Справа № 405/3032/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2021 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000746 від 29.01.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.09.2021 року обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 25.11.2021 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В судовому засіданні постало питання щодо доцільності перебування обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 під вартою.

В судовому засіданні прокурор зазначив про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що ризики застосування запобіжного заходу тримання під вартою не відпали, враховуючи, що при постановленні обвинувального вироку, останнім буде обрано реальний строк покарання, і застосування ст.75 КК України у даному випадку не передбачено, то існує ризик ухилення від суду. Враховуючи ступінь вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , застосування насильства до потерпілого, наслідком якого настала смерть останнього, існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_6 заперечла проти продовження строку тримання під вартою, вказавши, що обвинувачений ОСОБА_9 вже відбуває покарання, а тому тримання його під вартою є недоцільним.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав позицію захисника.

Захисник ОСОБА_7 заперечила проти продовження строку тримання під вартою, просила змінити на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, суд прийшов до висновку про доцільність продовження тримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 судом враховані обставини, передбаченіст.178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, міцність соціальних зв`язків обвинувачених.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Так, обвинувачений ОСОБА_8 розлучений, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий.
ОСОБА_9 не одружений, тобто у нього відсутні соціально-сталі зв`язки, не працевлаштований, тому не має сталого джерела доходу.
ОСОБА_8 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, умисного, за попередньою змовою групою осіб, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі.

Наведене свідчить про наявність ризиків, встановлених п.1 та п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, який вказує на можливість обвинуваченими у разі застосування до них запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 5 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Окрім того, судом враховано можливість обвинувачених зникнути з постійного місця проживання, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що тримання обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою, а тому суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строком на 60 днів, тобто до 03 січня 2022 року включно, так як більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та завдань кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 331, 177, 178 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 03 січня 2022 року включно.
Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 03 січня 2022 року включно.
Копію ухвалу направити до ДУ Кропивницький СІ - для виконання.
Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3