ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/401/22 Справа № 205/7910/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000506 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, незаміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючи за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 гривень.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винною в тому, що вона 11.08.2021 року близько 12:10 годин, перебуваючи в районі вул. Новоорловської у м. Дніпро, де побачила на землі біля будинку сліп-пакет, в якому знаходилась кристалічна порошкоподібна речовина бежевого кольору, яку остання ідентифікувала як психотропну речовину «метамфетамін», після чого у ОСОБА_8 виник кримінально-протиправний умисел на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту. Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_8 підняла вищезазначений сліп-пакет, в середині якого знаходилась кристалічна порошкоподібна речовина бежевого кольору та поклала у середній відділ свого рюкзака, який утримувала при собі, таким чином, ОСОБА_8 незаконно придбала та почала зберігати при собі психотропну речовину «метамфетамін» для особистого вживання без мети збуту. У подальшому, ОСОБА_8 , 11.08.2021 року близько 12 години 20 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Новоорловська, біля буд. 7, була зупинена працівниками поліції, якими на підставі ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію» була проведена поверхнева перевірка ОСОБА_8 під час якої було виявлено у середньому відділі рюкзака, який остання утримувала при собі, один сліп-пакет, в якому знаходилась кристалічна порошкоподібна речовина бежевого кольору. Після чого, в період часу з 13 години 30 хвилин по 13 годину 50 хвилин, за адресою: м. Дніпро, вул. Новоорловська, 7, на підставі ст. 237 Кримінального процесуального кодексу України слідчим був проведений огляд місця події, де ОСОБА_8 , в присутності двох понятих жіночої статі, добровільно видала співробітникам поліції з середнього відділу свого рюкзака, який утримувала при собі, один сліп-пакет, в якому знаходилась кристалічна порошкоподібна речовина бежевого кольору. Так, волога порошкоподібна речовина бежевого кольору масою 0,3254 г. містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін. Маса метамфетаміну складає 0,1905 г., що відповідно до таблиці «Невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000, перевищує невеликі розміри.
Умисні дії обвинуваченої ОСОБА_8 , які виразились у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, кваліфікуються за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить змінити вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2021 року, застосувавши до ОСОБА_8 вимоги ст.69 КК України і пом`якшити ОСОБА_8 покарання, призначивши його у вигляді штрафу в розмірі 8500 гривень.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що вищезазначений вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного ОСОБА_8 покарання її особі, який за своїм видом є явно несправедливим через суворість, оскільки остання повністю визнала свою вину раніше не судима та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена та її захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення даної апеляції.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, кваліфікація її дій та фактичні обставини кримінального провадження в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються. Захисником даний вирок оскаржується тільки в частині призначення покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Параграфом 1 глави 30 КПК України регламентовано порядок проведення спрощеного провадження щодо кримінальних проступків.
Як витікає з приписів ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Відповідно до ч.2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Апеляційним переглядом встановлено, що відповідно до обвинувального акта, складеного 10.09.2021 року прокурором Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 , ОСОБА_8 обвинувачується за ч.1 ст.309 КК України, у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту.
Як убачається з наданих матеріалів, обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 було розглянуто судом у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду і виклику учасників кримінального провадження у відповідності до вимог статей 381-382 КПК України, оскільки обставини, встановлені органом досудового розслідування, не оспорювалися обвинуваченою та її захисником, що підтверджується заявою від 10.09.2021 року, в якій обвинувачена ОСОБА_8 в присутності захисника адвоката ОСОБА_7 беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, зазначила про згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України, а також про згоду з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні (Т.1 а.п.8-9).
Таким чином, на думку колегії суддів судом першої інстанції вищевказані вимоги закону були дотримані.
Що ж стосується апеляційних доводів захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального проступку та особі обвинуваченої, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Конституційний суд України у рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути співмірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченій ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, незаміжня, має на утриманні неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, повне визнання обвинуваченою своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Тож, в даному випадку колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченій ОСОБА_8 можливо призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 309 КК України, а саме у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вважає, що при призначенні обвинуваченій покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані по особу ОСОБА_8 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для пом`якшення обвинуваченій покарання шляхом застосування ст..69 КК України, а саме призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 8500 гривень, колегія вважає безпідставними, оскільки судом у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4