05.11.2021
Справа №642/7406/21
Провадження № 1-кс/642/4200/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власників майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши винесене в кримінальному провадженні за №0000884 від 01.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України, клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -
В С Т А Н О В И В :
До суду звернувся прокурор Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 з клопотанням, в якому просить накласти арешт на будинок АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 якого на час звернення з клопотанням до суду зареєстроване за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія №4-302 від 25.08.2020, видана Другою Харківською міською державною нотаріальною конторою, за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину від 23.11.2011 №5-233, виданого Другою Харківською державною нотаріальною конторою, Дублікат серія №5-322 від 20.08.2014, виданий Другою Харківською державною нотаріальною конторою, шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаного будинку та розпоряджатися ним.
В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні старшого слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_8 перебуває кримінальне провадження №0000884 від 01.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч,2 ст.15 ч. 3 ст. 190 КК України, тобто замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого у великих розмірах.
Як зазначено у клопотанні, 31.10.2021 приблизно о 17.00 год. невстановлена особа шляхом обману намагалася заволодіти домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . Допитана у якості потерпілої ОСОБА_4 пояснила, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Дане домоволодіння було поділено за усною домовленістю між бабусею - ОСОБА_9 та її сестрою - ОСОБА_10 ще багато десятків років назад. Кожній по 1/2 будинку. Двір з будовами на земельній ділянці також був поділений. Після смерті ОСОБА_9 її спадкоємцями стали її батько - ОСОБА_11 та тітка - ОСОБА_7 (сестра її покійного батька), які склали усний договір відносно користування 1/2 вищевказаного будинку. ОСОБА_10 , як і ОСОБА_12 , які на той час мешкали разом, не заперечували щодо такого поділу будинку, будь яких скарг не мали, до суду чи до інших інстанцій з цього приводу не звертались. Відтоді з 2007 р. частка вищевказаного домоволодіння належала ОСОБА_10 та ОСОБА_12 по кожному усною домовленістю. Кожен з них самостійно розпоряджалися своєю часткою. Вищевказана садиба була поділена на 2 частини, між якими був зведений паркан. Жодного разу не виникало будь-яких непорозумінь з приводу такого поділу майна.
12.03.2009 ХМ БТІ було зроблено технічний паспорт на вказаний будинок відповідно креслення якого було поділено на квартиру АДРЕСА_3 , квартиру АДРЕСА_4 , квартиру АДРЕСА_5 . У житловому будинку ліг. «1-А» батько отримав наступні приміщення: передпокій 1-1, площею 7,4 кв.м, кухню 1-2 площею 5,6 кв.м, житлову кімнату 1-3. площею 17 кв.м. житлову кімнату 1-4 площею 16,7 кв.м, один водопровідний кран, ворота №2 та хвіртку №7. Усе не відповідає технічному плану під квартирою АДРЕСА_3 .
ОСОБА_7 отримала коридор 3-1 площею 3,4 кв.м, кухню 3-2, площею 10.3 кв.м, житлову кімнату 3-3, площею 8,9 кв.м., та відповідно технічному паспорту, квартира АДРЕСА_5 .
Все інше отримала ОСОБА_10 із ОСОБА_12 , квартири АДРЕСА_4 .
Її батько, ОСОБА_11 , належним чином турбувався про виділену йому частку, яка, як і все домоволодіння, погребувало необхідних витрат на його утримання. Так як сам будинок дуже старий. У 2013 ропі батьком було проведено каналізацію (копії документів додаються), яка підведена до його частки та побудований санвузол, якого при поділі в нас не було зовсім та їм необхідно було його побудувати. Проти проведення каналізації не заперечували власники інших часток будинку. На той час вона проживала в даній частці будинку разом із чоловіком, ОСОБА_13 та сином, ОСОБА_14 , 2012 р.н. Ними був зроблений ремонт. Вони зробили на даній частці всі умови для безпечного та комфортного проживання.
ОСОБА_7 також постійно наглядає за своєю часткою, займається благоустроєм, доглядає.
В 2016 році номер її батько, ОСОБА_11
25.08.2020 вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, де зазначено, що вона є спадкоємцем її батька - ОСОБА_11 .
Згідно витягу з Державного реєстру речових нрав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 1/4 будинку АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 .
На даний час вона мешкає у відведеній їй частці разом із чоловіком та двома синами, 2012 та 2019 років народження. Іншого житла в них немає, разом із ОСОБА_7 мешкають також її донька із чоловіком та її онукою, 2013 р.н.
ОСОБА_12 жодного разу не був у її частці будинку. Однак з вулиці видно величезну різницю між благоустроєм їх часток, приблизно останні три роки його місцезнаходження їм невідомо.
29.10.2021 в обідній час заявниці зателефонувала особа, яка представилась ОСОБА_15 , яка повідомила, що він є новим власником будинку. Також він повідомив, що придбав будинок за договором міни у ОСОБА_16 , та повідомив, що їм необхідно зустрітись та дещо обсудити.
31.10.2021 о 17.00 год. приїхав ОСОБА_17 і сказав, щоб заявниця відчиняла хвіртку, так як він приїхав до себе додому. Вона йому повідомила, що він придбав у ОСОБА_12 , та щоб йшов до його частки й жив, на що він відповів, що він вирішив жити у її частині, де мешкає вона. Вона йому сказала, що до себе його не впусте, а він сказав, щоб вона забирала своїх дітей і їхала, а якщо вона не хоче по доброму, то буде по іншому і він все одно заїде мешкати в його частину будинку.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 28.10.2021 у ПН ХМНО ОСОБА_6 було посвідчено договір міни ОСОБА_12 з ОСОБА_5 , а саме ОСОБА_12 передав ОСОБА_5 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 146,6 кв.м., житловою площею 105.1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок обмінюється на картину автора ОСОБА_18 , 2021 року, з доплатою у сумі 260 000,00 грн.
Вказаний правочин слідством ставиться під сумнів, оскільки ОСОБА_12 на даний час невстановлений та його позиція невідома, крім того останній з 29.09.1977 року перебуває на обліку як хворий психічними захворюваннями.
Допитана у якості потерпілої ОСОБА_7 надала аналогічні пояснення. ОСОБА_19 та ОСОБА_7 надали заяви про накладення арешту на будинок.
Враховуючи наведене, в діях невстановленої особи вбачається ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України, тобто замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого у великих розмірах.
На даний час існують підстави для накладення арешту на будинок шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження, оскільки здійснюється відчуження такого майна третім особам.
Наведене вказує на те, що, за відсутності арешту існує висока ймовірність подальшого відчуження квартири третім особам (в т.ч. добросовісним набувачам), чим буде суттєво ускладнено можливість захисту порушених інтересів потерпілого.
Відповідний будинок є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме предметом, на яке направлено скоєння злочину, у зв`язку з чим відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 К1ІК України та на нього може бути накладений арешт згідно ч. 3 ст. 170, ч. 10 ст.170 К1ІК України.
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.
Власник майна ОСОБА_4 прохала накласти арешт на вказане у клопотанні майно.
Власник майна ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що він набув частку у вказаному майні на законних підставах, арешт майна порушить його права, та є безпідставним.
Заслухавши пояснення прокурора, власників майна, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
В провадженні СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000884 від 01.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч,2 ст.15 ч. 3 ст. 190 КК України, тобто замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого у великих розмірах.
Право власності на частину будинку АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія №4-302 від 25.08.2020, видана Другою Харківською міською державною нотаріальною конторою, за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину від 23.11.2011 №5-233, виданого Другою Харківською державною нотаріальною конторою, Дублікат серія №5-322 від 20.08.2014, виданий Другою Харківською державною нотаріальною конторою.
Вказаний правочин між ОСОБА_5 та ОСОБА_12 слідством ставиться під сумнів, оскільки ОСОБА_12 на даний час невстановлений, крім того з 29.09.1977 перебуває на обліку як хворий психічними захворюваннями.
Стороною обвинувачення доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є предметом злочину, на яке направлено скоєння злочину, у зв`язку з чим відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 К1ІК України.
ОСОБА_19 та ОСОБА_7 надали заяви про накладення арешту на будинок.
Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 98 КПК України, речові докази - це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень слідчого судді.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом або доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України доведено слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абз. 1 ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання про накладення арешту на вказане майно шляхом заборони його розпорядження та відчуження підлягає задоволенню.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у такий спосіб арешту майна, слідчий суддя вважає доцільним, оскільки в даному випадку такий спосіб забезпечує запобіганню можливості передачі майна.

Обставини, викладені у клопотанні про накладення арешту на майно, надані слідчому судді окремі документи кримінального провадження з достатньою повнотою свідчать, що об`єкт нерухомості відповідає ознакам ст. 98 КПК України.

Враховуючи, що одним з завдань арешту майна у кримінальному провадженні є запобігання його відчуженню, виправданим є накладення арешту на зазначений будинок. Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови доведення, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 170-173, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомості, а саме: на будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , який на праві спільної часткової власності зареєстрований частина за ОСОБА_5 , частина за ОСОБА_4 , та частина за ОСОБА_7 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаного будинку та розпорядження ним.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні ухвали в той же строк з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.
Слідчий суддя ОСОБА_1