Дата документу 10.11.2021 Справа № 337/3609/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/3609/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1545/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, не працюючий, не одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину, не маючий місця реєстрації, раніше судимий:

1) 9 листопада 2011 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

2) 15 травня 2012 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі;

3) 14 червня 2012 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 4 травня 2016 року умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 1 день;

4) 27 серпня 2020 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2020 року, призначено остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 гривень, яке відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 21 серпня 2020 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

25 липня 2020 року, приблизно о 19.30 годині, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 32 по вул. Василя Сергієнка в м. Запоріжжі, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, схопив з лавочки чоловічу шкіряну барсетку вартістю 1000 гривень, яка лежала поруч із потерпілим ОСОБА_9 та в якій знаходились документи на ім`я потерпілого, а саме: паспорт громадянина України, ідентифікаційний номер, посвідчення водія, посвідчення-пропуск працівника академії державної митної служби, довідка замість військового квитка, страховий поліс, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, 2 банківські картки АТ КБ «ПриватБанк», 2 банківські картки АТ «Таскомбанк» та ключі, які для потерпілого матеріальної цінності не представляють, а також грошові кошти у сумі 400 гривень, пам`ятна монета Російської Федерації «Євро - 2016» вартістю 200 гривень, золота підвіска вагою 10 гр., 585 проби, вартістю 2000 гривень, 2 флешки пам`яті на 16 гб кожна, вартістю 200 гривень кожна та розкладний ніж, вартістю 600 гривень. Після цього, ОСОБА_7 , не реагуючи на прохання потерпілого повернути майно, втік з місця злочину із викраденим майном, спричинивши потерпілому шкоду на загальну суму 4600 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що він не викрав барсетку, а знайшов її в 4-5 метрах від потерпілого, який сидів п`яним у клумбі.

Вважає, що суд не врахував розбіжності у показаннях свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що проходила біля будинку № 30, тому не могла бачити, що відбувалось біля будинку № 32, а також те, що вона є наркозалежною особою та постійним свідком в органах поліції по іншим кримінальним провадженням.

Крім того, потерпілий повідомив, що він купив каву та присів на лавку біля будинку АДРЕСА_1 , але це є неправдою, оскільки біля цього будинку немає лавки з 1990-х років, а кіоск знаходиться за 300-400 метрів від місця події. Він просив провести слідчий експеримент з цього приводу, чого зроблено не було.

Звертає увагу, що слідчий-дізнавач тричі виводив потерпілого з відділення поліції через перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння.

Зазначає, що він не мав умислу на вчинення крадіжки або грабежу, після звільнення у 2016 році постійно працював та заробляв гроші, тому у нього не було необхідності вчиняти злочин, а він просто хотів повернути барсетку за грошову винагороду.

Вважає, що його намагаються зробити злочинцем лише через те, що він раніше відбував покарання, а орган досудового розслідування проявив бездіяльність по відношенню до нього.

До того ж, він має батька похилого віку та двох синів.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновки суду не підтверджуються дослідженими доказами, а суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, які є необ`єктивними, сумнівними та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Так, обвинувачений взяв барсетку та вважав її знахідкою, оскільки барсетка знаходилась на відстані від потерпілого, а обвинувачений не знав, що вона належить чоловіку, який лежав у клумбі.

Крім того, суд не звернув увагу на суперечливі показання потерпілого та свідка в частині місця події, оскільки свідок повідомляла про те, що події відбувались біля дому № 30 по вул. В. Сергієнка, а потерпілий наполягав, що він знаходився біля будинку № 32.

Вказані обставини свідчать, що ОСОБА_7 не міг скоїти інкримінований йому злочин.

Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який вирок суду вражав законним, обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , а також дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, у суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що він побачив п`яного чоловіка, який сидів у клумбі біля будинку АДРЕСА_1 , а на землі, на відстані 4-5 метрів від чоловіка, лежала барсетка, яку він взяв та поклав в рюкзак. Додатково повідомив, що потерпілий за ним не біг, не кричав, бачити його не міг, був п`яний. Вважав, що барсеткою він заволодів законно, бо її знайшов.
Таким чином, у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту повністю заперечує факт відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 .

Позиція обвинуваченого зводиться до того, що він законно заволодів барсеткою, оскільки знайшов її, хотів отримати гроші за її повернення, справа у відношенні нього сфальсифікована, свідок ОСОБА_10 його оговорила, а жодних доказів на підтвердження його вини матеріали кримінального провадження не містять.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме у відкритому викраденні майна потерпілого ОСОБА_9 , оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, потерпілий ОСОБА_9 у суді першої інстанції показав, що він купив каву та присів на лаву біля будинку № 32 по вул. Василя Сергієнка, а поруч з правого боку поклав барсетку. Він розмовляв по телефону і в цей момент чоловік, який знаходився поруч з ним з правого боку, схопив барсетку та побіг. Він закричав, щоб чоловік залишив барсетку, але той зник у дворах. Додатково повідомив, що він впізнає обвинуваченого як особу, яка схопила його барсетку.
Свідок ОСОБА_10 у суді першої інстанції показала, що вона проходила повз будинку АДРЕСА_1 , зупинилася, щоб прикурити цигарку, бачила, як на лавочці сиділи два чоловіки. Потім один чоловік схопив барсерку та побіг, а інший почав кричати. Той, що біг, був одягнутий в майку, у нього було татуювання на плечі у вигляді павутиння. У нього була наліпка на носі. В обвинуваченому впізнала чоловіка, який схопив барсетку.
Підстав не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку потерпілого та свідка.

Показання вищезазначених потерпілого та свідка у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, у суді першої інстанції були досліджені документи, а саме: заява ОСОБА_7 про добровільну видачу документів на ім`я ОСОБА_9 ; протокол огляду предмету від 15 серпня 2020 року; протокол огляду предмету від 18 серпня 2020 року (т. 1 а.с. 151, 152-156, 157-164).

Вказані документи не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 404 КПК України, оскільки вони підтверджують факт видачі обвинуваченим документів на ім`я ОСОБА_9 та їх подальший огляд співробітниками поліції.

Всі обставини, доведені вищевказаними доказами, стороною захисту не оспорюються.

Разом з тим, з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 серпня 2020 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 за рисами обличчя, прорізом очей, зачіскою та формою носа на фото № 4 впізнав ОСОБА_7 , який 25 липня 2020 року викрав у нього барсетку з документами та речами (т. 1, а.с. 167-169).

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 серпня 2020 року вбачається, що свідок ОСОБА_10 за формою очей, зачіскою та рисами обличчя на фото № 4 впізнала ОСОБА_7 , який 25 липня 2020 року, біля будинку № 32 по вул. Василя Сергієнка, з лавочки за торгівельним кіоском, відкрито викрав у ОСОБА_9 барсетку та втік (т. 1, а.с. 184-186).

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду прийшов до правильного висновку, що саме обвинувачений ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 .
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг про те, що визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції врахував лише показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , і не взяв до уваги докази, що їх спростовують, а також не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 надали суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, їх показання повністю узгоджуються між собою та з іншими дослідженими доказами.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі фактичні обставини, в тому числі і повідомлені стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

Що стосується доводів апеляційних скарг з приводу покладення в основу обвинувального вироку в якості доказів показань свідка ОСОБА_10 , яка є наркозалежною особою та постійним свідком в органах поліції по іншим кримінальним провадженням, а отже заінтересованою особою, то ці доводи є необґрунтованими, оскільки показання свідка викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого злочину, вказані показання свідка є логічними та послідовними, вони повністю узгоджуються між собою та іншими дослідженими судом доказами, і не узгоджуються щодо істотних обставин вчиненого злочину лише з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , які суд обґрунтовано оцінив критично, оскільки вони повністю не узгоджуються з показаннями потерпілого та дослідженими матеріалами кримінального провадження.

