У Х В А Л А
Справа № 185/8405/21

Провадження № 1-кс/185/1752/21

20 жовтня 2021 року м. Павлоград

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:

Поданим на розгляд слідчому судді клопотанні, слідчий, в межах досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000573 від 22.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, порушує питання про накладення арешту на майно постільне простирадло та подушку, які виявлені та вилучені під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 19 жовтня 2021 року.

Постановою слідчого СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 19 жовтня 2021 року постільне простирадло та подушку, які виявлені та вилучені під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 19 жовтня 2021 року визнано речовими доказами.

Ознайомившись з поданим клопотанням, дослідивши документи, як надані слідчому судді на обґрунтування доводів клопотання, приходжу до наступного висновку.

Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.
Арешт майна є одним із таких заходів забезпечення кримінального провадження - ст. 131 ч.2 п.7 КПК України.
Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження КПК визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
При цьому слідчий суддя враховує, що обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК покладає на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.
Відповідно до пложень ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено підстава і мета згідно ст. 170 цього Кодексу та обґрунтування необхідності арешту майна.

Аналіз наведених вище вимог закону вказує, що діючим законодавством передбачений обов`язок, а не право слідчого (прокурора) надання доказів та доведення перед судом їх переконливості, оскільки під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються; та застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе наявності трьох необхідних ознак, необхідних для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (ст. 132 КПК України).
З огляду на вказане, слідчим суддею враховується та обставина, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Статтею 172 ч. ч. 2, 3 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема, підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.
Матеріали провадження не містять доказів того, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси користувача майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тобто втручання у права користувача вилученим не відповідає вимогам законності і може розцінюватися як свавільне.
Окрім того, клопотання слідчого про накладення арешту не узгоджується з вимогами ст.171 КПК України, щодо необхідності зазначення точної кількості та індивідуальних характеристик майна про арешт якого йдеться у клопотанні.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»). Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини, а необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).
Окремо слід зазначити, що слідчим під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке було внесено до ЄРДР ще 22 липня 2021 року, огляд місця події та вивлення речей, які він відносить до речових доказів проведено лише 19 жовтня 2021 року, що потребує додаткової аргументації щодо такого великого проміжку часу між моментом початку досудового розслідування та початком проведення слідчо-розшукових дій, пов`язаних з відшуканням речових доказів.

Протоколом огляду місця події, який долучений до матеріалів клопотання не підтверджується, що вилучені під час огляду місця події є саме тими речами які слідчий просить накласти арешт, а також не надано доказів того, що саме ці речі були в користуванні потерпілого ОСОБА_4 .

Викладене свідчить про недотримання слідчим вимог ст.171 КПК України, а відтак зумовлює повернення клопотання для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст.172 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання слідчого СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна повернути для усунення недоліків, встановивши строк в сімдесят дві години з моменту постановлення ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1