Номер провадження 11-кп/816/92/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 березня 2020 року, відносно

ОСОБА_7 , громадянина України, не працюючого, одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 10.04.2019 року Сумським районним судом Сумської області за ст. 395, ч.1 ст. 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в яких:

- обвинувачений просив вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 березня 2020 року, скасувати, а матеріали кримінального провадження направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд;

- захисник просила вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 березня 2020 року, змінити, перекваліфікувавши дії її підзахисного ОСОБА_7 із ч.1 ст. 187 КК України на ч.2 ст. 186 КК України, та із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_7 відповідне покарання.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна окрім житла.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів за які засуджений ОСОБА_7 за цим вироком та вироком Сумського районного суду Сумської області від 10.04.2019 року, за яким ОСОБА_7 засуджений до 1 року 1 місяця позбавлення волі, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна окрім житла.

До набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 13.03.2020 року.

В строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк перебування його під вартою з 31.08.2018 року по 29.11.2018 року включно та з 07.03.2019 року по 12.03.2020 року включно.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений стверджував, що фактичні обставини справи судом першої інстанції встановлені не повно та підлягають повторному дослідженню. Переконаний, що його дії за ст. 187 КК України кваліфіковані судом не правильно. Звертав увагу, що покази потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 між собою не узгоджені. Вказував, що потерпілий ОСОБА_9 в ході досудового слідства надавав частково правдиві покази та в ході судового розгляду справи їх не змінював. Тоді як свідок ОСОБА_10 суду надала неправдиві покази, які спростовують покази потерпілого. Доказом цього, на переконання апелянта, є роздруківка дзвінків свідка в швидку допомогу.

Захисник ОСОБА_8 вирок суду вважала незаконним та необґрунтованим, таким, що винесений з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Апелянт переконана, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, злочину. Вважає, що ОСОБА_7 відносно потерпілого ОСОБА_9 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите заволодіння майном, яке не пов`язане із заподіянням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого.

Захисник вказувала, що факту заволодіння гаманцем ОСОБА_9 з грошовими коштами, обвинувачений не заперечував як не заперечував і суму викрадених грошей. Обвинувачений погоджувався з тим, що гаманець з грошима у потерпілого викрав відкрито, діставши його з кишені, після того як штовхнув потерпілого ззаду і той впав на землю. Також обвинувачений пояснював, що в ході заволодіння майном потерпілого жодного насильства, небезпечного для його життя чи здоров`я, відносно нього не вчиняв. Вказував, що потерпілий свідомості не втрачав та перебував в простому алкогольному сп`янінні, яке впливало на його розум, пам`ять і мову.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні легкі тілесні ушкодження садна темені справа, які утворилися у нього від дії тупого предмету з обмеженою поверхнею, що могли мати місце від удару ногою, пляшкою та подібним предметом.

Водночас, будь-які дані про ЧМТ та струс головного мозку у потерпілого відсутні, як і дані про те, що він звертався до лікарні за подальшою медичною допомогою. Тобто, на переконання сторони захисту, потерпілий отримав легкі тілесні ушкодження, які не потягли короткочасного розладу здоров`я і свідчать про неправдивість пояснень потерпілого в частині того, що він втрачав свідомість після нанесення йому удару обвинуваченим ОСОБА_7 . Запаморочення і відсутність пам`яті пояснюється станом алкогольного сп`яніння потерпілого.

Щодо пояснень свідка ОСОБА_10 , які суд виклав у вироку як доказ вини обвинуваченого, зокрема те, що свідок підійшла до потерпілого і він був без свідомості, то вони не відповідають дійсності, оскільки вона вказувала, що «.. в кінці серпня 2018 року неподалік кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в м. Суми по вул. Я.Мудрого, вона підійшла до чоловіка, який лежав на землі (потерпілого), в цей час він перебував у свідомості, оскільки вона з ним розмовляла та ставила йому запитання. На голові чоловіка вона бачила кров та травми». Також, свідок вказувала, що мова потерпілого була млява, він був у свідомості, причин того, чому він лежить на землі вона не знала.

На думку захисника, пояснення вказаного свідка, навпаки підтверджують пояснення обвинуваченого в частині того, що потерпілий після вчиненого відносно нього злочину падав на землю, перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак його свідомість втрачена не була.

З огляду на викладене, дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України кваліфіковані судом не правильно.

Інші учасники кримінального провадження - прокурор та потерпілий апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

На апеляційні скарги обвинуваченого та захисника прокурором подано заперечення в яких він просив вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 березня 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни, а подані на нього апеляційні скарги, без задоволення. Прокурор переконаний, що судом першої інстанції розгляд справи проведено повно та об`єктивно, дії обвинуваченого кваліфіковані правильно, а призначене йому покарання є справедливим.