Переконливих підстав для обмови свідком ОСОБА_10 обвинуваченого ОСОБА_7 стороною захисту не наведено.

Між тим, щодо істотних обставин кримінального провадження її показання повністю узгоджується, і на переконання колегії суддів, докладність змісту показань свідка, їх узгодженість в частині, що стосується істотних обставин події, а також відсутність у свідка підтверджених мотивів для обмови ОСОБА_7 повністю спростовує твердження сторони захисту про її заінтересованість та недостовірність її показань.

Крім того, показання цього свідка повністю підтверджуються змістом показань потерпілого ОСОБА_9 , які без жодних сумнівів доводять, що ОСОБА_7 саме відкрито заволодів барсеткою, яка належить потерпілому.

Колегія суддів також враховує позицію свідка ОСОБА_10 , яка полягає в тому, що вона, як на стадії досудового розслідування (під час проведення слідчої дії пред`явлення для впізнання за фотознімками), так і протягом судового розгляду, надавала абсолютно незмінні та стабільні показання з приводу обставин викрадення майна потерпілого, а також у суді першої інстанції категорично впізнала обвинуваченого як особу, яка викрала барсетку, детально повідомила про риси його обличчя та одяг, у який він був одягнутий, впізнала його по наліпці на носі.

Також на стадії досудового розслідування (під час проведення слідчої дії пред`явлення для впізнання за фотознімками) та в суді першої інстанції ОСОБА_7 впізнав і сам потерпілий ОСОБА_9 , що суперечить версії сторони захисту про перебування потерпілого в стані сильного алкогольного сп`яніння та неможливість побачити момент заволодіння барсеткою.

На переконання колегії суддів, зміст досліджених протоколів пред`явлення для впізнання з фотознімками, у сукупності з показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , а також з фактом виявлення саме у обвинуваченого викраденого майна, не дає підстав для сумнівів у тому, що ОСОБА_7 вчинив інкримінований йому злочин.

Доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_10 є постійним свідком у співробітників поліції, а біля будинку № 32 по вул. Василя Сергієнка відсутня лавочка, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вказана позиція обвинуваченого та його захисника є лише припущенням та їх суб`єктивним відношенням до цього, і жодних доказів на підтвердження цього вони суду апеляційної інстанції не надали.

Що стосується доводів апеляційних скарг з приводу розбіжностей в показаннях потерпілого та свідка в частині місця скоєння злочину і неврахування цих розбіжностей судом, то вони, як вважає колегія суддів, є необґрунтованими і спростовуються матеріалами кримінального провадження, оскільки щодо істотних обставин події показання потерпілого та свідка є логічними і послідовними, а з урахуванням проміжку часу, який минув з моменту вчинення злочину до моменту надання свідком ОСОБА_10 показань в суді першої інстанції, вказані в апеляційній скарзі неточності не є істотними та такими, що вплинули або могли вплинути на правильність висновків суду першої інстанції.

Крім того, з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 серпня 2020 року вбачається, що свідок ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_7 , який відкрито викрав у ОСОБА_9 барсетку саме біля будинку № 32 по вул. Василя Сергієнка.

Доводи з приводу того, що у день вчинення грабежу слідчий-дізнавач неодноразово виводив потерпілого з відділення поліції через перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, жодним доказом не доведені та в будь-якому разі не впливають на правильність висновків суду першої інстанції з приводу доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 не знав, кому саме належить барсетка, взагалі повністю суперечать показанням обвинуваченого, який пояснив, що він подумав, що барсетка належить потерпілому, який перебував у 4-5 метрах від барсетки.

Інші доводи апеляційних скарг щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами.

Доводи апеляційних скарг про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам обвинуваченого у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням йому за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, і підстави для призначення йому більш м`якого покарання відсутні.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4