Справа № 152/829/21
В И Р О К
іменем України

20 вересня 2021 року м. Шаргород

Справа №152/829/21

Провадження №1-кп/152/77/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Теклівка Шаргородського району Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з середньою освітою, одруженої, офіційно не працевлаштованої, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше не судимої,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, кримінальне провадження щодо яких внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080 10.06.2021 року,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
прокурора Шаргородського
відділу Жмеринської окружної
прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
учасника судового провадження:
представника органу пробації ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачена ОСОБА_3 09.05.2021 року приблизно о 13 годині 30 хвилин, з метою вчинення крадіжки грошових коштів, усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, прийшла до будинку сім`ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , знаючи, де знаходиться ключ від вхідних дверей до будинку, з корисливих мотивів, умисно, таємно, відкривши ключем двері, проникла у будинок, зайшла у спальню та у правій шухляді стола виявила та викрала грошові кошти в сумі 3200 грн. купюрами номіналом по 200 грн. кожна в кількості 16 штук, після чого залишила місце крадіжки.

В подальшому викраденими грошовими коштами у сумі 3200 грн. обвинувачена ОСОБА_3 розпорядилися на власний розсуд.

При цьому, обвинувачена ОСОБА_3 завдала потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 матеріального збитку на суму 3200 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло.

Крім того, продовжуючи вчиняти кримінальні правопорушення, 30.05.2021 року приблизно о 11 годині обвинувачена ОСОБА_3 з метою вчинення крадіжки грошових коштів, усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, прийшла до будинку сім`ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів, умисно, таємно відчинила незамкнені вхідні двері до будинку, зайшла у спальню та у лівій шухляді стола виявила та викрала грошові кошти в сумі 3400 грн. купюрами номіналом по 200 грн. кожна в кількості 17 штук, які знаходилися у паперовому конверті, після чого залишила місце крадіжки.

В подальшому викраденими грошовими коштами у сумі 3400 грн. обвинувачена ОСОБА_3 розпорядилися на власний розсуд.

При цьому, обвинувачена ОСОБА_3 завдала потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 матеріального збитку на суму 3400 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло, повторно.

Крім того, продовжуючи вчиняти кримінальні правопорушення, 10.06.2021 року приблизно о 13 годині 45 хвилин з метою вчинення крадіжки грошових коштів, усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, обвинувачена ОСОБА_3 прийшла до будинку сім`ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів, умисно, таємно, знаючи місце розташування запасного ключа від вхідних дверей будинку, відчинила ним вхідні двері, проникла до будинку, зайшла у спальню та у лівій шухляді стола виявила у паперовому конверті та викрала грошові кошти в сумі 14400 грн. купюрами номіналом по 200 грн. кожна в кількості 72 штуки, після чого залишила місце крадіжки.

В подальшому викраденими грошовими коштами у сумі 14400 грн. обвинувачена ОСОБА_3 розпорядилися на власний розсуд.

При цьому, обвинувачена ОСОБА_3 завдала потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 матеріального збитку на суму 14400 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло, повторно.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачена ОСОБА_3 в повному обсязі визнала свою провину в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.3 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 18.06.2021 року.

Прокурор Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, про що подала суду відповідну заяву (а.с.47).

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовий розгляд не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с.37).
При цьому, потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 06.07.2021 року подали до суду спільну заяву про розгляд кримінального провадження у їх відсутності через неможливість прибувати в судові засідання за станом здоров`я та похилим віком, щодо покарання обвинуваченої покладаються на вирішення суду, фактичні обставини справи не оспорюють (а.с.18).
Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…
Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , враховуючи подану потерпілими заяву, суд вважає можливим за їх відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілих.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 в повному обсязі визнала свою провину в інкримінованих їй злочинах, які передбачені ч.3 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 18.06.2021 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачена ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності її позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_3 , що при таких обставинах вона позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в заяві до суду не повідомляли про оспорювання ними фактичних обставин справи, а навпаки, зазначили про можливість судового розгляду за правилами ч.3 ст.349 КПК України (а.с.18).

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаною під час судового розгляду, обвинувачена ОСОБА_3 щиро покаялася, зазначила, що виявляє жаль з приводу вчинення злочинів, готова нести призначене судом покарання, під час досудового розслідування вона активно сприяла розкриттю злочину, так як приймала участь добровільно у всіх слідчих діях, добровільно надала показання щодо обставин, механізму та способу вчинення злочинів, також добровільно надає показання під час судового провадження щодо обставин вчинення злочинів.

Обвинувачена ОСОБА_3 показала, що зареєстрована в АДРЕСА_2 . Її будинок знаходиться по сусідству із будинком потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вона добре знає потерпілих, неодноразово допомагала їм у сільськогосподарських роботах та по господарству. Їй відомо, де потерпілі залишають ключ від будинку, коли йдуть з дому, а також, де знаходиться запасний ключ від будинку.

Також, ОСОБА_3 показала, що 09.05.2021 року була Провідна неділя і всі мешканці села Теклівка йшли на місцеве кладовище. Їй було про це відомо. Коли вона приїхала в село, то спершу зайшла у свій будинок, побула там деякий час, а приблизно о 13.30 годині пішла до будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Пересвідчившись, що господарів будинку немає, оскільки останні пішли на кладовище, вона вирішила викрасти у них грошові кошти. Знаючи, що на лавці біля будинку потерпілі залишають ключ від будинку, вона взяла зі схованки ключ, відкрила вхідні двері, проникла у будинок, пройшла у спальню, де в правій шухляді стола виявила та викрала 3200 грн. купюрами номіналом по 200 грн. в кількості 16 штук. Викравши грошові кошти, вона закрила будинок і пішла до себе у будинок, а звідти пішла в с. Гибалівку, де мешкає із сім`єю.

До того ж, обвинувачена ОСОБА_3 суду показала, що 30.05.2021 року приблизно о 11 годині вона прийшла у с. Теклівку до свого будинку, що знаходиться на АДРЕСА_4 . На вулиці на лавці біля будинку вона побачила ОСОБА_6 , яка сиділа із сусідами. Також, вона побачила, що ОСОБА_7 пішов у магазин. Після цього вона вирішила повторно викрасти грошові кошти у ОСОБА_8 . Так як ОСОБА_6 сиділа на лавці на вулиці, а від її будинку до будинку ОСОБА_8 є стежка, яка проходить повз будинок, вона цією стежкою зайшла на подвір`я, пройшла до будинку, вхідні двері якого не були замкнені на ключ, відкрила, проникла у будинок і знову пройшла у спальню, де в лівій шухляді стола виявила конверт, у якому знаходилися грошові кошти в сумі 3400 грн., які викрала і так само таємно вийшла з будинку та пішла у свій будинок. Побувши деякий час у своєму будинку, вона пішла в с. Гибалівка, де на теперішній час проживає.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_3 суду показала, що 10.06.2021 року, коли святкують релігійне свято «Вознесіння», у с. Теклівка мешканці зазвичай йдуть на кладовище, де відбувається служба. Тому вона вирішила повторно викрасти грошові кошти у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . З цією метою вона прийшла із с. Гибалівка у с. Теклівка, побула у себе в будинку, дочекалася, коли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пішли на цвинтар, приблизно о 14 годині зайшла на подвір`я їх домоволодіння, зайшла у літню кухню, так як була обізнана, що там знаходиться запасний ключ від будинку, взяла ключ, яким відкрила вхідні двері будинку, проникла у будинок, пройшла у спальню, де в лівій шухляді стола виявила паперовий конверт, у якому знаходилося 14400 грн. купюрами номіналом по 200 грн., які вона викрала. Після цього вона пішла до свого будинку, пробула там деякий час та пішла до себе додому у с. Гибалівку, де проживає з сім`єю.

Всі викрадені грошові кошти вона витрачала на придбання продуктів та одягу для дітей, а 8900 грн. після останньої крадіжки не встигла витратити та добровільно видала працівникам поліції.

До того ж, обвинувачена ОСОБА_3 запевняє суд, що не вчинятиме злочинів, так як виправила свою поведінку, просить її суворо не карати.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинувачену, вивчивши матеріали справи, що характеризують її особу, а також досудову доповідь, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих їй злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185 КК України, а саме: 09.05.2021 року приблизно о 13 годині 30 хвилин, з метою вчинення крадіжки грошових коштів, усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, ОСОБА_3 прийшла до будинку сім`ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , знаючи, де знаходиться ключ від вхідних дверей до будинку, з корисливих мотивів, умисно, таємно, відкривши ключем двері, проникла у будинок, зайшла у спальню та у правій шухляді стола виявила та викрала грошові кошти в сумі 3200 грн. купюрами номіналом по 200 грн. кожна в кількості 16 штук, після чого залишила місце крадіжки.

В подальшому викраденими грошовими коштами у сумі 3200 грн. обвинувачена ОСОБА_3 розпорядилися на власний розсуд.

При цьому, обвинувачена ОСОБА_3 завдала потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 матеріального збитку на суму 3200 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло.

Крім того, продовжуючи вчиняти кримінальні правопорушення, 30.05.2021 року приблизно о 11 годині обвинувачена ОСОБА_3 з метою вчинення крадіжки грошових коштів, усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, прийшла до будинку сім`ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів, умисно, таємно відчинила незамкнені вхідні двері до будинку, зайшла у спальню та у лівій шухляді стола виявила та викрала грошові кошти в сумі 3400 грн. купюрами номіналом по 200 грн. кожна в кількості 17 штук, які знаходилися у паперовому конверті, після чого залишила місце крадіжки.

В подальшому викраденими грошовими коштами у сумі 3400 грн. обвинувачена ОСОБА_3 розпорядилися на власний розсуд.

При цьому, обвинувачена ОСОБА_3 завдала потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 матеріального збитку на суму 3400 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло, повторно.

Крім того, продовжуючи вчиняти кримінальні правопорушення, 10.06.2021 року приблизно о 13 годині 45 хвилин з метою вчинення крадіжки грошових коштів, усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, обвинувачена ОСОБА_3 прийшла до будинку сім`ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів, умисно, таємно, знаючи місце розташування запасного ключа від вхідних дверей будинку, відчинила ним вхідні двері, проникла до будинку, зайшла у спальню та у лівій шухляді стола виявила у паперовому конверті та викрала грошові кошти в сумі 14400 грн. купюрами номіналом по 200 грн. кожна в кількості 72 штуки, після чого залишила місце крадіжки.

В подальшому викраденими грошовими коштами у сумі 14400 грн. обвинувачена ОСОБА_3 розпорядилися на власний розсуд.

При цьому, обвинувачена ОСОБА_3 завдала потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 матеріального збитку на суму 14400 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло, повторно.

Кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_3 органами досудового розслідування за ч.3 ст.185 КК України суд вважає вірною.

При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки 1 до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в абз.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана із проникненням у житло). А якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатися у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.

Правовий зміст поняття «повторність» передбачає сам факт вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею, або частиною статті Особливої частини КК України, або різними статтями КК України у випадках, передбачених в його Особливій частині (ч.ч.1 та 3 ст.32, п.2 примітки до ст.289 КК України). При цьому для повторності немає значення, чи було особу засуджено за раніше вчинене кримінальне правопорушення. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято (ч.4 ст.32 КК України).

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у справі №545/3663/16-к від 10.07.2018 року, який суд враховує відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», якими передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, кваліфікація кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_3 30.05.2021 року та 10.06.2021 року повинна здійснюватися за ч.3 ст.185 КК України, при цьому повторність слід зазначити, як кваліфікуючу ознаку кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченою.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_3 повинна нести кримінальну відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення за ч.3 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винної, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує, що нею вчинено умисні кримінальні правопорушення проти власності потерпілих, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинені ОСОБА_3 кримінальні правопорушення, що передбачені ч.3 ст.185 КК України, є тяжкими злочинами.