Як встановлено судом першої інстанції 30.05.2018 року близько 16:00 год. ОСОБА_7 перебуваючи поряд із кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: м. Суми, вул. Ярослава Мудрого, 61 помітив, що у потерпілого ОСОБА_9 у гаманці лежить значна сума грошових коштів, якою він ОСОБА_7 вирішив заволодіти. Діючи умисно, відкрито, із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_9 ззаду та наніс один удар по голові потерпілого невстановленим предметом, від чого останній упав на землю та втратив свідомість. Зрозумівши, що ОСОБА_9 втратив свідомість, ОСОБА_7 витягнув із кишені штанів потерпілого гаманець із грошовими коштами у сумі 7900 грн., 900 злотих, які згідно довідки НБУ в перерахунку на національну валюту становить 6297, 52 грн. та 200 доларів США, які згідно довідки НБУ в перерахунку на національну валюту становить 5219, 88 грн., пенсійною карткою банку «Ощадбанк», паперовою іконкою « ОСОБА_11 », дисконтними картками магазинів «Віста» та «Еко Маркет». Гаманець, пенсійна картка банку «Ощадбанк», паперова іконка « ОСОБА_11 », дисконтні картки магазинів «Віста» та «Еко Маркет» матеріальної цінності для потерпілого не становлять. Загальна сума завданої потерпілому майнової шкоди становить 19417, 04 грн. З викраденим ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого який підтримав вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , та просив вирок суду першої інстанції змінити і пом`якшити йому покарання, думку прокурора, який проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника заперечив, просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені.

Зібрані досудовим слідством докази в сукупності, вказують на вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, а саме умисного нападу на ОСОБА_9 , із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого з метою заволодіння його майном, тобто вчиненні розбою, особою, яка раніше вчиняла розбій.

Так, в ході судового розгляду, та в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 свою провину у скоєному визнав частково. Пояснив, що з ОСОБА_9 до вчинення злочинних дій знайомим не був. Вказував, що дійсно 30.05.2018 року вживав з потерпілим ОСОБА_9 алкогольні напої в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в м. Суми, за які та відповідну закуску сплатив він, тобто ОСОБА_7 . Коли потерпілий відмовився від оплати певної частини витрат за алкогольні напої та закуску та намагався піти, штовхнув його та заволодів його гаманцем. Вважав, що насильства небезпечного для здоров`я потерпілого не вчиняв. Проти обсягу зазначеного в обвинувальному акті викраденого майна не заперечував.

Попри вказані пояснення обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановив, що незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.2 ст. 187 КК України, та вважаючи, що в його діях наявний склад зовсім іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, а саме відкритого заволодіння майном потерпілого, без заподіяння йому небезпечного для життя чи здоров`я насильства, вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України підтверджується поясненнями обвинуваченого, потерпілого, свідка та долученими до матеріалів кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснював, що 30.05.2018 року він зустрівся з ОСОБА_7 неподалік від кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » і за пропозицією останнього вони вирішили разом вжити алкогольні напої. Придбали в кафе алкогольний напій на закуску та згодом на літньому майданчику кафе почали їх вживати. Разом з ОСОБА_7 перебувала невідома жінка, яку він, тобто ОСОБА_9 , вважав за дружину ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_12 почав сваритись з жінкою, а він, тобто ОСОБА_9 , вирішив піти від них. В той момент коли він піднявся і позаду нього був лише ОСОБА_7 той вдарив його твердим предметом, вірогідно пляшкою, від чого він тратив свідомість. Прийшовши до тями виявив відсутність в лівій кишені свої брюк гаманця з грошима - гривнями, доларами та польськими злотими. Він впевнений, що ніхто крім ОСОБА_7 не міг нанести йому удар, оскільки інших людей в цей час на літній площадці кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не було. Сума грошових коштів, якими заволодів ОСОБА_7 складає 19417 грн., в подальшому до нього прибула особа молодого віку, яка представилась сином ОСОБА_7 та передала йому 4787 грн.

З дослідженого судом першої інстанції відеозапису з приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 30.05.2020 року встановлено, що обвинувачений, потерпілий та невідома жінка придбали алкогольний напій та їжу, що узгоджується з поясненнями потерпілого в цій частині (т. 2 а.с.62).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 01.08.2018 року та відеозапису вказаної слідчої дії, переглянутої судом першої інстанції, потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_7 як особу, яка із застосуванням фізичної сили заволоділа його гаманцем з грошима (т.2 а.с. 37-41).

Як вбачається з апеляційної скарги захисника, обвинувачений встановлені вище обставини, зокрема факт перебування обвинуваченого з потерпілим в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не заперечує.

Також, з власноруч складеної ОСОБА_7 01.06.2018 року заяви судом було встановлено, що ОСОБА_7 представникам ОВС передав гаманець, яким він заволодів 30.05.2018 року біля кафе «Мамина кулінарія» (т.2 а.с. 42).

Відповідно до протоколу пред`явлення речей та документів для впізнання потерпілий впізнав виданий ОСОБА_13 гаманець як такий, що належить йому та яким ОСОБА_7 заволодів 30.05.2018 року біля кафе «Мамина Кулінарія» (т.2 а.с. 43-45).

Вказаного ні обвинувачений ні його захисник також в своїх апеляційних скаргах не заперечували.

Щодо наступних подій, зокрема способу заволодіння обвинуваченим вказаним гаманцем потерпілого, з яким не погоджувались апелянти, вказуючи в своїх скаргах, що гаманець обвинувачений у потерпілого викрав хоч і відкрито, однак без застосування відносно потерпілого насильства небезпечного для його здоров`я чи життя, тобто лише його штовхнув і той впав на землю, після чого з його штанів обвинувачений витягнув гаманець, та що, потерпілий після падіння свідомості не втрачав, то колегією суддів встановлено наступне.

Так, з протоколу проведення слідчого експерименту та відеозапису вказаної слідчої дії, дослідженої судом першої інстанції, встановлено, що потерпілий ОСОБА_9 продемонстрував місце біля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на якому він вживав алкогольні напої разом з ОСОБА_7 , місце нанесення йому удару ззаду по голові, місця падіння на землю та перебування деякий час без свідомості та виявлення після цього зникнення гаманця (т.2 а.с. 89-92, 94).

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що в кінці травня 2018 року біля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » вона побачила чоловіка, який був на землі обличчям вниз та голова була в крові від травми. Кров також була на землі коло голови потерпілого. Оскільки, чоловік був без свідомості, за допомогою сторонньої особи допомогла потерпілому підвестись та зі свого телефону викликала швидку медичну допомогу. В подальшому потерпілому надавалась медична допомога та працівники поліції через її звернення до швидкої медичної допомоги з її телефонного номеру, встановили її особу.

Вказані пояснення свідка захисник та обвинувачений вважали не правильно викладеними судом, оскільки на їх переконання, свідок вказувала, що «.. в кінці серпня 2018 року неподалік кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в м. Суми по вул. Я.Мудрого, вона підійшла до чоловіка, який лежав на землі (потерпілого), в цей час він перебував у свідомості, оскільки вона з ним розмовляла та ставила йому запитання. На голові чоловіка вона бачила кров та травми». Також, свідок вказувала, що мова потерпілого була млява, він був у свідомості, причин того, чому він лежить на землі вона не знала. З огляду на це захисник вважала, що такі пояснення навпаки підтверджують пояснення обвинуваченого в частині того, що потерпілий після вчиненого відносно нього злочину падав на землю, перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак його свідомість втрачена не була.

З метою об`єктивного та повного з`ясування вказаних обставин, колегією суддів, під час підготовки до апеляційного розгляду, було перевірено звукозапис судового засідання від 12.03.2020 року та встановлено наступне.

Так, допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_10 , в частині того чи був чоловік у свідомості чи без неї, що ставить під сумнів захисник, вказувала, що вона бачила як на асфальті лежав чоловік з розбитою головою, вона до нього підійшла щоб надати допомогу. На запитання прокурора в якому стані був потерпілий, свідок зазначила «… коли вона вийшла із-за кутка, чоловік опритомнів, видно було, що людина була дещо розсіяна, погано себе почувала, на затилку в чоловіка була кров та трішки крові було на асфальті. Потім підійшов чоловік допомогти і сказав щоб вона викликала швидку, що вона і зробила». На уточнююче питання прокурора щодо того, що чоловік був без свідомості, свідок відповіла, що скоріш за все, оскільки коли вона до нього підійшла в нього був тьмяний розум і запаморочення. На запитання захисника, чи розмовляла вона з потерпілим, свідок відповіла, що запитувала в нього як він себе почуває. Також, свідок підтвердила суду, що чоловік лежав на землі, без руху, що і дало їй підстави думати що він непритомний, коли допомагала йому встати, то він дійсно почав з нею розмовляти, однак мова його була змазана.

Аналізуючи викладене, колегія суддів не встановила підстав визнати покази свідка неналежним доказом вини обвинуваченого, як на тому наголошував останній в своїй апеляційній скарзі, та підстав для того, щоб погодитись з доводами захисника в частині не правильно викладеного судом змісту пояснень свідка, оскільки хоч потерпілий зі свідком і розмовляв, однак, це було після того, як вона до нього підійшла і допомагала підвестись, тобто коли чоловік почав приходити до тями. При цьому свідок чітко вказала, що візуально вона бачила у чоловіка ушкодження голови, кров на потилиці, ознаки запаморочення, змазану мову та «розсіяність». На запитання захисника та обвинуваченого чи був потерпілий в стані алкогольного сп`яніння, свідок відповіла тим, що на це уваги не звертала.

З висновку судово-медичної експертизи встановлено, що потерпілий ОСОБА_9 був оглянутий лікарем бригади швидкої медичної допомоги та йому встановлено діагноз « ОСОБА_14 темені справа». Відповідно до вказаного висновку ушкодження утворилось від дії тупого предмету з обмеженою поверхнею, про що свідчить характер ушкодження. У вказаному тілесному ушкодженні не відобразились ідентифікуючи ознаки травмуючого предмету та могло виникнути внаслідок нанесення удару ногою, пляшкою та подібним предметом. Утворення зазначеного ушкодження внаслідок падіння з вертикального положення на площину малоймовірно, враховуючи його характер та локалізацію. Описане тілесне ушкодження кваліфікується як легке тілесне ушкодження (т.2 а.с. 34).

Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи характер та локалізація тілесного ушкодження в ділянці голови ОСОБА_9 може відповідати механізму його виникнення, продемонстрованому ним в ході проведення слідчого експерименту (т.2 а.с. 94).

Вказані докази були повно, всебічно та об`єктивно оцінені судом першої інстанції з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, а пояснення свідка та потерпілого, попри доводи апелянтів, послідовні, узгоджені між собою та не суперечили один одному, внаслідок чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Щодо доводів захисника про те, що покази потерпілого про втрату ним свідомості, неправдиві, оскільки в нього не встановлено ЧМТ, то їх колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на їх необґрунтованість.

Щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України, як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, з кваліфікуючою ознакою - вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, а не за ч.2 ст. 186 КК України, як грабіж, який поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, на чому наголошували апелянти, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, грабіж це відкрите викрадення чужого майна, тобто таке, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину.

Відповідно до ч. 2 ст. 186 КК України грабіж може бути поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, слід розуміти заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не призвело до короткочасного розладу здоров`я або короткочасної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій.

Водночас розбій це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. При цьому, напад може бути як відкритим, так і таємним (наприклад, нанесення удару потерпілому із-за спини). За цією ознакою розбій відрізняється, з одного боку, від крадіжки, з іншого, - від грабежу.

Щодо насильства, яке слід вважати небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, то під ним слід розуміти заподіяння такій особі легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння (насильство, що призвело до втрати свідомості).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України кваліфіковані правильно, оскільки на підставі пояснень потерпілого висновків судово-медичних експертиз, пояснень свідка ОСОБА_10 судом достовірно встановлено, що на потерпілого був скоєний раптовий напад поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я від якого він втратив свідомість, сторонніми особами було викликана швидка медична допомога, в результаті застосування насильства він отримав тілесні ушкодження, які за висновком судової медичної експертизи кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження. Напад був скоєний з метою заволодіння майном потерпілої особи, а саме - гаманцем з грошовими коштами.

Враховуючи викладене та з урахуванням обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 повністю доведена і його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст.187 КК України, так як він, з метою заволодіння чужим майном, здійснив на потерпілого напад, поєднаний із насильством, небезпечним для його життя чи здоров`я.

Разом з тим, з урахуванням того, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 частково суперечать фактичним обставинам та доказам по справі і не повністю з ними узгоджуються, колегія суддів вказану поведінку обвинуваченого вважає такою, що спрямована на зменшення своєї вини за скоєнні дії та розцінює поведінку обвинуваченого як дозволений йому законом спосіб захисту.

Щодо виду та міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз?яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати вимоги й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст.ст. 50, 65, 66 та 67 КК України. Так, як пом`якшуючі покарання обставини, суд врахував часткове визнання ОСОБА_7 своєї провини та часткове відшкодування потерпілому завданих збитків. Обставин, які б обтяжували покарання суд не встановив. Як характеризуючі особу обвинуваченого дані суд врахував те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, не працює, на обліках в наркологічному диспансері та у лікаря-психіатра не перебуває.

Також, суд правильно звернув увагу і на те, що у 2010 році ОСОБА_7 був засуджений за скоєння злочину передбаченого ч.3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, після відбуття покарання вчинив не тільки розбій, за який він засуджується за цим вироком, а і інші злочини, за які він був засуджений за вироком Сумського районного суду від 24.05.2018 року .

З огляду на викладене та з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що необхідним і достатнім буде призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі більше ніж у мінімальному розмірі передбаченому санкцією ч.2 ст. 187 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Додаткових обставин, які б виступили підставою для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання колегією суддів не встановлено та апелянтами в своїх скаргах не вказано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить жодних підстав для зміни чи скасування вироку суду відносно ОСОБА_7 , а тому вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалений з додержанням вимог КПК України та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 березня 2020 року, відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а подані на нього апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання копії зазначеної ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4