Справа № 298/891/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

31.08.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 адвокатки ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/459/20 за апеляційною скаргою, яку подали представники потерпілої ОСОБА_6 адвокатки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ :
Вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 вересня 2019 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, неодружений, працюючий комірником ТОВ Джейбіл м. Ужгород, раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 ( одна тисяча сімсот) грн.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_6 майнову шкоду завдану злочином у розмірі 3809 ( три тисячі вісімсот дев`ять) грн. та моральну шкоду завдану злочином у розмірі 10000 (десять тисяч) грн.

Згідно вироку ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

25 березня 2019 року приблизно о 01 й год. ОСОБА_9 , перебуваючи в ресторані Турянська Долина, що розташований за адресою м. Перечин вул. Ужгородська, 122 Закарпатської області, проходячи територією закладу, біля автомобіля марки Фольсваген Гольф 4, Словацької Республіки, який був припаркований на стоянці, через незачинене переднє пасажирське віконце автомобіля, в якому знаходилась потерпіла ОСОБА_6 , на ґрунті особистих неприязних відносин, безпричинно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс останній два удари по обличчю, в результаті чого ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців на шкірних покровах обличчя в правій орбітальній та правій виличній ділянці, крововиливів на червоній нижньої губи зліва, бокових поверхонь язика, відлому ріжучого краю корон частин 4-го нижнього зуба справа, рани на слизовій оболонці нижньої губи зліва, які потягли за собою розлад здоров`я на час більше 6 але менше 21 дня і по цій ознаці згідно п. 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, що підтверджується висновком експерта № 83 від 24 квітня 2019 року.

