ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/6530/21 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/1902/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року м. Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2 ,

- суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
- секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційними скаргами представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.09.2021,-
В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000498 від 06.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

Накладено арешт на предмети, які були вилучені 09.09.2021 під час обшуку в автомобілі марки «MITSUBISHI PAJERO» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », яким керує ОСОБА_6 .

В решті клопотання відмовлено.

Місцем зберігання арештованого майна визначено камеру схову речових доказів СУ ГУНП в Харківській області.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді, 14.09.2021 прокурор відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотаннями в межах матеріалів кримінального провадження №0000498 від 06.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні СВ ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження за №0000498 від 06.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя послався на те, що вказане майно може бути використане як речовий доказ у кримінальному провадженні.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 та прокурор подали апеляційні скарги в яких просять скасувати ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.09.2021 та представник ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 просить зобов`язати прокурора та слідчого повернути вилучене майно власнику, а прокурор просить задовольнити клопотання в частині накладення арешту на мобільний телефон «Samsung» моделі «SM-G950FD» на 64 гб.

Апеляційні скарги обґрунтовують тим, що ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам КПК України.

Повідомлені належним чином про час та місце розгляду апеляції учасники справи до суду апеляційної інстанції не прибули.

Представник ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просив розглядати справу за їх відсутності.

26.10.2021 прокурор подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності.

За наведених вище обставин, враховуючи стислі строки, регламентовані ч. 2 ст. 422 КПК України, судова колегія вважає можливим розглянути апеляцію по суті, без учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце проведення апеляційного розгляду, так як в силу вимог ч. 4 ст. 405 КПК України дані обставини не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів судового провадження вбачається, що проводиться досудове слідство по кримінальному провадженню №0000498 від 06.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України (а. с. 1 - 7).

Також з клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України і може мати доказове значення у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Задовольнивши клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчий довів достатність підстав вважати, що вилучене майно є речовим доказом, має доказове значення для забезпечення кримінального провадження та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання в частині накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон «Samsung» моделі «SM-G950FD» на 64 гб., який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідчий суддя послався на те, що відповідно до ухвали слідчого судді від 01.09.2021 надано дозвіл на обшук з метою виявлення мобільних телефонів, за якими особи, причетні до скоєння кримінального правопорушення, спілкуються між собою, шляхом зняття копії інформації, що на них міститься, без їх вилучення.

Проте, вказаний мобільний телефон міг використовуватись для спілкування з іншими особами, причетними до скоєння кримінального правопорушення та в пам`яті мобільного телефону міститься інформація, яка може бути використана в кримінальному провадженні.

Судова колегія зазначає, що в даному випадку арешт на майно, яке вилучене (мобільні телефони), накладено саме як на носії інформації в електронному вигляді, тобто для зняття інформації та/або проведення відповідних експертиз.

Апеляційний суд враховує, що слідчий та прокурор не є експертами у вищезгаданій галузі.

Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням цього слідчий суддя, на думку колегії суддів, безпідставно проігнорував та не встановив належні правові підстави, передбачені ч. ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора про арешт майна, оскільки останнє відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та визнано речовими доказами.

При цьому, належить врахувати, що виходячи з обраної органом досудового розслідування кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364 КК України, існують достатні підстави вважати, що вищевказане майно є предметом кримінального правопорушення та могло зберегти на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказані обставини обумовлюють процесуальну необхідність арешту майна саме з метою його збереження, але у проміжок часу, який пов`язаний зі строком досудового розслідування, передбачений ст. 219 КПК України.

Відповідно до порядку, передбаченого ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів виходить з того що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині відмови накладення арешту та постановленням нової, якою клопотання прокурора задовольнити частково.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Відповідно до порядку, передбаченого ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд зазначає в ухвалі порядок її виконання.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.09.2021 щодо накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000498 скасувати в частині відмови в задоволенні клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон «Samsung» моделі «SM-G950FD» на 64 гб., який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановити в цій частині нову, якою накласти арешт тимчасово вилучене майно в ході обшуку в транспортному засобі «MITSUBISHI PAJERO» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », а саме: мобільний телефон «Samsung» моделі «SM-G950FD» на 64 гб., який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді