Справа № 140/2500/18
Провадження №11-кп/801/996/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000402, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 31.08.2018 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 30 червня 2021 року про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності та закриття кримінального провадження,-

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 30 червня 2021 року ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження №0000402, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 31.08.2018 закрито у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Приймаючи таке рішення суд зазначив, що в судовому засіданні стороною захисту було заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, та оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, максимальним покаранням за яке передбачено виправні роботи, з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло понад два роки, заявлене клопотання підлягає задоволенню.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_7 ставиться питання про скасування ухвали Немирівського районного суду Вінницької області від 30 червня 2021 року через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення кримінального процесуального закону та призначення нового розгляду в сулі першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов хибного висновку про закінчення строків давності на момент прийняття рішення, оскільки обвинувачений ухилявся від суду, тому строки давності переривались. Окрім цього потерпілий вказує на безпідставне відхилення судом клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи для встановлення тяжкості нанесених тілесних ушкоджень.

Позиції учасників судового провадження.
Потерпілий ОСОБА_7 та його представник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просили задовольнити в повному об`ємі.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги потерпілого вважаючи судове рішення законним та обґрунтованим.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з ухвали, судом дотримано зазначені вимоги закону та рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття провадження належним чином вмотивовано.
Стосовно доводів апеляційної скарги в частині істотного порушення кримінального процесуального закону через відхилення судом клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи суд зазначає, що згідно п.2 ч.2 ст.242 КПК України слідчий зобов`язаний забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень. На виконання зазначених положень закону органом досудового розслідування була призначена така експертиза, та висновком №126 від 25.09.2018 року встановлено характер та тяжкість отриманих ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.
Щодо клопотання про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи, відповідно до п. 1.2.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз). Комісійною є експертиза, яка проводиться двома чи більшою кількістю експертів, що мають кваліфікацію судового експерта за однією експертною спеціалізацією (фахівцями в одній галузі знань). Комісія експертів може утворюватися органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), або керівником експертної установи. Пунктом 3.6 зазначеної Інструкції, у разі необхідності проведення додаткової або повторної експертизи у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються мотиви та підстави для її призначення. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Оскільки представником потерпілого у клопотанні не наведено мотивів та підстав проведення повторної комісійної експертизи, тому судом першої інстанції вмотивовано відмовлено в задоволенні такого клопотання.
Щодо відсутності підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності суд зазначає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі. Згідно п.8 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим. Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Згідно ст. 285, 286 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність; якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Крім того, відповідно ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Виходячи з системного аналізу зазначених вище норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язком суду.
Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.
Суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, та за згодою обвинуваченого, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, за змістом ст.49 КК України звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст.49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч.1 ст.49 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину. Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності. Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності. Отже, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст.49 КК України (Постанова від 19.11.2019 року в справі № 345/2618/16-к).
Доводи потерпілого про ухилення ОСОБА_9 від суду також не грунтуються на законі. Ухиленням від суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.
Початок терміну ухилення від суду визначається датою зупинення провадження та закінчується датою його відновлення. Таких даних в матеріалах провадження немає.
Таким чином, оскільки, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості (кримінального проступку), з дня вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, минув дворічний строк давності, обвинувачений не ухилявся від слідства або суду та не вчинив нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого, надав згоду щодо звільнення його від кримінальної відповідальності із зазначених вище підстав, то за таких обставин судом вірно прийнято рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з закриттям провадження.
За наведених обставин суд не знаходить підстав для скасування чи зміни ухвали суду.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 30 червня 2021 року звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження №0000402, внесеного в єдиний реєстр досудових розслідувань 31.08.2018. у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: