Справа № 738/1412/21
№ провадження 1-в/738/193/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чернігівської області у складі:
судді - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Менська виправна колонія (№91)» клопотання засудженого ОСОБА_2 про застосування до нього положень ч. 3, 4 ст.68 Кримінального кодексу України,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_3
учасників судового розгляду:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_2

В С Т А H О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.
До Менського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_2 про застосування до нього положень частини 3 та 4 статті 68 Кримінального кодексу України.
Клопотання мотивоване тим, він засуджений вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2013 року за ч. 2 ст. 15, п.п.4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки, з позбавленням спеціального звання «лейтенант міліції». На даний час відбуває покарання за вказаним вироком в ДУ «Менська виправна колонія (№91)».
Враховуючи зміни внесені до ст.68 КК України згідно із Законом №1492-VIII від 07 вересня 2016 року, просить вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2013 року привести у відповідність до цього Закону та на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Наголошує на тому, що він раніше звертався до суду з аналогічним клопотанням в порядку ст.539 КК України, в задоволенні якого рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, було відмовлено. На даний час, враховуючи положення ч.7 ст.539 КПК України, він має право повторно звернутись до суду з аналогічним клопотанням, оскільки подане ним клопотання є по суті клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Виклад позиції учасників судового розгляду.
Засуджений ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав клопотання, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив його задовольнити.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання свого підзахисного, наполягав на його задоволенні, оскільки вважає, що ухвалою суду від 25 липня 2017 року неправильно було призначено покарання ОСОБА_2 за сукупністю злочинів із застосуванням принципу часткового складання покарань.
Прокурор вважає, що клопотання не може бути задоволеним, оскільки про застосування положень статті 68 КК України стосовно ОСОБА_2 вже ухвалювались судові рішення.
Встановлені судом обставини. Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.
Судом встановлено, що вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2013 року ОСОБА_2 засуджений за ч. 2 ст. 15, п.п 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки, з позбавленням спеціального звання «лейтенант міліції».
Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18 лютого 2014 року вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2013 року залишено без змін.
Згідно з розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2013 року набрав законної сили 19 лютого 2014 року.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2014 року вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2013 року приведений у відповідність з діючим законодавством. Засудженого ОСОБА_2 звільнено від покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю, призначеного за ч.3 ст.364 КК України, а також призначене йому покарання за ч.3 ст.364 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі змінено на 3 роки обмеження волі.
Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_2 неодноразово звертався до суду з клопотанням про застосування ч.3, 4 ст.68 КК України.
Зокрема, засуджений ОСОБА_2 з аналогічним клопотанням звертався до суду 08 лютого 2017 року, яке ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року було задоволено частково, вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2013 року, залишений без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19 лютого 2014 року та приведений у відповідність до чинного законодавства ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2014 року, було приведено у відповідність до Закону України №1492-VIII від 07 вересня 2016 року щодо змін внесених в частину 4 статті 68 КК України, та засуджено ОСОБА_2 за ч.2 ст.15 п. п. 4, 6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України із застосуванням ст.54 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю та з позбавленням спеціального звання «лейтенант міліції»; за ч.3 ст.152 КК України до 10 років позбавлення волі; за ч.4 ст.187 КК України до 10 років позбавлення волі; за ч.3 ст.364 КК України до 3 років обмеження волі; за ч.1 ст.366 КК України до 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно до відбуття ОСОБА_2 визначено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки, з позбавленням спеціального звання «лейтенант міліції». В іншій частині вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2013 року, залишений без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19 лютого 2014 року та приведений у відповідність до чинного законодавства ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2014 року, залишено в тій же редакції.
Не погодившись з ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року засудженим ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, в якій останній просив вказану ухвалу суду скасувати, постановити нову та застосувати до нього ч.1 ст.70 КК України, а саме призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, а не за принципом часткового складання покарань.
Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 07 лютого 2018 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року без змін.
08 липня 2019 року ОСОБА_2 повторно звернувся до Менського районного суду Чернігівської області з клопотанням про застосування до нього положень частин 3, 4 статті 68 КК України.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2019 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_2 про застосування до нього положень частин 3, 4 статті 68 КК України відмовлено.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2019 року залишено без змін.
В 2020 році ОСОБА_2 втретє звертався до суду із клопотанням про застосування до нього положень частин 3, 4 статті 68 КК України, в задоволенні якого ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2020 року, яка набрала законної сили 19 січня 2021 року, було відмовлено.
Як вбачається із змісту поданого до суду клопотання, засуджений ОСОБА_2 знову порушує питання про застосування до нього ч.3, 4 ст.68 КК України, в якому просить вирок суду привести у відповідність до діючого законодавства та пом`якшити йому покарання до 10 років позбавлення волі.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_2 наголосив на тому, що при розгляді його аналогічного клопотання, 25 липня 2017 року, судом при визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів було неправильно застосовано принцип часткового складання покарань. Вважає, що суд при вирішенні його клопотання не мав права змінювати спосіб призначення покарання за сукупністю злочинів, визначений вироком суду Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2013 року, а саме замість принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим застосувати часткове складання покарань.
Суд першої інстанції, відповідно до положень статтей 537, 539 КПК України, може вирішувати питання, пов`язані з виконанням вироку, при цьому суд, вирішуючи такі клопотання (подання), не наділений повноваженнями переглядати або по іншому застосовувати норми закону України про кримінальну відповідальність, у випадку якщо ці питання вже вирішені іншим судовим рішенням, що набрало законної сили.
Судом встановлено, що питання про застосування до засудженого ОСОБА_2 положень статті 68 КК України вже вирішено ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року. У задоволенні його повторних клопотань з цього приводу було відмовлено ухвалами Менського районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2019 року та від 03 листопада 2020 року.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_2 не може бути задоволеним, оскільки, фактично засуджений не погоджується з ухвалами, постановленими судом першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення питання щодо застосування положень статті 70 КК України.

Керуючись статтею 68 КК України, статтями 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_2 про застосування до нього положень ч. 3, 4 ст.68 Кримінального кодексу України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.
Повний текст ухвали виготовлений 23 листопада 2021 року.

Суддя ОСОБА_1