Ухвала

Іменем України
07 жовтня 2021 року

м. Київ
Справа № 585/2397/21
Провадження № 51 - 4759 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника, який діє в інтересах ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 серпня 2021 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року,
встановив:
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 серпня 2021 року продовжено ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру в умовах госпіталізації у психіатричному закладі зі звичайним наглядом строком на 6 місяців.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишено без зміни.
У касаційній скарзі порушується питання про перевірку зазначених ухвал в касаційному порядку.
Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8частини першої статті 129 Конституції України).

Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостийпідпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).
Таким чином, право на доступ до Верховного Суду не є абсолютним і підлягає дозволеним обмеженням, зокрема щодо кола судових рішень, які можуть бути переглянуті у касаційному порядку. Такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, переслідують легітимну мету ефективний розгляд касаційним судом лише справ відповідного рівня значущості, а також обґрунтовані пропорційністю між застосованими засобами та поставленою метою.
Зазначений підхід до порядку оскарження судових рішень відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України», рішення від 05 квітня 2018 року в справі «Зубац проти Хорватії»,рішення від 12 липня 2001 року в справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини», рішення від 10 травня 2001 року в справі «T.P. and K.M. проти Сполученого Королівства») та узгоджується з висновком про застосування норми права, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року (справа № 738/1482/16-к).

Обмеження права на касаційне оскарження ухвали про продовження застосування примусових заходів медичного характеру після її перегляду в апеляційному порядку та ухвали апеляційного суду за результатом такого перегляду прямо передбачене процесуальним законом. Таке обмеження відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
Згідно з ч. 1 ст. 516 КПК України ухвала суду про застосування чи відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру, продовження, зміну, припинення застосування примусових заходів медичного характеру або відмова у цьому може бути оскаржена в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.
У зазначеному переліку відсутні ухвали суду першої інстанції про продовження застосування примусових заходів медичного характеру після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції за результатами такого перегляду, тобто кримінальним процесуальним законом не передбачено можливість оскарження таких судових рішень у касаційному порядку.
Крім того, основна ознака, за якою встановлюється підстава для касаційного оскарження ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвал суду апеляційної інстанції, визначена ч. 2 ст. 424 КПК, зокрема, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Із матеріалів провадження вбачається, що рішення суду про продовження

ОСОБА_4 застосування примусових заходів медичного характеру прийнято в порядку глави 39 КК України і переглянуто в апеляційному порядку. ОСОБА_4 через адвоката ОСОБА_5 реалізовано право на перевірку законності прийнятого рішення судом вищої інстанції відповідно до вимог ст. 516 КПК України та передбачене законом право на доступ до суду. Зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанції не перешкоджають подальшому кримінальному провадженню щодо застосування примусових заходів медичного характеру.
За таких обставин оспорювані захисником ОСОБА_5 судові рішення про продовження застосування примусових заходів медичного характеру не можуть бути предметом перевірки в порядку касаційного провадження.
Така позиція узгоджується з правовим висновком сформульованим у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі №128/2811/17
Згідно зі ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані ухвала про продовження застосування примусових заходів медичного характеру після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами такого перегляду не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції відповідно до ст. 424 ч. 4 КПК України, а тому у відкритті касаційного провадження відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити захиснику, який діє в інтересах ОСОБА_4 , адвокату ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 серпня 2021 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3