Провадження № 1-кп/750/54/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2022 року Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0005504 від 09.10.2020 року за обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, із повною вищою освітою, який працює молодшим приймальником товарів в ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», раніше не судимого, зареєстрованого та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України ,-

ВСТАНОВИВ:

09.10.2020, близько 02 год. 01 хв., автомобіль марки «RENAULT» модель «MEGANE SCENIC» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , рухався у м. Чернігові по вулиці Рокосовського, на ділянці дороги з одностороннім рухом та має три смуги для руху в одному напрямку, зі сторони вулиці 1-го Травня в напрямку вулиці Доценка.

Рухаючись у вказаному напрямку, по крайній лівій смузі проїзної частини дороги, поряд з будинком № 42-А по вулиці Рокосовського у

м. Чернігові, водій ОСОБА_7 , перевищуючи дозволену у населених пунктах швидкість руху транспортних засобів, а також таку, що дозволяє в темну пору доби зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, порушуючи вимогу, яка зобов`язує водіїв триматися правого краю проїзної частини, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зменшив швидкість та не зупинив транспортний засіб, не надавши дорогу пішоходу ОСОБА_8 , який переходив по нерегульованому пішохідному переходу проїзну частину вулиці Рокосовського, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 , у зв`язку з чим здійснив наїзд на ОСОБА_8 .

У результаті дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, синців, саден, ран голови, крововиливів у шкірно-м`язевий лоскут голови, лінійного перелому кісток склепіння та основи черепа, переломів кісток носа, субдурального та субарахноідальних крововиливів, осередків забоїв мозку, закритої травми грудної клітини, крововиливів в тканини середостіння, забоїв легень, перелому ребра, перелому лівої малогомілкової кістки, синців, саден верхніх та нижніх кінцівок тулуба, які є наслідком одного травматичного процесу в умовах дорожньо-транспортної пригоди, та згідно висновків судово-медичної експертизи № 940 від 14.12.2020, комплексної судово-медичної інженерно-транспортної експертизи № 28 від 17.02.2021 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті останнього.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 1.7, 2.3 (б), 11.2, 11.5, 12.2, 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху України, що стало причиною та умовою настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю, в межах пред`явленого обвинувачення, підтвердив викладене в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаявся, просив пробачення у потерпілої, пояснив, що був дощ, погана видимість, швидкість у нього була згідно експертизи 90 км/год., так трапилося, що він не зміг уникнути ДТП, дуже жалкує, що так сталося з потерпілим, він отримав посвідчення водія у 2008 році, з 2010 року керує автомобілем, за цей час до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не притягувався, також показав, що він сплачував за лікування потерпілого, а коли дізнався, що той помер, перерахував 14 тис. грн. його матері, як компенсацію витрат на поховання і нещодавно передав їй 30 тис. грн. у відшкодування моральної шкоди, як тільки йому буде повернутий його автомобіль, він продасть його та всі отримані гроші передасть потерпілій.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні показала, що вона не була очевидцем подій, у ніч з 08.10.2020р. на 09.10.2020р. близько дванадцятої години ночі вона телефонувала потерпілому своєму синові, той сказав, що він зараз ще із друзями, трохи поспілкується і прийде додому, вона заснула, а коли прокинулася, близько 03 год. 20 хв. 09.10.2020р. знову зателефонувала синові, їй відповіла медсестра та сказала, що її син в реанімації в лікарні, бо його збила машина, вона із чоловіком поїхала до лікарні, до сина, але не зважаючи на лікування, ІНФОРМАЦІЯ_2 її син помер. Обвинувачений сплатив за лікування, також перерахував їй 14 тис. грн.. на поховання сина, також підтвердила, що обвинувачений передав їй 30 тис. грн. у відшкодування моральної шкоди, але це він зробив тільки зараз, остаточно у визначенні виду та міри покарання поклалася на розсуд суду.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд враховує, що обвинувачений, потерпіла та інші учасники судового провадження не заперечують проти такого порядку дослідження доказів, правильно розуміють зміст цих обставин, не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В ході судового розгляду, враховуючи викладене вище, показання обвинуваченого та показання потерпілої, які вони надали суду, той факт, що обставини, встановлені під час кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, не оспорюються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_7 діяння повністю доведене і правильно кваліфіковане органом досудового розслідування за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнає: щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне часткове відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, наслідки вчиненого кримінального правопорушення; особу обвинуваченого, який свою вину визнав, у вчиненному щиро розкаявся, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, його вік, його стан здоров`я згідно наявних даних, що він за медичною допомогою до психіатра в диспансерне психіатричне відділення КНП ЧОПНЛ не звертався, за медичною допомогою в наркологічне диспансерне відділення ЧОПНЛ не звертався, що він має місце реєстрації та проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно працює; наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують його покарання; думку потерпілої щодо виду та міри можливого покарання; висновок органу пробації, відповідно до якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства в тому числі для окремих осіб оцінено як низький, та орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе за умов здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, щодо необхідності для виправлення та запобігання вчиненню ним повторних кримінальних правопорушень, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі, в межах санкції вказаної частини зазначеної статті, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Також, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне при призначенні покарання керуватися приписами ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, у зв`язку із чим суд зважає на наявність можливості виправлення засудженого без відбування покарання, і прийняття рішення про звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням, що є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових кримінальних правопорушень, а відтак є доцільним прийняття рішення про звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням з покладенням обов`язків відповідно до ч.1 ст. 76 КК України.

Від потерпілої ОСОБА_4 до суду надійшов цивільний позов, в якому потерпіла просить стягнути з ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» та обвинуваченого ОСОБА_7 субсидіарно в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 149 673 (сто сорок дев`ять тисяч шістсот сімдесят три) гривень 67 коп., та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 1 000 000 (один мільйон) гривень на її користь. 17.12.2021 через канцелярію суду від потерпілої надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду. В судовому засіданні потерпіла вказану вище заяву підтримала та просила залишити поданий нею цивільний позов без розгляду. Враховуючи вище викладене, керуючись п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд вважає за необхідне задовольнити вказане клопотання потерпілої та залишити цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_7 без розгляду.

У провадженні наявні процесуальні витрати на загальну суму 3089 (три тисячі вісімдесят дев`ять) гривень 16 коп. на залучення експертів, що підтверджені документально, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України.

Арешт, накладений на автомобіль марки «RENAULT» модель «MEGANE SCENIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.10.2020 - слід скасувати.

Речовими доказами слід розпорядитися відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку у 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 3089 (три тисячі вісімдесят дев`ять) гривень 16 коп. витрат на залучення експертів.

Арешт, накладений на автомобіль марки «RENAULT» модель «MEGANE SCENIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.10.2020 - скасувати.

Речовий доказ: автомобіль марки «RENAULT» модель «MEGANE SCENIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_7 .

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Чернігова - протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1