ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 190/738/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3273/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 22 вересня 2021 року про відмову в задоволенні подання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволені спільного подання ДУ «Покровська виправна колонія (№17)» та спостережної комісії Ізюмської РДА Харківської області про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02.10.2017 року за ч.1 ст. 309, ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України.
Суд мотивував своє рішення тим, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання є передчасним.
Зазначено, що у своїй сукупності дані про особу засудженого та його поведінку, переважно свідчать про те, що позитивно він почав себе проявляти фактично лише з середини 2021 року, хоча в місцях позбавлення волі знаходиться з 01.12.2017 року, що свідчить про те, що засуджений пристосовується, позитивно почав себе проявляти лише перед відбуттям необхідної частини покарання для умовно-дострокового звільнення під час перебування в ДУ «Покровська виправна колонія (№17)», а до того не дуже добре зарекомендував себе, мав одне стягнення.
Також суд врахував, що засуджений вже був неодноразово засуджений, до ОСОБА_7 вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, однак після цього продовжив вчиняти нові кримінальні правопорушення, тричі звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак після цього знову вчиняв нові кримінальні правопорушення, останні кримінальні правопорушення вчинив в період відбування покарання з випробуванням.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою задовольнити клопотання про його умовно-дострокове звільнення.
Зазначає, що до роботи ставиться сумлінно, про що свідчать заохочення, які застосовувались до нього адміністрацією виправної колонії, приймає участь у проведенні виховних заходів, відвідує заняття з підготовки до звільнення.
Крім того зазначає, що він погасив позов у повному обсязі, що підтверджується доданою копією квитанції. Являється інвалідом третьої групи, отримує державну соціальну допомогу по інвалідності.
Звертає увагу, що після звільнення має місце проживання.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали провадження, колегія судів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
В той же час, відповідно до ч.2 ст. 81 КК України, обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.
За змістом зазначеної норми сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.
Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.
Крім того, у роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.
Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
З досліджених під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції даних встановлено наступне:
ОСОБА_7 раніше судимий:
- 21.02.2006 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185, ч.3 ст. 358, 70, 72 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 04.05.2006 року Довгінцевським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік;
- 29.11.2007 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 28.01.2010 року умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 8 днів;
- 24.05.2017 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік.
На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02.10.2017 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст. 309, ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, згідно зі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 24.05.2017 року та остаточно до відбуття призначено 4 роки позбавлення волі.
Початок строку 30.11.2017 року, кінець строку 30.11.2021 року.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 01.12.2017 року. За час тримання в Дніпровському слідчому ізоляторі (№3) характеризувався посередньо, режим тримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.
З 26.12.2017 року по 28.12.2020 року відбував покарання в Дніпровській виправній колонії (№ 89), характеризувався посередньо, допускав порушення встановленого вимог режиму тримання, за що мав одне дисциплінарне стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку. Заохочувався два рази.
28.12.2020 року прибув до Покровської виправної колонії (№17). Згідно характеристики від 30.08.2021 року зарекомендував себе позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений два рази. Добровільно залучається без оплати праці до робіт з благоустрою установи і прилеглої території, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, бере участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення», відвідує лекції правового характеру, інформаційні години. Являється інвалідом 2 групи.
Вину у вчиненому кримінальному правопорушенні під час розгляду судом кримінального провадження визнав повністю. За весь час відбування покарання мав 4 заохочення.
Разом з тим, з особової справи засудженого ОСОБА_7 вбачається наступне.
Згідно витягу з протоколу №22 від 04.12.2019р. засідання комісії виправної колонії ОСОБА_7 було відмовлено у застосуванні пільги (ст. 82 КК України), оскільки засуджений не став на шлях виправлення. (арк.28 частини ІІ особової справи)
Згідно витягу з протоколу №15 від 05.08.2020р. засідання комісії виправної колонії ОСОБА_7 було відмовлено у застосуванні пільги (ст. 81 КК України), оскільки він не довів свого виправлення. (арк. 46 частини ІІ особової справи)
27.11.2020 р. Ленінським районним судом м. Дніпропетровська засудженому було відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Разом з тим, з характеристики засудженого вбачається, що він неодноразово судимий за умисні тяжкі злочини, один раз звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, проте після цього продовжив вчиняти кримінальні правопорушення, тричі звільнявся від відбування покарання з випробуванням, проте після цього знову вчиняв кримінальні правопорушення, та вчинив новий умисний злочин в період відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення.
Колегія суддів наголошує, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Апеляційні доводи ОСОБА_7 про те, що він до роботи ставиться сумлінно, про що свідчать заохочення, які застосовувались до нього адміністрацією виправної колонії, приймає участь у проведенні виховних заходів, відвідує заняття з підготовки до звільнення, погасив позов у повному обсязі, що підтверджується доданою копією квитанції, являється інвалідом третьої групи, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо недоцільності його умовно-дострокового звільнення, враховуючи те, що засуджений раніше неодноразово судимий та звільнявся від відбування призначеного покарання з випробуванням, а також до нього застосовувалося умовно-дострокове звільнення, але він знову вчиняв нові умисні злочини, що свідчить про стійку антисоціальну поведінку засудженого та небажання ставати на шлях виправлення, у зв`язку з чим таке звільнення засудженого, на підставі ст.81 КК України, від відбування покарання не буде ефективним.
Внаслідок оцінки всіх перелічених вище обставин суд першої інстанції об`єктивно дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності всіх передбачених умов щодо засудженого, передбачених положеннями ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення та недоцільності і передчасності звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, оскільки позитивно він почав себе проявляти лише з середини 2021 року, перед відбуттям необхідної частини покарання для умовно-дострокового звільнення під час перебування в Покровській виправній колонії (№17), а до того характеризувався посередньо, мав одне дисциплінарне стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку.
За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо відмови у задоволенні подання, внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення нових злочинів, оскільки ОСОБА_7 неодноразово засуджувався за вчинення злочинів, та відсутності беззаперечних й переконливих підстав, на підставі яких можна зробити висновок про його виправлення, що підтверджується наведеними вище даними.
Отже, викладені в оскарженій ухвалі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає вірними оскільки вони ґрунтуються на ретельному дослідженні поведінки засудженого за весь час відбування ним покарання та зважаючи на усі вказані обставини в їх сукупності, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали за доводами апеляційної скарги та відмовляє у задоволенні апеляційної скарги засудженого.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 22 вересня 2021 року про відмову в задоволенні подання про умовно дострокове звільнення від відбування

покарання засудженого ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -
Судді: