Справа № 461/9953/21
Провадження № 1-кп/461/767/21
14.12.2021 року Галицький районний суд міста Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 про звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності
Прокурор Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням про звільнення підозрюваного ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності.
Обґрунтовуючи подане клопотання, прокурор вказує наступне.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , 18.02.2004 року близько 17.30 год., перебуваючи на ринку "Добробут" у м. Львові, таємно викрав майно ОСОБА_6 , а саме дві пари колготок вартістю 80 грн., чим спричинив останній матеріальну шкоду на вище вказану суму.
ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та 2 квітня 2004 року складено та затверджено обвинувальний висновок у кримінальній справі за ч. 1 ст. 185 КК України та справа направлено до Галицького районного суду м.Львова для розгляду по суті, однак у зв`язку з неявками в судові засідання останнього оголошено в розшук, а 30.12.2004 року кримінальну справу №141-3297 направлено для проведення додаткового розслідування прокурору Галицького району м.Львова.
06.12.2012 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та оскільки місцезнаходження особи було невідомим цього ж дня зупинено досудове розслідування.
Вивченням особи підозрюваного з`ясовано, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Староконстянтинів, громадянин України, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимий.
Обставинами, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення є показання потерпілого, показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , рапортом працівників міліції про затримання ОСОБА_5 .
Отже, ОСОБА_5 ухиляється від досудового слідства та перебуває у розшуку з 30.12.2004 року.
У частині першій ст. 49 КК України передбачено загальні строки притягнення до кримінальної відповідальності в залежності від тяжкості скоєного злочину та санкції закону про кримінальну відповідальність. Водночас у частині другої цієї ж статті законодавцем визначено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло 15 років.
Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Згідно зі ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи наведене положення Закону, приймаючи до уваги, що з часу скоєння злочину минуло понад п`ятнадцять років, ОСОБА_5 , відповідно до довідки про судимість, за цей проміжок часу нового злочину не скоїв, злочин, у скоєнні якого він підозрюється не є особливо тяжким, не є злочином проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру та безпеки людства, передбачених у статтях437-439і ч. 1 ст.442 КК України, а тому, на думку прокурора, відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності.
Крім того, прокурор посилається на ухвалу колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 травня 2018 року (справа №665/2387/14-к, провадження №51-240км 18) та постанову колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 травня 2020 року (справа №127/6935/16-к, провадження №51-5048км19) де зазначено, що факт ухилення особи від досудового розслідування та суду є обставиною, що виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений ч. 1 ст. 49 КК (у редакції Закону № 1183-УП від 8 квітня 2014 року). Час такого ухилення дорівнює часу зупинення перебігу давності диференційованого строку, а загальний строк - п`ятнадцять років - спливає далі, незалежно від ухилення. Відтак, у разі підтвердження факту ухилення особи від слідства, строки давності для нього становлять п`ятнадцять років із часу вчинення інкримінованого злочину.
З огляду на наведене, враховуючи, що з часу вчинення злочину ОСОБА_5 минуло більше 15 років, кримінальне провадження за його обвинуваченням за ч. 1 ст. 185 КК України, на думку прокурора, підлягає безумовному закриттю.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала з мотивів наведених у ньому.
Потерпіла подала заяву про слухання справи за її відсутності, згідно якої проти задоволення клопотання не заперечує.
Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, заслухавши доводи прокурора судом встановлено наступне.
ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України і 2 квітня 2004 року складено та затверджено обвинувальний висновок у кримінальній справі стосовно нього за ч. 1 ст. 185 КК України, справу направлено до Галицького районного суду м.Львова для розгляду по суті. У зв`язку з неявками в судові засідання ОСОБА_5 оголошено в розшук, а 30.12.2004 року кримінальну справу №141-3297 направлено для проведення додаткового розслідування прокурору Галицького району м.Львова.
06.12.2012 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та оскільки місцезнаходження особи було невідомим цього ж дня зупинено досудове розслідування.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Староконстянтинів, громадянин України, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимий.
ОСОБА_5 ухиляється від досудового слідства та перебуває у розшуку з 30.12.2004 року.
Згідно ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:
1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;
2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;
3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;
4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;
5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Питання про застосування давності до особи, що вчинила особливо тяжкий злочин, за який згідно із законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути призначено і заміняється позбавленням волі на певний строк.
Давність не застосовується у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру та безпеки людства, передбачених у статтях 437-439 і частині першій статті 442 цього Кодексу.
У разі вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтями 151-2-156-1, 301-1-303 цього Кодексу, стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи обчислення строків, визначених частинами першою і другою цієї статті, розпочинається з дня, коли така потерпіла особа досягла повноліття або, у разі її смерті, мала б досягти повноліття.
Відповідно до статті 12 КК України, кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.
Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.
Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.
Особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.
Ступінь тяжкості злочину, за вчинення якого передбачене одночасно основне покарання у виді штрафу та позбавлення волі, визначається виходячи зі строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченого за відповідний злочин.
Відповідно до ч. 1 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка) - карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.
Таким чином, злочин інкримінований ОСОБА_5 відноситься до категорії кримінальних проступків.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України встановлено, що кримінальне провадження закривається судом, зокрема, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно ч. 8 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.
Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Згідно статті 286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.
Встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваного на таке звільнення, прокурор складає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та без проведення досудового розслідування у повному обсязі надсилає його до суду.
Перед направленням клопотання до суду прокурор зобов`язаний ознайомити з ним потерпілого та з`ясувати його думку щодо можливості звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності.
Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Аналіз вищенаведених положень чинного законодавства вказує на те, що для закриття кримінального провадження обов`язковою є згода обвинуваченого (підозрюваного), якому необхідно роз`яснити суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.
Вказані положення напряму пов`язані з принципами закріпленими у ст.62 Конституції України, відповідно до яких особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду , ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (презумпція невинуватості).
Обставина (підстава) наведена прокурором для закриття провадження у клопотанні не є реабілітуючою.
Так, реабілітуючими є обставини, за якими особа визнається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, відновлюється її репутація, гідність, а також тягне за собою відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
В свою чергу, нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Така особа не вправі вимагати відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, яка була їй завдана в процесі розслідування.
Наявність згоди підозрюваного на закриття провадження та звільнення від кримінальної відповідальності з підстав наведених прокурором є обов`язковою, тобто закріплена у імперативних положеннях чинного законодавства.
Отже, відсутність будь-яких доказів (матеріалів) про згоду обвинуваченого (підозрюваного) на закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності, роз`яснення йому суті підозри чи обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності і права заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, виключає можливість закриття провадження, зокрема з нереабілітуючої підстави.
Суд також, відхиляє посилання прокурора на практику суду касаційної інстанції, адже ситуації які були предметом судового розгляду у справах наведених прокурором не були тотожними ситуації у цій справі, зокрема у наведених справах питання про закриття кримінального провадження вирішувалось за участю обвинуваченого, що кардинально різнить наведені справи зі справою, яка є предметом судового розгляду.
Так, в ухвалі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 травня 2018 року (справа №665/2387/14-к, провадження №51-240км 18), серед іншого, наведено наступне.
Строк давності - це передбачений статтею 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є:
- притягнення особи як обвинуваченого;
- згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284-288 КПК).
Положеннями статті 49 КК визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.
Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтями 49, 106 КК є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.
Якщо строк давності закінчується після ухвалення обвинувального вироку, то особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності (покарання) тільки до набрання вироком законної сили.
Так, наприклад, закінчення строку припадає на час апеляційного провадження. У такому разі апеляційний суд, встановивши і перевіривши всі необхідні обставини для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, повинен скасувати обвинувальний вирок і закрити кримінальне провадження (справу).
Згідно із частиною 2 статті 49 КК перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
Факт ухилення особи від досудового розслідування та суду є обставиною, що виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений частиною 1 статті 49 КК. Час такого ухилення дорівнює часу зупинення перебігу давності диференційованого строку, а загальний строк - п`ятнадцять років - спливає далі, незалежно від ухилення.
Із хронології подій та прийняття процесуальних рішень у вказаній кримінальній справі вбачається, що ОСОБА_2 не ухилявся від слідства та суду, тобто перебіги розгляду справи не переривалися, при цьому відсутні відомості щодо притягнення його до кримінальної відповідальності за інші злочини.
В свою чергу, у справі де винесено постанову колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 травня 2020 року (справа №127/6935/16-к, провадження №51-5048км19) взагалі переглядався вирок суду першої та ухвала апеляційного суду.
Зокрема, у згаданій постанові наведено наступне.
Доводи про безпідставне незастосування апеляційним судом вимог п. 4 ч. 2 ст. 49 КК щодо звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням на момент постановлення вироку строків давності є необґрунтованими з огляду на нижчевикладене.
Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років.
Частиною 2 цієї статті визначено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилялася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення нею злочину минуло п`ятнадцять років.
На підставі викладеного та відповідно до вимог ч. 2 ст. 49 КК строки давності для ОСОБА_1 становлять 15 років із часу вчинення ним інкримінованого злочину, а тому на момент ухвалення апеляційним судом вироку були відсутні підстави для застосування положень п. 4 ч. 1 ст. 49 КК та звільнення засудженого від кримінальної відповідальності, про що апеляційний суд зробив у своєму вироку обґрунтовані висновки.
З такими висновками погоджується Верховний Суд.
Скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначення ОСОБА_1 покарання, апеляційний дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням згідно зі ст. 75 КК. При цьому апеляційний суд урахував установлені місцевим судом ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, дані про його особу, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, а також урахував характер вчиненого злочину та той факт, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому, за час проведення досудового слідства та судового розгляду жодних заходів із відшкодування завданих збитків не вживав, а навпаки, намагався уникнути відповідальності, у зв`язку з чим оголошувався у розшук.
За таких обставин колегія суддів погоджується з вищезазначеним висновком апеляційного суду і вважає, що призначене ним покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення нових злочинів.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК.

Отже, аналіз судової практики наведеної прокурором свідчить про те, що наведені рішення не являються релевантними ( ступінь відповідності документа або набору документів інформаційним потребам користувача) даній справі, а тому доводи прокурора в цій частині судом також відхиляються.

Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення клопотання.

Керуючись ст.49 КК України, ст.ст. 284,285, 286, 288, 350, 369, 370, 372 КПК України, суд,-

постановив:

В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1