ОСОБА_3 щиро покаялася у скоєному, активно сприяла розкриттю кримінальних правопорушень. Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченої ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к вбачається, що під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.
Обвинувачена ОСОБА_3 щиро покаялася. До того ж доведеність винуватості ґрунтується, у тому числі, й на зізнавальних показаннях самої ОСОБА_3 , що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння обвинуваченої в розкритті кримінального правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу, що із заяви потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 06.07.2021 року (а.с.18) вбачається, що останні не мають претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_3 .

Обставиною, обтяжуючою покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , відповідно до п.6 ч.1 ст.67 КК України, є вчинення кримінальних правопорушень щодо осіб похилого віку, оскільки потерпіла ОСОБА_6 1938 року народження, а потерпілий ОСОБА_7 1934 року народження, досягли пенсійного віку, а, відповідно до ст.10 ЗУ «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку», громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року.

ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.55).

За місцем проживання в с. Гибалівка Жмеринського району, ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої у сільську раду не надходили скарги на поведінку, сім`я якої є багатодітною, зокрема, на утриманні знаходиться четверо неповнолітніх дітей (а.с.53-54).

ОСОБА_3 не зверталася за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ (а.с.56).

З досудової доповіді, що складена представником Жмеринського РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області вбачається, що ОСОБА_3 раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності. З характеристики обвинуваченої органом місцевого самоврядування вбачається, що ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої не надходили скарги на поведінку, не працює, має пільги, встановлені для багатодітних сімей. Зі слів обвинуваченої, в майбутньому прагне дотримуватися законослухняної поведінки, виховувати дітей.

Укладач досудової доповіді ОСОБА_5 у розділі 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді зазначає, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення середній, як і ризик небезпеки останньої для суспільства чи окремих осіб також середній (а.с.40-41).

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останньої можливе в умовах, не пов`язаних з реальним відбуванням позбавлення волі, зокрема, з випробуванням та іспитовим строком, з покладенням обов`язків, встановлених ч.1 ст.76 та п.2 ч.3 ст.76 КК України (а.с.40-41).

Головуючим суддею у судовому засіданні 20.09.2021 року оголошено досудову доповідь.

Представник Жмеринського РС №2 з питань пробації ОСОБА_5 в судовому засіданні у повному обсязі підтримала досудову доповідь.

Прокурор ОСОБА_4 зазначив, що немає зауважень щодо досудової доповіді.

Обвинувачена ОСОБА_3 зазначила, що не має зауважень щодо досудової доповіді.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Частиною 1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 .

Також, суд погоджується із висновком про можливість виправлення ОСОБА_3 в умовах призначення покарання, не пов`язаного із ізоляцією від суспільства, оскільки вказаний висновок укладача досудової доповіді ґрунтується на висновках про середній ризик повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, тому вважає можливим виправлення обвинуваченого в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком, в силу вимог ст.75 КК України.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчинених діянь та наслідків діянь, а саме: що вона щиро розкаялася у скоєному, активно сприяла розкриттю злочину, але разом з тим, вчинила кримінальні правопорушення щодо осіб похилого віку, з врахуванням думки потерпілих, які в заяві до суду зазначили, що при призначенні покарання покладаються на вирішення суду, але не мають матеріальних та моральних претензій до обвинуваченої, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком.

При цьому, суд призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченої, для запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає її особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, грошові кошти в сумі 8900 грн., які визнані речовими доказами, приєднані до матеріалів кримінальної справи (а.с.51), та передані на зберігання потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до вирішення кримінальної справи (а.с.52), слід залишити у власності потерпілих.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.100, 373-376 КПК України, на підставі ч.3 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, та засудити її за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 не застосовувати.

Речові докази: грошові кошти в сумі 8900 (вісім тисяч дев`ятсот) гривень повернути потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1