Справа № 182/4732/19
Провадження № 1-кп/0182/278/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючий суддя ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.06.2019 року за №0001703 стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кірово, Нікопольського району, Дніпропетровської області, громадянки України, не працюючої, не заміжньої, яка має на утриманні малолітню дитину 2016 р.н., з базовою середньою освітою, яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
- 02.04.2021 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот ) грн. На підставі ч.5 ст.74 та п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнена від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності,
у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України
з участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В:
29.11.2017 року ОСОБА_3 з метою отримання щомісячної допомоги як малозабезпеченій сім`ї, всупереч абз.2 ст.10 Постанови Кабінету Міністрів України №250 від 24.04.2003 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», та на дітей одиноким матерям, всупереч вимогам п. 34 Постанови Кабінету Міністрів України №1751 від 27.12.2001 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми», перебуваючи у приміщенні Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Отаманська (Кріпака), будинок №2, власноруч заповнила заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг (далі по тексту - Заява) та декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги (далі по тексту - Декларація).
Так, у вказаній Заяві, форма якої затверджена Наказом Міністерства соціальної політики України №96 від 22.02.2012 року, ОСОБА_3 просила призначити їй допомогу на дітей одиноким матерям та як малозабезпеченій сім`ї та засвідчила своїм підписом той факт, що їй повідомлено, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання нею соціальної допомоги, вона зобов`язується повідомити про це органи праці та соціального захисту населення.
При цьому, ОСОБА_3 умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, у Декларації не вказала, що у серпні 2017 року нею отримано 7453 гривні 50 копійок доходу за оренду землі (видатковий касовий ордер №470 від 09.08.2017 року), згідно інформації з ТОВ «Агрофірма Росток». Таким чином, ОСОБА_3 умисно приховала від Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради (далі по тексту - Управління) відомості, що впливають на право отримувати соціальну допомогу на дітей одиноким матерям та як малозабезпеченій сім`ї.
Рішенням Управління від 04.12.2017 року ОСОБА_3 призначено соціальну допомогу на дітей одиноким матерям на період з 01.11.2017 по 30.11.2017 року в розмірі 926 гривень 83 копійки, з 01.12.2017 по 30.04.2018 року в розмірі 992 гривні 83 копійки щомісячно.
Рішенням Управління від 04.12.2017 року ОСОБА_3 призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї на період з 01.11.2017 по 30.11.2017 року в розмірі 823 гривні90 копійок, з 01.12.2017 по 30.04.2018 року в розмірі 907 гривні 60 копійок щомісячно.
Крім того, ОСОБА_3 , отримуючи соціальну допомогу на дітей одиноким матерям та як малозабезпеченій сім`ї, отримала у грудні 2017 року додатковий дохід в сумі 14 907 гривень за оренду землі (видатковий касовий ордер №1406 від 22.12.2017 року), що є обставиною що впливає на призначення державної соціальної допомоги. Про вказаний дохід ОСОБА_3 Управління не повідомила, тим самим умисно, повторно, приховавши відомості, що впливають на право отримувати соціальну допомогу на дітей одиноким матерям та як малозабезпеченій сім`ї.
Дії обвинуваченої ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
До такого висновку суд приходить аналізуючи наступні докази.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину визнала та суду показала, що вона, на підставі поданої нею заяви, в період з 01.11.2017 р. по 30.04.2018 р. отримувала допомогу на дитину як одинока матір та допомогу малозабезпеченій сім`ї. При цьому вона також в 2017 р. отримувала виплати за належний їй земельний пай, однак про данний факт ні під час подачі заяви, ні в період отримання соціальної допомоги, Управління праці та соціального захисту населення не повідомила. В скоєному кається. На теперішній час вона вже самостійно, частково відшкодувала спричинену шкоду на суму 2700 грн..
Представник потерпілої юридичної особи ОСОБА_5 підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті і підтвердила факт відшкодування 2700 грн. спричиненої шкоди.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 27.07.2021 р. за цим кримінальним провадженням, ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 190 КК України, кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_3 в частині обвинувачення за ч.1 ст. 190 КК України закрите.
За згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_3 правопорушення, які ніким не оспорюються і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК обмежився допитом обвинуваченої, представника потерпілої юридичної особи та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченої та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченою обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність її позиції та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченої винною у вчиненні кримінального правопорушення, за яким вона обвинувачується.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченій суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.
Також суд враховує обставини справи. Особу винної, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності (а.п. 134), має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується задовільно (а.п. 131). Офіційно не працевлаштована, має на утриманні малолітню дитину 2016 р.н.. У лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебуває (а.п. 132, 133).
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття (п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України), визнання вини (ч. 2 ст. 66 КК України) та часткове відшкодування завданної матеріальної шкоди.
Обставиною, що обтяжує покарання, судом під час судового розгляду не встановлено.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обвинуваченій слід призначити покарання у виді штрафу (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008), з урахуванням вимог ч.3 ст.5 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.
Саме таке покарання, на думку суду, слугуватиме не тільки справедливою карою за вчинене кримінальне правопорушення, але й буде запобігати вчиненню обвинуваченою нових злочинів, внесе корективи в її соціально-психологічні властивості, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність, позбавить можливості вчиняти нові злочини і буде необхідним для попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Відповідно до ч.3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, який набрав чинності з 01 липня 2020 року, внесено зміни до Кримінального кодексу України, та вказаним законом санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.
Тому, відповідно до приписів ч.3 ст.5 КК України, розмір штрафу, який в новій редакції, більший ніж в попередній, повинен визначатися в розмірі, встановленому попередньою редакцією санкції статті, а саме від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тим чином, суд вважає необхідним призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання у вигляді штрафу (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008) в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченої не застосовувався. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Цивільний позов не заявлено.
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374, 381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК України і призначити покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваний мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не застосовувався. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подачі апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Негайно після проголошення вироку його копію вручити обвинуваченому і прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1