Справа № 740/5302/21
Провадження № 1-кп/740/88/22
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2022 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники справи:

- прокурор ОСОБА_3 ,

- обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

- захисник ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині клопотання прокурора про продовження дії запобіжних заходів у виді домашнього арешту,

у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України,

установив:

На розгляді в Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України.

Судовий розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався з різних причин, востаннє на 12 січня 2022 року, 10-00 год.

У судовому засіданні прокурор подав до суду письмові клопотання про продовження обвинуваченим дії запобіжних заходів у виді домашнього арешту, які просив задовольнити.

Клопотання прокурора мотивовані тим, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на теперішній час не відпали та продовжують існувати. Так, обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суворість покарання за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України, в сукупності з обґрунтованістю обвинувачення збільшує ризик переховування обвинувачених від суду з метою уникнення покарання. Співставлення можливих негативних наслідків для обвинувачених у вигляді можливого ув`язнення доводить, що цей ризик є достатньо високим. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_5 на стадії досудового розслідування ухилявся від явки до слідчого.

Ураховуючи, що потерпілий і свідки в цьому кримінальному провадженні ще не допитані судом, і згідно із ч. 4 ст. 95 КПК України не може обґрунтувати судове рішення показаннями, які суд безпосередньо не сприймав, то ризик впливу на потерпілого та свідків існує аж до моменту безпосереднього отримання судом відповідних показань.

Характер відносин між обвинуваченими і потерпілим та свідками, виходячи з обставин вчинення злочину, встановлених під час досудового розслідування, беззаперечно свідчить про існування реального ризику здійснення особами впливу на вказаних осіб з метою зміни ними своїх показань.

Обставини вчинення злочинів, що пов`язані з грубим порушенням у нічний час громадського порядку, поєднаний зі знищенням майна потерпілого та застосуванням до нього насильства, відомості про особу обвинувачених, свідчать про наявність ризику вчинення особами інших кримінальних правопорушень.

Вагомість наявних у сторони обвинувачення доказів та обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України; вид і міра покарання, визначені санкціями зазначених норм закону про кримінальну відповідальність; наявність реальних ризиків, передбачених п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, у своїй сукупності дають достатні підстави для продовження дії застосованих до обвинувачених запобіжних заходів.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 просили змінити час перебування під домашнім арештом на нічний, пославшись на необхідність працевлаштування для отримання заробітку. Захисник зауважив на необгрунтованості клопотання, яке, на його думку, грунтується на припущеннях.

Заслухавши учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Прокурор обґрунтував клопотання наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.

Згідно із ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), його поведінки під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Крім того, за висновками ЄСПЛ, справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Суд вважає, що застосовані до обвинувачених запобіжні заходи є співмірними з існуючими ризиками, особою обвинувачених, тяжкістю злочину та його наслідками, є пропорційними меті, яка ставилася для їх застосування.
При цьому суд ураховує, що на цей час не допитано потерпілого та свідків, а тому існує ризик впливу на них.
Підстав для зміни або скасування запобіжних заходів стосовно обвинувачених суд на цей час не вбачає.
З урахуванням викладеного суд вважає, що запобіжні заходи, застосовані до обвинувачених, слід залишити незмінними, вони відповідають особам обвинувачених та є достатніми для забезпечення їхньої належної процесуальної поведінки.
За таких обставин суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження дії запобіжних заходів слід задовольнити.
Керуючись ст. 2, 7, 22, 26, 177, 178, 331, 371, 372 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 дії запобіжних заходів задовольнити.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною залишати житло у період часу з 20-00 год. до 06-00 год. доби, за виключенням необхідності звернення за невідкладною медичною допомогою, та дію обов`язків, а саме: прибувати на виклики до суду; заборонити зміну місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками вказаного кримінального провадження до 11 березня 2022 року включно.
Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у виді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності звернення за невідкладною медичною допомогою, та дію обов`язків, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з м. Ніжина без дозволу суду; здати на зберігання до відділу поліції свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками вказаного кримінального провадження; носити електронний засіб контролю до 11 березня 2022 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повну ухвалу складено і підписано 12 січня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1