під час проведення слідчого експерименту встановлено, що пішохід на момент ДТП рухався зі швидкістю 1,26 м/с та протоколу проведення слідчого експерименту від 11 квітня 2021 року під час проведення слідчого експерименту встановлено, що пішохід на момент ДТП рухався зі швидкістю 0,8 м/с.
Отже, підстав, передбачених ст. 284 КПК України, для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_3 не встановлено.
Таким чином, аналіз вищезазначених доказів дає підстави суду зробити висновок, що кожний доказ є належним, допустимим та достовірним. У сукупності всі вищезазначені докази є взаємопов`язаними та достатніми для висновку про те, що ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом, грубо порушив вимоги пункту 18.1. ПДР (водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека), що заподіяло тілесні ушкодження середньої тяжкості одній особі, та ці суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілій перебувають у прямому причинно-наслідкову зв`язку з порушеннями, допущеним обвинуваченим ОСОБА_3 ПДР України. Отже, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчинені ним кримінального правопорушення, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання
Обставин, які відповідно до ст. 66 КК пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , та які відповідно до п.4 ч.1 ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України підлягають доказуванню саме прокурором. У силу положень ст. 337 КПК суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися, оскільки це погіршить становище обвинуваченого ОСОБА_3 ..

Мотиви призначення покарання
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. ст.65-67 КК враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив нетяжкий злочин проти безпеки руху.
За місцем проживання ОСОБА_3 характеризується позитивно. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Відповідно до виробничої характеристики, ОСОБА_3 показав себе з позитивної сторони, є старанним працівником, ввічливий, комунікабельний, скромний, користується повагою серед колег /т.2 а.п.60/.
Згідно абз. 17 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно якої, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість клієнта, його спосіб життя, середній ризик небезпеки для суспільства, а також низький рівень вчинення повторного правопорушення, уповноважений орган з питань пробації вважає, що виправлення особи можливе без позбавлення волі. На думку органу пробації застосування соціально-виховних заходів, які необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення, а також запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, можливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю без ізоляції від суспільства /т.1 а.п.79-80/.
Суд приймає до відома, що обвинувачений ОСОБА_3 відповідно до довідки про судимість №10-16042021/48023 від 16.04.2021 року є не судимим /т.2 а.п.61/.
Отже, з урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, з урахуванням позитивної досудової доповіді, характеристики обвинуваченого за місцем проживання та місцем роботи, відсутності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе з призначенням йому основного покарання у виді обмеження волі та зі звільненням його на підставі ст.75 КК від відбування покарання з випробуванням з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК, як обов`язкових, оскільки суд дійшов висновку, що призначення такого покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Також ОСОБА_3 має бути призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухвалені вироку

Судом встановлено, що відносно обвинуваченого запобіжний захід не обирався.
Щодо цивільного позову
При розгляді цивільного позову ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд дійшов до таких висновків.
До суду разом з обвинувальним актом надійшов цивільний позов, 26 травня 2021 року ОСОБА_7 збільшила позовні вимоги та остаточно просила суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 32311, 72 грн та моральну шкоду в розмірі 100000 грн, усього 132311,72 грн /т.1 а.п.38-39/.
Позов мотивований тим, що позивач понесла витрати на лікування у розмірі 32311, 72 грн. ОСОБА_3 жодного разу не вибачився за свої дії, не відшкодував матеріальну шкоду. Внаслідок ДТП у позивача суттєво порушились життєві зв`язки, погіршився стан здоров`я, позивач відчувала тривалий біль, погіршився її нервово-психічний стан. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 100000 грн.
У судовому засіданні ОСОБА_7 підтримала заявлений цивільний позов. Пояснила, що вона працює у дитячому садку. Після ДТП не працювала півроку. В жовтні 2020 року їй зробили операцію на коліні, вставили пластину на все життя. На роботу вона вийшла у березні 2021 року. Постійно хвилюється, що через травму її можуть звільнити з роботи.
ОСОБА_3 цивільний позов у судовому засіданні визнав частково. Визнав в частині відшкодування матеріальної шкоди, в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.
Відповідно до ч.ч.1, 4, 5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 5).
Щодо позову в частині відшкодування матеріальної шкоди
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Позивачем на підтвердження понесених витрат на лікування надано: рахунок фактуру №608 від 16 вересня 2020 року на суму 21250 грн; товарний чек №7898 від 16 вересня 2020 року на суму 3908,26 грн; товарний чек №7902 від 16 вересня 2020 року на суму 287,03 грн; товарний чек №7901 від 16 вересня 2020 року на суму 1340,47 грн; товарний чек №7899 від 16 вересня 2020 року на суму 1606,50 грн; фіскальні чеки та квитанції, усього на загальну суму 32311, 72 грн.
Отже, з урахуванням того, що відповідач позов в частині матеріальної шкоди визнає, а позивач в свою чергу надала докази понесених витрат, суд вважає, що цивільний позов в цій частині підлягає задоволенню.
Що стосується відшкодування моральної шкоди
Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При визначенні розміру моральної шкоди, завданої потерпілій, суд враховує, що внаслідок вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, потерпіла ОСОБА_7 зазнала моральних страждань та була змушена змінити свій звичний спосіб життя, докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зазнала через тілесне ушкодження порушення психоемоційної сфери існування особистості, що перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності.
Враховуючи наведене, характер заподіяння моральної шкоди, характер і об`єм моральних страждань потерпілої, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню частково у розмірі 50000 грн.
На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню судові витрати на залучення експерта на загальну суму 3 922,80 грн.
Питання речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК.
Керуючись ст.ст. 124, 369-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.
В силу ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, що передбачені ч.1 ст. 76 КК України, а саме:
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 27 вересня 2021 року.
Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 32311,72 гривень (тридцять дві тисячі триста одинадцять гривень сімдесят дві копійки) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 82311,72 (вісімдесят дві тисячі триста одинадцять гривень сімдесят дві копійки) гривень.
В задоволенні решти частини цивільного позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення судових експертиз в сумі 3 922,80 грн (три тисячі дев`ятсот двадцять дві гривні вісімдесят копійок).
Речові докази:
-автомобіль марки «ВАЗ 21011» р/н НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого РЕВ АР Крим ДАІ ГУ МВС України, належить ОСОБА_8 та перебуває у користуванні ОСОБА_3 , який повернутий ОСОБА_3 під схоронну розписку вважати повернутим ОСОБА_3 ;
-медичну картку амбулаторного (стаціонарного) хворого №6230/691, видану на ім`я ОСОБА_7 , яка повернута та зберігається у КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», за адресою: вул.Корабелів,14В, м.Миколаїв Миколаївська область вважати повернутою КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги».
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Миколаївським апеляційним судом.
Обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1