ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/1147/22 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 636/675/21 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в місті Харкові матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 12.01.2022 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000419 від 13.04.2020, за частиною 1 статті 263, частиною 1 статті 306, частиною 2 статті 307 КК України, -

встановила:

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 12.01.2022 клопотання прокурора задовлено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Харкова, громадянину України, одруженому, на підставі статті 89 КК України не судимому, зареєстрованому та фактично мешкаючому за адресою: АДРЕСА_1 , строк тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 діб, тобто до 12 березня 2022 року включно.

Визначено розмір застави для ОСОБА_8 у межах 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 681 000 грн.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту без цілодобового контролю з 22:00 до 06:00 наступного дня та покласти на обвинуваченого відповідні процесуальні обов`язки, який останній готовий і буде виконувати у повному обсязі.

У разі винесення судом ухвали про відмову у задоволенні апеляційної скарги захисника і залишення оскаржуваної ухвали без змін сторона захисту просить зменшити визначений розмір застави для ОСОБА_8 у межах 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 681 000 гривень до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 600 гривень.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилався на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема, зазначив, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою ні обвинуваченому, ні захиснику заздалегідь вручено не було.

Також захисник посилається на те, що ризики, передбачені статтею 177 КПК України, стороною обвинувачення не підтверджуються. Об`єктивних даних або доказів незаконного тиску на свідків у сторони обвинувачення не мається, як і підстав обґрунтовано припускати можливість переховуватися від суду або скоювати нові злочини, сама тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини .

Сторона захисту вважає, що застосування домашнього арешту з 22:00 до 06:00 ОСОБА_8 буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження, а цьому сприятимуть обставини та дані, які характеризують обвинуваченого, а саме: відсутність судимості, наявність постійного місця реєстрації та мешкання, спільне проживання з дружиною, малолітніми дітьми та матір`ю, наявність у матері, дружини та доньки захворювань, які потребують постійного лікування та спостереження фахівців.

Крім того, сторона захисту посилається на неврахування майнового стану обвинуваченого при визначенні розміру застави. На теперішній час, на думку захисника, заставу можливо зменшити до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з таких підстав.
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції вважав, що на момент розгляду клопотання прокурора встановлено наявність обґрунтованої підозри та достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України, на теперішній час не зменшились та продовжують існувати, інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України, не дозволять забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належну поведінку, а також запобігти спробам переховування від суду, незаконного впливу на свідків у провадженні та вчиненню іншого злочину, і дійшов висновку про відсутність підстав для скасування чи зміни запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 . При цьому, судом також враховано, що стороною захисту під час розгляду клопотання не доведено, що ризики, на які посилався в своїх ухвалах слідчий суддя та суд при обранні та продовженні стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на теперішній час зменшились або перестали існувати. Крім того, судом визначено розмір застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 681 000 грн.

З такими висновками суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає їх обґрунтованими та вмотивованими.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З матеріалів судового провадження встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 263, частиною 1 статті 306, частиною 2 статті 307 КК України, серед яких є особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тієї обставини, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також у вчиненні злочину проти громадської безпеки, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності або недоведеності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на недоведеність існування ризиків колегія суддів вважає безпідставним, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та на час апеляційного розгляду вони не зникли та не зменшилися.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення не зменшились, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо зменшення розміру застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно з частиною 5 статті 182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави обвинуваченому ОСОБА_8 судом враховано обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу та ризики, передбачені статтею 177 КПК України, та встановлено розмір застави у межах, передбачених частиною 5 статті 182 КПК України.

З врахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції не встановлено правових підстав для зменшення розміру застави, визначеної обвинуваченому ОСОБА_8 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Надаючи оцінку посиланням захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на відсутність в обвинуваченого судимості, наявність постійного місця реєстрації та мешкання, спільне проживання з дружиною, малолітніми дітьми та матір`ю, наявність у матері, дружини та доньки захворювань, які потребують постійного лікування та спостереження фахівців, колегія суддів зауважує, що вказані обставини жодним чином не свідчать про зменшення існуючих ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, та, враховуючи тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень та строк покарання, який загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винним, не може слугувати стримуючим фактором для запобігання існуючим ризикам та не є підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби.

Інші доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 висновків судді щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не спростовують та не свідчать про наявність підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби до обвинуваченого ОСОБА_8 не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності підстав для зміни чи скасування ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 12.01.2022 за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 .

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог частини 4 статті 28 КПК України, згідно з якими кримінальне провадження щодо осіб, які тримаються під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово з метою запобігання надмірної тривалості судового розгляду.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 12.01.2022 залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового провадження, враховуючи, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: