ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1703/21 Справа № 175/5696/14-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002757 від 10 листопада 2014 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_11 , а також потерпілого ОСОБА_10 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 10 листопада 2014 року близько 05.00 години, керуючи технічно справним автомобілем «Тойота-Прадо» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить - ОСОБА_12 , здійснював рух по автодорозі Р-52 «Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка» зі сторони села Єлізаветівка Дніпропетровської області в напрямку селища Партизанське Дніпропетровського району Дніпропетровської області в лівому ряді руху, з включеним ближнім світлом фар, зі швидкістю близько 40-50 км/годину, більш точно швидкість руху встановити на даний час не виявилось можливим. В дорозі, в районі 36 км + 350 м автодороги Р-52 «Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка» ОСОБА_8 в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, при димовій завісі, не вибрав безпечну швидкість і при виникненні небезпеки для руху у вигляді автомобілю «Хюндай-акцент» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 , який рухався в попутному з ним напрямку по лівій смузі руху, по полосі його руху, зі швидкістю близько 20 км/годину, якого він об`єктивно спроможний був виявити, якщо б рухався з безпечною швидкістю, заходів до негайного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або небезпечного об`їзду перешкоди не прийняв, в результаті чого допустив зіткнення транспортних засобів.
При зіткненні транспортних засобів водію автомобілю «Хюндай-акцент» ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітини з переломами другого, третього та четвертого ребер по пахвовій лінії ліворуч з явищами лівостороннього пневмотораксу, які відносяться згідно висновків судово-медичної експертизи № 4806-е до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.
Порушення Правил безпеки дорожнього руху виражається в тому, що водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем, порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України.
Невиконання водієм ОСОБА_8 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди і заподіянням потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційні скарзі прокурор просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення судом кримінального процесуального закону. Прокурор вказує на те, що визнаючи недопустимою схему місця ДТП, суд не вказав чиї права та свободи були порушені та у якому обсязі, враховуючи те, що вона складалась у присутності двох свідків. На переконання прокурора встановлені судом порушення складання схеми, не є критичними та жодного разу не слугували підставою неможливості проведення судових експертиз. Також, прокурор звертає увагу на те, що при попередньому розгляді апеляційним судом було виявлено розбіжності фактичного місця ДТП, у зв`язку з чим для повноти судового розгляду прокурором неодноразово заявлялись клопотання про проведення слідчого експерименту, які були задоволені судом. Між тим, за відсутністю відповідних погодних умов ухвали суду залишись невиконаними. При цьому, у задоволенні аналогічного клопотання в подальшому судом було відмовлено. Окрім наведеного, прокурор вважає, що суд не надав належну оцінку показанням понятого ОСОБА_14 щодо даних, зафіксованих під час складання схеми, а також відносно здійснення фотофіксації на місці ДТП.

В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання відповідно до закону, задовольнивши у повному обсязі його цивільний позов.
Свої вимоги потерпілий обґрунтовує невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження. Потерпілий вважає, що висновки суду про недопустимість схеми місця ДТП є безпідставними, оскільки остання складена у присутності свідків працівниками Державтоінспекції, уповноваженим на проведення таких дій до прибуття слідчого. При цьому, неповнота схеми не позбавляє її доказового значення та не вказує про неможливість отримання з неї достовірних даних про кінцеве розташування транспортних засобів після ДТП, протяжність гальмівного шляху та дорожні умови, за яких відбулась пригода, тобто даних, які в ній зафіксовані. Потерпілий звертає увагу на те, що під час досудового розслідування та судового розгляду у обвинуваченого не виникало жодних сумнівів у тому, що зафіксовано у схемі. Окрім цього, апелянт зауважує, що вирок суду не містить відомостей про те, що всупереч яким самим нормам схема була складена працівником Державтоінспекції, беручи до уваги ті обставини, що це відбулось безпосередньо після ДТП до внесення відомостей до ЄРДР. Потерпілий зазначає, що висновки суду суперечать правовим позиціям Верховного Суду, якими констатовано, що схема місця ДТП, складена інспектором ВДАІ МВС України безпосередньо після пригоди і до внесення відомостей про ДТП є допустимим доказом у кримінальному провадженні. З урахуванням наведених обставин потерпілий не погоджується й з визнанням недопустимим висновку експерта, складеного на підставі схеми. При цьому, апелянт зауважує, що вирок містить суперечності стосовно даних, які використовувались експертом при проведенні дослідження. Також потерпілий вважає необґрунтованим і визнання недопустимим протоколу проведення слідчого експерименту з план-схемами до нього. Апелянт зазначає, що судом у вироку не було наведено докладних мотивів визнання недопустимим зазначених доказів, з посиланням на відповідні норми КПК України. До того ж, судом було залишено поза увагою те, що питання призначення експерименту обговорювалось під час судового розгляду та було вирішено судом, шляхом винесення ухвали. Водночас, для проведення слідчої дії не з`явились обвинувачений та захисник, тому його і було проведено за його участю. Окрім наведеного, на переконання потерпілого, суд безпідставно, не навівши докладних мотивів свого рішення, визнав недопустимими фотознімки із зображенням пошкоджених автомобілів, чим порушив його права як потерпілого на подання доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурорів та потерпілого, які апеляційну скаргу підтримали, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
За змістом ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.
Перевіривши доводи апелянтів про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд доходить висновку, що вони є необґрунтованими, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, виправдовуючи ОСОБА_8 , суд першої інстанції посилався на недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що є підставою для виправдання особи за п.2 ч.1 ст.373 КПК України.
Обґрунтовуючи наведені висновки, суд керувався тим, що матеріали провадження не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б доводили винуватість ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні.
Так, суд першої інстанції, дослідивши докази обвинувачення, посилався на те, що всупереч вимогам кримінального процесуального закону, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з фототаблицею до нього не складався, а була складена лише схема, яка мала бути додатком до протоколу.
Разом із цим, суд вказав на те, що схема ДТП була складена всупереч вимогам закону. Зазначено висновку суд дійшов у зв`язку з тим, що вона була складена неуповноваженою особою, а також не містила відомостей про сліди та предмети, що стосуються пригоди: марку (модель) пошкодженого транспортного засобу; номерний знак транспортного засобу; власника транспортного засобу; перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП, розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини та ін.), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїзної частини, транспортних засобів; площу розсіювання уламків скла, осипання ґрунту тощо; координати місця зіткнення, наїзду тощо відносно сталих орієнтирів. Окрім цього, суд вказав й на невідповідність даних про місце зіткнення схеми ДТП, що було з`ясовано при допиті експерта.
З урахуванням цих обставин, суд дійшов висновку про недопустимість схеми місця ДТП.
Водночас, керуючись практикою ЄСПЛ, суд визнав недопустимими похідний від неї доказ, а саме висновок експерта № 70/27-925 від 22.12.2014, який проведено на підставі наданих матеріалів кримінального провадження, за вихідними даними зазначеними у схемі ДТП.
Окрім цього, суд визнав недопустимим й протокол проведення слідчого експерименту від 25.03.2016 з план-схемами до нього, з огляду на констатовані судом апеляційної інстанції порушення при його призначенні судом. При цьому, суд посилався на невиконання рішень від 28.05.2019, 16.09.2019, 09.12.2019, 04.03.2020, 26.05.2020 року, якими було доручено проведення слідчого експерименту після скасування вироку судом апеляційної інстанції.
До того ж, суд вважав за необхідне визнати недопустимими й фотознімки, які були надані представником потерпілого, з огляду на невизначене джерело їх походження, а також й висновки експертів № 5/10.4/10.1-519/520 від 25.07.2016, № 5/10.1-327 від 18.04.2016 та № 3 від 02.03.2015, у зв`язку з тим, що в їх основу було покладено визнану судом недопустимою схему місця ДТП, а також з огляду на істотні суперечності у їх змісті.
Надаючи оцінку наведеним обставинам у сукупності з доказами, які їх підтверджують, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням суду і відповідно до ст. 94 КПК України, повинна ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження та керуючись законом має бути оцінений кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав належним чином, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.
Так, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, визнаючи недопустимими схему місця ДТП та похідні від неї висновки експертів № 70/27-925 від 22.12.2014, № 5/10.4/10.1-519/520 від 25.07.2016, № 5/10.1-327 від 18.04.2016 та № 3 від 02.03.2015, суд керувався тим, що схему складено неуповноваженою особою та вона не містить відомостей, які підлягають обов`язковому зазначенню в силу вимог закону.
З наведеними висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.
Так, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
Згідно з вимогами частини сьомої цієї статті, при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що під час досудового розслідування протокол огляду місця ДТП не складався.
Водночас, у матеріалах провадження міститься лише схема місця ДТП, складена ІзОМДТП ВДАІ з обслуговування Дніпропетровського району ОСОБА_15 , яка в подальшому була покладена в основу проведених у провадженні експертиз.
Вирішуючи питання обґрунтованості тверджень суду про її недопустимість, суд виходить з того, що в силу вимог Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27,03.2009 року N9111, працівник підрозділу ДПС прибувши на місце пригоди, у результаті якої отримали тілесні ушкодження люди має повідомити чергового та лише після прибуття слідчо-оперативної групи, виключно за дорученням слідчого уповноважений на проведення огляду та фіксування відповідних відомостей у протоколі та схемі місця ДТП.
З матеріалів провадження вбачається, що дії інспектора вимогам інструкції не відповідали, що останній визнав під час судового розгляду.
Наведені обставини дають підстави вважати схему такою, що складена неуповноваженою особою та вказують на правильність висновків суду в цій частині.
Що стосується відображених у ній відомостей, які суд вважав неповними, то і ці порушення на думку суду є такими, що об`єктивно існують.
Колегією суддів встановлено, що сліди та предмети, що стосуються пригоди, мають істотне значення для вирішення завдань провадження та підлягають обов`язковому зазначенню в силу вимог Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 77 від 26.02.2009 року, дійсно відсутні у схемі місця ДТП.
Так, судом вірно констатовано, що схема не містить: марку (модель) пошкодженого транспортного засобу; номерний знак транспортного засобу; власника транспортного засобу; перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП, розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини та ін.), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїзної частини, транспортних засобів; площу розсіювання уламків скла, осипання ґрунту тощо; координати місця зіткнення, наїзду тощо відносно сталих орієнтирів.
Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність визнання недопустимим зазначеного доказу й з цих підстав.
Беручи до уваги відсутність протоколу огляду місця події, складена неуповноваженою на те особою схема місця ДТП, яка при цьому не містить повних та достатніх даних, колегія суддів погоджується з твердженням суду про порушення порядку збирання цього доказу.
Водночас, з урахуванням того, що зазначена схема місця ДТП була покладена в основу проведених в межах кримінального провадження експертиз, останні також слід вважати недопустимим з огляду на практику ЄСПЛ у справах «Гефген проти Німеччини» від 30.06.2008, «Яременко проти України» від 30.04.2015, яка в силу вимог ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" має бути застосована судом як джерело права.
Що стосується об`єктивної можливості усунути допущені під час досудового розслідування порушення, колегія суддів зазначає наступне.
Матеріалами провадження підтверджується, що ухвалою Дніпропетровського районного суду від 27 січня 2016 року в порядку ст. 333 КПК України слідчому було доручено проведення слідчого експерименту.
На виконання зазначеного рішення 25 березня 2016 року слідчим було проведену цю слідчу дію, що зафіксовано у відповідному протоколі.
Між тим, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2016 року констатовано, що рішення, яким надано доручення на проведення слідчої дії, було ухвалено без виходу до нарадчої кімнати, а саме рішення не оголошувалось учасникам провадження.
Враховуючи наведені обставини, при новому розгляді провадження суд дійшов висновку про необхідність визнання недопустимим зазначеного протоколу, оскільки слідчу дію було проведено на підставі судового рішення, яке суперечить вимогам закону.
Ці обставини, крім іншого, стали підставою й для визнання недопустимими й висновків експертів № 5/10.4/10.1-519/520 від 25.07.2016, № 5/10.1-327 від 18.04.2016.
Колегія суддів погоджується з тим, що протокол від 25.03.2016 неможливо вважати допустимим доказом, як і похідні від нього висновки експертів, оскільки судове рішення, на підставі якого його складено, ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що встановлено судом апеляційної інстанції та в силу вимог ч. 3 ст. 415 КПК України має бути обов`язково враховано при новому розгляді.
Щодо вжитих судом заходів для проведення слідчої дії, то вони, на думку колегії суддів, є достатніми.
Так, ухвалою суду від 28 травня 2019 року судом ухвалено рішення яким задоволено клопотання прокурора та доручено слідчому провести слідчий експеримент.
21 червня 2019 року провести слідчий експеримент не надалось можливим через невідповідність погодних умов тим, що були в момент ДТП, про що зазначено у протоколі.
Ухвалою суду від 16 вересня 2019 року судом ухвалено рішення, яким повторно доручено слідчому провести слідчий експеримент, однак 14 листопада 2019 року суду надано повідомлення про неможливість штучного створення умов обмеженої видимості та необхідність у зв`язку з цим відкладення проведення експерименту.
В подальшому ухвалами суду від 09 грудня 2019 року, 04 березня 2020 року, 26 травня 2020 року судом було ухвалено аналогічні рішення, жодне з яких залишилось без виконання.
З огляду на вказані обставини, ухвалою суду від 11 січня 2019 року судом відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про призначення проведення слідчого експерименту.
Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів вважає, що судом було надано учасникам провадження достатню можливість реалізувати свої права та створено для цього реальні умови.
Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що судом неодноразово ухвалювались рішення, якими надавалось доручення в порядку ст. 333 КПК України, жодне з яких залишилось невиконаним з причин, які від суду не залежали.
Колегія суддів вважає обґрунтованою відмову суду у задоволенні клопотання прокурора, оскільки протягом майже 8 місяців стороною обвинувачення не було забезпечено виконання судових рішень.
З урахуванням наведеного, суд при ухваленні рішення обґрунтовано керувався доказами, що містились у матеріалах провадження, адже інші за його дорученням надані не були.
Отже, колегія суддів вважає, що судом було створено належні та рівні умови для реалізації учасниками провадження принципу змагальності, а тому погоджується з його висновками про вжиття вичерпних заходів для усунення допущених під час досудового розслідування порушень на стадії судового розгляду.
Що стосується наданих представником потерпілого фотознімків з місця ДТП, то вони, з позиції апеляційного суду, також обґрунтовано визнані судом недопустимими доказами.
Вирішуючи питання законності висновків суду в цій частині, колегія суддів виходить насамперед з того, що зазначені фотознімки не були здобуті в порядку, визначеному КПК України. При цьому, останні не містять відомостей, які б дозволили ідентифікувати зображені на них автомобілі.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянтів, оскільки жоден з них не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовується вказаними вище обставинами.
Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що решта досліджених судом доказів, а саме показання потерпілого ОСОБА_10 , який зацікавлений у засудженні обвинуваченого, свідка ОСОБА_14 , який не був безпосереднім очевидцем ДТП, а також висновок експерта № 2746 від 28.11.2014 щодо механічних пошкоджень автомобіля Хюндай Акцент, висновки експертів № 480е від 11-12 грудня 2014 року та № 912 від 31.12.2015 щодо тяжкості тілесних ушкоджень та оцінки понесених потерпілим моральних втрат, у скупності не доводить вину ОСОБА_8 .
З огляду на викладені обставини, апеляційний суд вважає, що суд навів у мотивувальній частині вироку переконливі мотиви та підстави виправдання обвинуваченого, які відповідають положенням п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, а тому приходить до висновку про повноту судового розгляду та відповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.
Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
На переконання колегії суддів, висновки суду про недоведеність вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення є законними а необхідність виправдання останнього за цих обставин обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
За результатами апеляційного перегляду вироку щодо ОСОБА_8 апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції з належним дотриманням вимог ст. ст. 22, 94, 370, 373 КПК України забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого з викладених у них мотивів та вважає за необхідне вирок залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_11 , а також потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року відносно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3