ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/725/21 Справа № 712/4869/21 Категорія: ч.1 ст.286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі: прокурора обвинуваченої захисника представника потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси матеріали кримінального провадження № №0000573 від 02.03.2021 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 06 жовтня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Черкаси, громадянку України, неодружену, немаючу на утриманні дітей, працюючу консультантом ПрАТ «Вентиляційні системи», зареєстровану та фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.ст.286 КК України та призначено їй покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
На підставі п.п.1,2 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Відмовлено у задоволенні цивільних позовів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 витрати на правову допомогу в сумі 7000 гривень.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 процесуальні витрати на правову допомогу у сумі 7000 гривень.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 3432 гривні 20 копійок.

В порядку ст.100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

За даним вироком ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена за те, що 20.02.2021 близько 19 год. 15 хв. керуючи автомобілем Seat Ibiza, д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись у м.Черкаси по вул.Пушкіна, зі сторони вул.Надпільна, в напрямку вул.Гоголя, на нерегульованому перехресті з вул.Благовісна, проявила неуважність та порушила вимоги: п.2.3.б) Правил дорожнього руху, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.16.11. Правил дорожнього руху, згідно з яким на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху; вимоги дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу», згідно з яким водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8. - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

Так, під час руху ОСОБА_7 , керуючи автомобілем Seat Ibiza, д.н.з НОМЕР_1 , та рухаючись у м.Черкаси по вул.Пушкіна, зі сторони вул.Надпільна, в напрямку вул.Гоголя, будучи заздалегідь проінформованою про наближення до нерегульованого перехрестя, що позначене дорожнім знаком 2.1.«Дати порогу» з вул.Благовісна, поблизу будинку №137, що по вул.Благовісна, проявила неуважність, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміну, не зупинила керований нею автомобіль Seat Ibiza, д.н.з. НОМЕР_1 , а продовжила рух на перехрестя та допустила зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався по головній дорозі вул.Благовісна зі сторони вул.Михайла Грушевського в напрямку вул.Івана Франка.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_11 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №02-01/202 від 19.03.2021, отримав тілесні ушкодження: травма лівого колінного суглобу з розривами менісків та зв`язки суглобу, саднами м`яких тканин суглобу, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; садна м`яких тканин правого колінного суглобу, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Спричинення потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень середньої тяжкості знаходиться в причинному зв`язку, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №СТ/30Е-21 від 16.04.2021, з порушенням водієм автомобіля Seat Ibiza, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 пункту 16.11. та вимог дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини провадження та доведеності вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, просить вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 06 жовтня 2021 року скасувати, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною та призначити їй покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 1 року обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України. У решті вказаний вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що судом першої інстанції при звільненні ОСОБА_7 від призначеного покарання неправильно застосовано положення ст.75 КК України в частині звільнення останньої від відбування призначеного їй додаткового покарання з випробуванням.

Вказує, що при звільненні особи від покарання на підставі ст.75 КК України, особа звільняється від відбування лише основного покарання, звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання, за цією нормою закону не допускається, додаткове покарання, як позбавлення права керувати транспортними засобами, підлягає реальному виконанню.

Вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам ч.2 ст.50, ч.ч.1,2 ст.65, ст.75 КК України та роз`ясненням, викладеним в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Заслухавши суддю-доповідача, думки прокурора ОСОБА_6 про часткове задоволення апеляційної скарги, в частині покладення на обвинувачену обов`язків, передбачених п.2 ч.3 ст.76 КК України не підтримала, обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 про безпідставність апеляційної скарги сторони обвинувачення, представника потерпілої ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження в частині даних, що характеризують особу обвинуваченої, , перевіривши та обміркувавши над доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог процесуального закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотримано не в повній мірі, оскільки призначаючи покарання ОСОБА_7 неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність в частині застосування ст.75 КК України до додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Так, висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст.94 КПК України, та ніким не оспорюється.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам ч.2 ст.50, ч.ч.1,2 ст.65, ст.75 КК України та роз`ясненням, викладеним в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», викладених в п.9, частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік та звільняючи її від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України із встановленням іспитового строку - 1 рік, не дотримався вищевказаних вимог закону, так як застосував вимоги ст.75 КК України, як до основного, так і до додаткового покарання, чим допустив неправильне застосування ст.75 КК України.

Як вбачається з апеляційної скарги, прокурор в ній просить, на підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 1 року обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

В свою чергу, з оскаржуваного вироку вбачається, суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, поклав обов`язки, передбачені п.п.1,2 ст.76 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.
Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для покладення на ОСОБА_7 обов`язку, передбаченого п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, оскільки зі змісту апеляційної скарги прокурора не встановлено необхідності у його покладенні.

Необхідність покладення даного обов`язку на ОСОБА_7 також не була доведена прокурором під час розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що вирок суду першої інстанції ухвалений з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а тому підлягає скасуванню в частині застосування ст.75 КК України до додаткового покарання з ухваленням в цій частині нового вироку, яким ОСОБА_7 вважати засудженою за ч.1 ст.286 КК України до 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, із застосуванням положень ст.75 КК України до основного покарання у виді 1 року обмеження волі, з покладенням обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1 ст.76 КК України. В решті - вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, п.3 ч.1 ст.407, ст.ст.409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 06 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині застосування ст.75 КК України.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 1 року обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
На підставі п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 в період іспитового строку наступні обов`язки, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В решті вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 06 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , - без задоволення.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст.426 КПК України.

Головуючий

Судді