Справа № 298/86/20 Провадження № 1-кп/304/42/2022
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2022 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
її представника адвоката ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000398 від 27 жовтня 2019 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Степанівка Мартукського району Актюбінської області Казахстан, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , з початковою загальною середньою освітою, непрацюючого, одруженого (має на утриманні малолітню дитину), громадянина України, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1, 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 27 жовтня 2019 року близько 11.30 год, не маючи права керувати транспортними засобами, в той же час керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21103», р/н НОМЕР_1 , який знаходився у технічно справному стані, рухаючись по вулиці Шевченка в селі Мирча Великоберезнянського (Ужгородського) району у напрямку села Дубриничі Перечинського (Ужгородського) району, неподалік будинку № 30, в порушення пунктів 2.1. а, 10.1., 12.1., 12.3. та 12.4. Правил дорожнього руху України, вчасно не реагуючи на дорожню обстановку, що склалася, та її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху в установлених межах, через що при виникненні небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості руху та застосування екстреного гальмування аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та продовжив рух, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який йшов по правому узбіччі дороги у напрямку села Дубриничі, після чого керований ним автомобіль перекинувся, і пасажир ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми, ХСТ, компресійного перелому 11-12 грудних хребців, перелому крила лівої здухвинної кістки, перелому 6-го ребра зліва, які згідно висновку експерта № 363 від 27 листопада 2019 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а потерпілий ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді політравми, множинних двобічних переломів ребер з пошкодженням легень, двобічного великого гемотораксу, обмеженого двобічного гідротораксу, забою легень середньої важкості, забою серця, ЗЧМТ, струсу головного мозку, перелому лопатки, ускладненого переломовивиху Th 10 із нижньою параплегією та порушенням функції тазових органів, які згідно висновку експерта № 509 від 13 січня 2020 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, та які у подальшому їх перебігу ускладнилися посттравматичним гнійним менінгоенцефалітом, посттравматичною бронхопневмонією, інтоксикацією, що обумовило порушення, а згодом і припинення функції ЦНС, зупинку серцевої діяльності та дихання, від чого потерпілий ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1, 2 ст. 286 КК України.

24 січня 2022 року у місті Перечин між прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_8 за участю захисника адвоката ОСОБА_9 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог статті 472 КПК України, згідно якої обвинувачений визнає свою вину у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень за ч. 1, 2 ст. 286 КК України та зобов`язується у повному обсязі виконати умови, укладеної 02 липня 2021 року з потерпілою ОСОБА_5 мирової угоди, і сплатити на визначених у ній умовах завдану шкоду у розмірі 300 000 грн, з яких станом на 24 січня 2022 року відшкодував 65 000 грн. Крім цього сторони дійшли згоди щодо покарання, яке має понести обвинувачений за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами та за ч. 2 ст. 286 КК України позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами, а також покарання, яке має понести обвинувачений за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням та покладенням, передбачених ст. 76 КК України обов`язків, а також визначили наслідки укладення, затвердження і невиконання зазначеної угоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, щиро розкаявся. Також ствердив, що угоду він укладав добровільно і наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі. Разом зі своїм захисником просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор також просив затвердити дану угоду та пояснив, що обома потерпілими йому надана письмова згода на укладення угоди, така відповідає вимогам закону, вказана у ній міра покарання визначена з урахуванням особи обвинуваченого, відповідно до положень ч. 1, 2 ст.286 КК України на підставі ст. 70 цього Кодексу.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у судовому засіданні проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечили, а також зазначили, що з цього приводу подали прокурору відповідні заяви. Представник потерпілої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 також просив затвердити укладену між потерпілою та обвинуваченим 02 липня 2021 року мирову угоду задля мирного розв`язання поданого ними цивільного позову.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до такого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні зокрема щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Частина 5 вказаної статті передбачає, що укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

При ухваленні вироку суд враховує правову позицію відображену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 682/956/17, в якій зокрема зазначено таке.

Як убачається із законодавчого визначення, злочином може бути визнано лише протиправне, суспільно небезпечне, винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (ч. 1 ст. 11 КК). Звідси одним з елементів складу злочину може бути визнано певну поведінку людини, свідомий та вольовий вчинок, а не певний стан особи.

Диспозиція ст. 286 КК сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений ст. 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , передбачені ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, яке буде до нього застосовано.

Також встановлено, що прокурор усвідомлює наслідки затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що дана угода про визнання винуватості укладена за письмової згоди обох потерпілих, наданої прокурору, така відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та відповідно може бути затверджена і на підставі цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки її умови узгоджуються з вимогами вказаного Закону, не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін чи інших осіб, укладення угоди було добровільним, наявні фактичні підстави для визнання винуватості. Також судом береться до уваги те, що узгоджені сторонами вид і міра основного покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого і за ч. 1 ст. 286 КК України визначені на підставі ч. 2 ст. 4 КК України законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, тобто 27 жовтня 2019 року.

Що стосується додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то суд зауважує таке.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку. Однак призначення цього покарання особі, яка взагалі не мала права керувати транспортними засобами, є неможливим.

Як вбачається з наданих прокурором матеріалів, за відомостями Регіонального сервісного центру МВС в Закарпатській області від 04 грудня 2019 року № 31/7-1882 згідно наявного регіонального інформаційного масиву та бази даних підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС в Закарпатській області станом на 29 листопада 2019 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , національне посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував.

За вказаних обставин суд погоджується з позицією сторін угоди не призначати обвинуваченому ОСОБА_8 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки така узгоджується з вимогами закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Строк застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту закінчився 06 лютого 2020 року, протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався, на даний час клопотання про обрання такого суду не подано, отже питання щодо нього судом не розглядається.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 , пред`явлений нею до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого.

Статтею 55 Конституції України закріплене право на судовий захист від протиправних посягань. Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Встановлено, що 02 липня 2021 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_8 у відповідності до ст. 207 ЦПК України укладено мирову угоду, оскільки вони дійшли згоди щодо врегулювання спору по цивільному позову.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч. 4 вказаної статті укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Заслухавши думку сторін угоди, які просили затвердити мирову угоду, про що подали суду спільну заяву (Т. 1 а. с. 240, 241), яку підтримали у судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, зміст мирової угоди, зважаючи на те, що сторони добровільно дійшли згоди щодо їх укладення, наслідки укладення мирових угод, передбачені ст. 208 ЦПК України сторонам роз`яснені та зрозумілі, при цьому такі не порушують прав та інтересів сторін і інших осіб, суд приходить до висновку про можливість затвердження мирової угоди, укладеної між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_8 та закриття провадження у справі в частині вирішення цивільного позову.

Заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалами слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2019 року у вигляді арешту автомобіля марки «Хюндай і30», р/н НОМЕР_2 , який належить громадянину Республіки Польща ОСОБА_11 , Свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу № НОМЕР_3 , Страхового полісу № PL12/4583552 та довіреності від 03 жовтня 2019 року, а також автомобіля марки «ВАЗ 21103», р/н НОМЕР_1 , Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 та довіреності на право користування автомобілем ННЕ 957093, скасовані відповідними ухвалами Перечинського районного суду Закарпатської області від 25 травня 2020 року та 02 липня 2021 року під час розгляду даного кримінального провадження.

Питання речових доказів та процесуальних витрат вирішуватиметься у порядку статей 100, 124 КПК України.

Керуючись ч. 2 ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 24 січня 2022 року між прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 286 КК України і призначити:

- за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами;

- за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі статей 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Затвердити мирову угоду в справі № 298/86/20, укладену 02 липня 2021 року між ОСОБА_5 (цивільним позивачем) та ОСОБА_8 (цивільним відповідачем), за умовами якої:

1. З метою повного та остаточного врегулювання спору сторони домовилися, що заявлені позовні вимоги у даній справі зменшено і такі складають 300 000 (триста тисяч) грн;

2. Передання коштів, зазначених у п. 1 мирової угоди здійснюється протягом 5 (п`яти) років, але не менше, ніж 5 (п`ять) тисяч гривень щомісяця шляхом передання їх до 25 числа кожного місяця у готівковій формі;

3. На підтвердження факту передання коштів складається розписка, яка передається потерпілою одночасно з отриманням коштів;

4. ОСОБА_5 запевняє, що після отримання коштів в сумі, зазначеній у п. 1 мирової угоди, вичерпується наявність спору між сторонами в межах даної судової справи у повному обсязі та свідчить, що за наслідками виконання умов мирової угоди потерпіла не має та не матиме у майбутньому жодних претензій та вимог до ОСОБА_8 щодо відшкодування моральної шкоди;

5. ОСОБА_5 зобов`язується підтримати заяву про зняття арештів чи скасування заходів забезпечення позову та надає згоду стороні обвинувачення на укладення угоди про визнання винуватості;

6. Усі витрати, в тому числі на правову допомогу та судовий збір, покладаються на сторону, яка їх понесла та іншою стороною не відшкодовуються;

7. Сторони підтверджують, що умови мирової угоди відповідають їх волі, дана угода укладена добровільно та без жодного примусу, така не є фіктивною чи удаваною, а наміри сторін відповідають змісту зобов`язань, визначених мировою угодою;

8. Сторони заявляють, що даною мировою угодою не порушуються права будь яких відомих третіх осіб.

Провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, закрити.

Речові докази по справі, а саме автомобіль марки «Хюндай і30», р/н Республіки Польща, НОМЕР_2 , стального кольору, 2013 року випуску, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , Страховий поліс № PL12/4583552 та довіреність від 03 жовтня 2019 року, які передані на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_11 такому повернути; автомобіль марки «ВАЗ 21103», р/н НОМЕР_1 , Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 та Довіреність на право користування автомобілем ННЕ 957093 від 17 травня 2019 року, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_8 такому повернути, а компакт-диск формату «CD», з відеозаписом, що зберігається у органу досудового розслідування при матеріалах кримінального провадження № 0000398 при них зберігати.

Процесуальні витрати за проведення судових автотехнічних експертиз № 1170 від 29 листопада 2019 року у розмірі 4 082 (чотири тисячі вісімдесят дві) грн та № 1169 від 11 грудня 2019 року у розмірі 3 140 (три тисячі сто сорок) грн стягнути із ОСОБА_8 на користь держави.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку суду учасники кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 376 КПК України. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1