Справа №590/292/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/171/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
Іменем України

22 вересня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 590/292/20 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 01.06.2020, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 )

визнаний винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Червонопартизанське Дніпропетровської області, мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 )

визнаний винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 )

визнаний винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 369 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі (із доповненнями) прокурор ОСОБА_11 просить змінити вирок суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і вважати ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 369 КК, призначивши йому покарання: за ч. 3 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді штрафу в розмірі 550 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 9350 грн; за ч. 1 ст. 369 КК у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 550 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 9350 грн. В іншій частині вирок суду просить залишити без змін. Вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_12 раніше не судимий, характеризується посередньо, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, потерпілі не мають жодних претензій, шкода відшкодована в повному обсязі, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, що дає можливість призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК із застосуванням положення ст. 69 КК.

Вироком Ямпільського районного суду Сумської області від 01.06.2020 ОСОБА_13 та ОСОБА_14 визнані винними у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК, і їм призначене покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ст. 75 КК звільнені від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки. На підставі ст. 76 КК покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. ОСОБА_12 визнаний винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 369 КК, і йому призначене покарання: за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 4 роки; за ч. 1 ст. 369 КК у виді обмеження волі строком 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки. На підставі ст. 76 КК покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Стягнуто: з ОСОБА_13 процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи на користь держави у розмірі 680,38 грн; з ОСОБА_12 процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи на користь держави у розмірі 444,87 грн; з ОСОБА_14 процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи на користь держави у розмірі 444,87 грн.

Згідно вироку, 13.01.2020 24:00 ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , за попередньою змовою, проникли на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 , де з підвального приміщення таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_15 19.01.2020 близько 22:00 ОСОБА_13 , ОСОБА_12 і ОСОБА_14 проникли до вказаного домоволодіння, де з підвального приміщення таємно викрали майно на загальну суму 1495,23 грн. 16.01.2020 близько 01:00, за попередньою змовою, ОСОБА_13 і ОСОБА_12 проникли на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 , де повторно, таємно викрали з господарського приміщення майно, яке належить ОСОБА_16 . ОСОБА_13 і ОСОБА_12 проникли в підвальне приміщення, звідки таємно викрали майно на загальну суму 352 грн. 20.01.2020 близько 01:00 ОСОБА_13 , за попередньою змовою з ОСОБА_14 , проник в господарське приміщення домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де повторно, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_17 , яке в подальшому передав ОСОБА_14 . ОСОБА_13 і ОСОБА_12 проникли в підвальне приміщення, звідки повторно, таємно викрали майно на загальну суму 665 грн. 09.05.2020 працівниками патрульної поліції Ямпільського ВП Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_18 і ОСОБА_19 під час виконання службових обов`язків між с. Прудище та с. Папірня Ямпільського району Сумської області виявлено факт керування ОСОБА_12 т/з без мотошолому, якого було зупинено. Під час відібрання пояснень від ОСОБА_12 виявлено ознаки стану алкогольного сп`яніння. ОСОБА_12 запропоновали у встановленому законом порядку пройти огляд для визначення стану сп`яніння, на що він відмовився. Близько 15:00 ОСОБА_12 в розмові з ОСОБА_18 двічі висловив обіцянку надати йому неправомірну вигоду, а саме грошові кошти в розмірі 3000 грн за не притягнення його до адміністративної відповідальності за керування т/з в стані алкогольного сп`яніння, на що отримав відмову.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_12 до апеляційного суду не з`явився, при цьому клопотання про відкладення судового засідання від нього не надійшло, а тому, враховуючи те, що він не підлягає обов`язковому виклику, колегія суддів вважає за необхідне здійснити апеляційний розгляд кримінального провадження без його участі (ч. 4 ст. 401 КПК).

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_10 , яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 369 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про призначення ОСОБА_12 покарання із застосуванням ст. 69 КК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Так, положеннями ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру, в тому числі й ст. 69 КК, згідно якої за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

При визначенні виду і розміру покарання необхідно також враховувати й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

При призначенні ОСОБА_12 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчинених останнім кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень) та обставини, які обтяжують покарання (вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння), і дійшов цілком обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання в межах санкцій ч. 3 ст. 185 КК (позбавлення волі строком 4 роки) і ч. 1 ст. 369 КК (обмеження волі строком 2 роки), яке на думку колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Визначене судом покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами вчиненого та особою обвинуваченого, що розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненим правопорушенням, тому вид і розмір призначеного ОСОБА_12 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому колегія суддів ураховує той факт, що сам ОСОБА_12 вирок суду відносно призначеного йому покарання не оскаржував, погодившись із видом і розміром призначеного йому покаранням.

Зазначені в апеляційній скарзі прокурора обставини відносно того, що ОСОБА_12 раніше не судимий, характеризується посередньо, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, потерпілі не мають жодних претензій, шкода відшкодована в повному обсязі, щиро покаявся та активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Будь-яких законних підстав для призначення ОСОБА_12 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК колегією суддів не встановлено, незважаючи на наявність декількох обставин, оскільки все ж таки ці обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, тому вирок підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення. При цьому колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_12 покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді штрафу не буде пропорційним легітимній цілі, яка переслідується, а також буде суперечити завданням кримінального провадження, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Зокрема, обвинувачені ОСОБА_13 і ОСОБА_14 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, отримали покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і прокурор призначене їм покарання не оскаржує (не вважає його занадто суворим), а аналогічне покарання обвинуваченому ОСОБА_12 за вчинення ним двох кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 369 КК, чомусь є суворим, не зважаючи на принцип пропорційності, що у свою чергу свідчить про недиференційований підхід сторони обвинувачення до призначених обвинуваченим покарань, хоча «їх загальна суворість має розглядатися в цілому з точки зору пропорційності» (рішення ЄСПЛ від 06.102015 у справі «Карпюк та інші проти України», заяви № 30582/04, № 32152/04).

Ухвалюючи таке рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання з випробуванням не узгоджується з положеннями ст. 75 КК, які містять заборону щодо такого виду звільнення від покарання відносно осіб, які засуджені за вчинення корупційних правопорушень (в даному випадку це ч. 1 ст. 369 КК).

У той же час, зважаючи на межі вимог апеляційної скарги, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості у межах своїх дискреційних повноважень виправити допущене судом неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не погіршуючи правове становище обвинуваченого, його права та законні інтереси (ст. 421 КПК), оскільки прокурором у доповненнях до апеляційної скарги не порушується питання а ні про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, а ні про скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку згідно п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК.

З огляду на викладене, варто зауважити, що ухвалення рішення про призначення ОСОБА_12 остаточного покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді штрафу, яке підлягає реальному виконанню, внаслідок чого це рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням автоматично відміняється (втрачає дію), не має бути завуальованим виправленням судової помилки та не повинно в такий спосіб підміняти собою досягнення бажаного правового результату.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 01.06.2020 відносно ОСОБА_20 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4