Цими діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі представники потерпілої ОСОБА_6 адвокатки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України, вказують на те, що обвинуваченому ОСОБА_9 призначено занадто м`яке покарання. Посилаються на те, що судом не взято до уваги обтяжуючу покарання обставину, зокрема, перебування у момент вчинення кримінального правопорушення обвинуваченого у стані алкогольного спяніння. Тому вважають, що суд невірно встановив фактичні обставини справи. Також вказують на те, що суд встановив 2 пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, однак потерпіла та її представник у судовому засіданні наголошували, що така обставина, як щире каяття відсутня, коментувавши роз`яснення Верховного Суду, викладені в постанові від 22.03.2018 при розгляді справи №758/7784/15-к, на які суд не звернув уваги. Зазначає, що розкаяння передбачає не тільки визнання особою факту вчинення злочину, відверте визнання провини, але й намагання особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Крім того, потерпіла та її представник звертали увагу суду не тільки на те, що обвинувачений не усвідомлює своєї провини, намагався виправдати свою поведінку станом сп`яніння, а і те, що з його боку не було жодних пропозицій потерпілій про відшкодування шкоди, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла понад 2 тижні не з`являлась на роботі, звідки її звільнили через це. Просять вирок Великоберезняського районного суду від 17 вересня 2019 року змінити : в частині призначення покарання ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 6 місяців і у частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_6 моральної шкоди, - стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої моральну шкоду в розмірі 20000 грн.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: захисниці обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатки ОСОБА_10 , яка підтримала апеляційну скаргу, прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Апеляційна скарги розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_6 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги, що про час та місце розгляду апеляційної скарги вказані особи повідомлені відповідно до вимог закону; що від вказаних вище осіб не надходило заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін та про поважність причин їх неявки на розгляд справи, що розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою обвинуваченого на його розгляд, що у розгляді кримінального провадження бере участь адвокатка ОСОБА_7 .
Відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються : формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення ; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів ; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення ; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання ; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому ; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду ; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Колегія суддів уважає, що при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_9 судом першої інстанції допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин ; постановлений вирок містить істотні недоліки, зокрема, викладені у ньому висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим. Тому апеляційна скарги в частині незаконності та необґрунтованості вироку підлягає до задоволення з таких підстав.
Так, у мотивувальній частині вироку суд не виклав показання обвинуваченого ОСОБА_9 , з обставин діянь, які мали місце, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, а обмежився лише зазначенням того, що обвинувачений ОСОБА_9 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю та щиро кається у скоєному.
Окрім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що у ній не викладені показання потерпілої ОСОБА_6 , з обставин діянь, які мали місце, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, а лише зазначено, що обвинувачений ОСОБА_9 підійшов до неї та вдарив її в «лице".
У порушення вимог ст. ст. 23, 357, 358, 374 КПК України суд у мотивувальній частині вироку у підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_9 посилається на протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 25.04.2019 ; протокол огляду місця події від 28.03.2019 та фото таблиці до нього, відеозапис з камер спостереження за 25.03.2019 ресторану «Турянська Долина», та висновок експерта у підтвердження тяжкості тілесних ушкоджень заподіяних потерпілій, які, як вбачається з журналу судового засідання, судом не досліджувались ( а. с. 93 - 96 ).
Окрім того, у порушення вимог ст. 374 КПК України та роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у п. 16 постанови від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку« ( зі змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 1993 року № 3 та від 3 грудня 1997 року №12), суд у мотивувальній частині вироку у підтвердження вини ОСОБА_9 послався на наступні докази : протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 25.04.2019 ; протокол огляду місця події від 28.03.2019 та фото таблиці до нього, відеозапис з камер спостереження за 25.03.2019 ресторану «Турянська Долина», не давши їм ретельний аналіз не зазначивши які саме фактичні обставини ці докази підтверджують ( а. с. 98 ).
З журналу судового засідання вбачається, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вказував на те, що у час події вживав спиртне, що алкогольні напої також вживала потерпіла.
З апеляційної скарги, яку подали представники потерпілої ОСОБА_6 адвокатки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , вбачається, що апелянтки посилаються на те, що судом не взято до уваги обтяжуючу покарання обставину, зокрема, перебування обвинуваченого у момент вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, що обвинувачений намагався виправдати свою поведінку станом сп`яніння.
Між тим, з мотивувальної частини вироку вбачається, що судом не встановлено факт перебування обвинуваченого ОСОБА_9 у час скоєння діяння у стані алкогольного сп`яніння.
У порушення вимог ст. 374 КПК України та роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у п. 17 постанови від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку« ( зі змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 1993 року № 3 та від 3 грудня 1997 року №12), суд у мотивувальній частині вироку не вмотивував висновки про прийняття одних і відхилення інших доказів, а лише формально послався на зміст вказаних вище доказів, у тому числі, не вказав на мотиви не врахування окремих доказів (наведених вище), а саме, на підстави, з яких їх не взяв до уваги.
З журналу судового засідання не вбачається, що у судовому засіданні 17.09.2019 оголошувався цивільний позов (а. с. 89) і вбачається, що під час дачі пояснень обвинувачений ОСОБА_9 не визнав заявлений у справі цивільний позов.
З огляду на вищевказані доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що встановлений судом першої інстанції, відповідно до ст. 349 КПК України, порядок дослідження доказів, що полягає лише у допитах обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_6 , суперечить положенням вищевказаної статті кримінального процесуального закону, породжує обґрунтовані сумніви у розумінні обвинуваченим та потерпілою положень цієї норми процесуального закону, - таке дослідження доказів призвело до неповноти та поверховості при дослідженні наданих стороною обвинувачення доказів, до невірного встановлення фактичних обставин справи.
Окрім того, з огляду на вищевказане, колегія суддів формулювання обвинувачення викладене в обвинувальному акті вважає таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.
З огляду на вищевказане колегія суддів обґрунтованими визнає доводи апеляційної скарги, яку подали представники потерпілої ОСОБА_6 адвокатки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , про те, що судом невірно встановлені фактичні обставини справи.
З огляду на вищевказане та доводи апеляційної скарги колегія суддів також вважає, що такий розгляд кримінального провадження (таке дослідження доказів) свідчить про неповноту та поверховість при дослідженні фактичних обставин скоєного кримінального правопорушення.
У мотивувальній частині вироку суд не послався на докази, які підтверджують розмір завданої потерпілій матеріальної шкоди, а стягнувши розмір моральної шкоди не вмотивував висновок про те, на підставі чого визначив такий розмір, зокрема не послався на характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення стану здоров`я потерпілої, а також інші обставини, які мають істотне значення, - вимоги розумності і справедливості.
Матеріали кримінального провадження не містять процесуальних рішень щодо повноважень посадових осіб досудового розслідування, яким доручалось здійснення досудового розслідування та процесуальне керівництво досудовим розслідуванням.
Указане вище також свідчить про неповноту при дослідженні пред`явлених стороною обвинувачення доказів, про невідповідність викладених у вироку висновків фактичним обставинам справи, про невмотивованість висновків суду викладених в обвинувальному вироку щодо ОСОБА_9 .
Отже, судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке колегія суддів апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження.
У зв`язку з наведеним, указані вище порушення вимог КПК України, які допустив суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 , відповідно ст. ст. 412, 415 КПК України, колегія суддів вважає істотними, такими, що тягнуть скасування судового рішення із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує те, що сторона обвинувачення не заявляла клопотань про дослідження апеляційним судом доказів з метою усунення неповноти при з`ясуванні фактичних обставин справи, що з урахуванням положень ст. ст. 404, 405 КПК України, та доводів апеляційної скарги, перешкодило апеляційному суду постановити судове рішення без направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд.
Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами обвинувачення та захисту доказам у їх сукупності і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
Підлягають до ретельної перевірки та відповідної оцінки й доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги обтяжуючу покарання обставину перебування обвинуваченого у момент вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, що суд, встановивши 2 пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, не взяв до уваги, що обвинувачений шкоду не відшкодував, і не намагався відшкодувати завдані злочином збитки, не бажав виправити наслідки вчиненого, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла понад 2 тижні не з`являлась на роботі, звідки її звільнили через це.
Оскільки щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід не обирався, клопотання щодо обрання запобіжного заходу не заявлялось, тому апеляційним судом рішення у цій частині не приймається.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подали представники потерпілої ОСОБА_6 - адвокатки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 вересня 2019 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України ОСОБА_9 скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: