КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
власника майна ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2021 задоволено клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 , та накладено арешт на вилучене 04.10.2021 під час проведення обшуку майно, а саме на ампулу «димедрол» та картку «Приват Банк» № НОМЕР_1 , які упаковано до поліетиленового пакету експертної служби МВС України № 2613374, автомобіль марки «Toyota camry», 2008 року випуску, бежевого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , та ключ до нього.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на автомобіль марки «Toyota camry», 2008 року випуску, бежевого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , та ключ до нього, які на праві приватної власності належать ОСОБА_7 .
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що оскаржувана ухвала в частині накладення арешту на автомобіль та ключі від нього постановлена без належного об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження.

Слідчим суддею не взято до уваги те, що власником вказаного автомобіля є мати ОСОБА_8 - ОСОБА_7 , якій 50 років, вона є інвалідом II групи, має ряд захворювань, через які потребує постійного лікування у м. Біла Церква та м. Києві, а тому транспортний засіб придбано саме з цією метою.
Захисник вказував на те, що у ОСОБА_7 відсутні водійські права, однак вони наявні у її цивільного чоловіка ОСОБА_9 .
Під час проведення обшуку 04.10.2021 у даному автомобілі будь-яких слідів наркотичних засобів працівниками поліції не виявлено.
Прокурор у клопотанні вказав, що ампула «димедролу» є «допоміжною речовиною», хоча дане поняття не міститься в КК України. Димедрол відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, не являється наркотичним засобом, психотропною речовиною чи прекурсором.
На переконання апелянта, вилучений автомобіль не є знаряддям вчинення злочину, оскільки у відповідності до вимог ст. 98 КПК України не містить на собі будь-яких слідів злочину, а також інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Органом досудового розслідування не доведено необхідність накладення арешту на спірне майно, а слідчим суддею не враховано наслідки арешту майна для третіх осіб та розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи власника майна ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Слідчим відділом Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000018 від 15.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за процесуального керівництва Білоцерківської окружної прокуратури Київської області.
Як зазначено у клопотанні прокурора, ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_10 , який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 , здійснюють збут наркотичного засобу «метадон» на території м. Узин Білоцерківського району Київської області.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 збуває наркотичний засіб «метадон» за місцем свого проживання особисто із рук в руки та шляхом попереднього приховання наркотичного засобу, так званими «закладками» поза межами території м. Узин Білоцерківського району, при цьому укладаючи домовленість про збут наркотичного засобу під час здійснення телефонних розмов із наркозалежними особами. Грошові кошти за здійснення збуту наркотичного засобу ОСОБА_8 отримує особисто із рук в руки або шляхом грошового переказу на рахунок мобільного номеру телефону, чи на банківський рахунок.
Додаткового, в ході проведення досудового розслідування проведено негласні слідчі (розшукові) дії - «контроль за вчиненням злочину» та «аудіо- відеоконтроль особи» щодо ОСОБА_8 , в результаті яких задокументовано факт здійснення ним незаконного збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), який він здійснив 23.07.2021 року ОСОБА_11 за грошові кошти в сумі 600 гривень.
Відповідно до матеріалів КОУ ДВБ НП України, ОСОБА_8 під час здійснення своєї протиправної діяльності щодо незаконного збуту наркотичого засобу «метадон» використовує автомобіль марки «Тоуоtа camry», 2008 року випуску, бежевого кольору, номерний знак НОМЕР_3 , який зареєстрований за його матір`ю ОСОБА_7 .
Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2021 задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля марки «Тоуоtа camry», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_7 та яким користується ОСОБА_8 .
Згідно даних протоколу обшуку від 04.10.2021, цього ж дня проведено обшук автомобіля марки «Тоуоtа camry», 2008 року випуску, бежевого кольору, номер кузова НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_7 та яким користується ОСОБА_8 , у ході якого виявлено та вилучено: ампулу «димедрол», картку «Приват Банк» № НОМЕР_1 , автомобіль марки «Toyota camry», 2008 року випуску, бежевого кольору, номерний знак НОМЕР_3 , та ключ до нього.
Постановою старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_12 від 05.10.2021 ампулу «димедрол», картку «Приват Банк» № НОМЕР_1 , автомобіль марки «Toyota camry», номерний знак НОМЕР_3 , та ключ до нього визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000018 від 15.02.2021.

06.10.2021 прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області звернувся до слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із клопотанням, в якому просив накласти арешт на вилучене 04.10.2021 під час проведення обшуку автомобіля марки «Toyota camry» майно, а саме на ампулу «димедрол» та картку «Приват Банк» № НОМЕР_1 , які упаковано до поліетиленового пакету експертної служби МВС України № 2613374, автомобіль марки «Toyotacamry», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , та ключ до нього.
Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2021 задоволено клопотання прокурора, та накладено арешт на вилучене 04.10.2021 під час проведення обшуку майно, а саме на ампулу «димедрол» та картку «Приват Банк» № НОМЕР_1 , які упаковано до поліетиленового пакету експертної служби МВС України № 2613374, автомобіль марки «Toyota camry», 2008 року випуску, бежевого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , та ключ до нього.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на ампулу «димедрол», картку «Приват Банк» № НОМЕР_1 , автомобіль марки «Toyota camry», номерний знак НОМЕР_3 , та ключ до нього, з тих підстав, що вказані речі та транспортний засіб у встановленому законом порядку визнані речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000018 від 15.02.2021, та відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на транспортний засіб та вилучені в ньому речі, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, пошкоджене, зіпсоване, перетворене чи знищене.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на транспортний засіб та вилучені у ньому речі, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що транспортний засіб «Toyota camry», номерний знак НОМЕР_3 не відповідає критеріям речових доказів, не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а також не містить на собі сліди злочину, є безпідставними.

Як убачається із викладених у клопотанні фактичних обставин кримінальних правопорушень, органом досудового розслідування встановлена причетність ОСОБА_8 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність на даному етапі досудового розслідування підстав для обґрунтованого припущення, що автомобіль марки «Toyota camry», номерний знак НОМЕР_3 , який перебуває у користуванні ОСОБА_8 , відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, оскільки може містити відомості, які можуть бути використані для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.
Доводи апелянта про те, що автомобіль «Toyota camry», номерний знак НОМЕР_3 належить на праві власності ОСОБА_7 , яка є матір`ю ОСОБА_8 , не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки, огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Посилання апелянта на те, що вилучена у автомобілі ампула з речовиною "димедрол" не є наркотичним засобом, психотропною речовиною чи прекурсором, підлягають перевірці під час подальшого досудового розслідування та не є підставою для скасування ухвали слідчого судді про накладення арешту на вказану речовину.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2021 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3