Постанова
Іменем України
09 вересня 2021 року

м. Київ
справа № 345/4225/19
провадження № 51-6138 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника в режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2020 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року у кримінальному провадженні № 0000303 від 28 квітня 2019 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк перебування його під вартою з 28 квітня 2019 року до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він у період часу з 22:00 27 квітня 2019 року по 02:00 28 квітня 2019 року за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та свідомо бажаючи їх настання, у ході раптово виниклого словесного конфлікту на ґрунті особистих неприязних стосунків взяв до рук дерев`яну палицю та завдав нею останній не менше восьми ударів у ділянку голови, не менше дев`яти ударів у ділянку грудної клітки, не менше п`яти ударів у ділянку лівої руки, не менше чотирьох ударів у ділянку правої руки, не менше трьох ударів у ділянку живота, не менше восьми ударів у ділянку правої ноги та не менше восьми ударів у ділянку лівої ноги, заподіявши потерпілій тілесні ушкодження, внаслідок яких вона померла.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У своїй касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через суворість, просить вирок місцевого та ухвалу апеляційного судів змінити та призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. При цьому вказує, що місцевий суд, призначаючи обвинуваченому покарання, всупереч вимогам ст. 66 КК України не врахував таких пом`якшуючих покарання обставин, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Крім того, на переконання захисника, суд також достатньою мірою не врахував того, що ОСОБА_7 раніше не судимий, самостійно повідомив про подію працівників поліції та не покинув місце вчинення злочину.
Одночасно захисник стверджує, що апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги сторони захисту безпідставно вищенаведені доводи залишив поза увагою та, як наслідок, прийняв рішення, яке суперечить вимогам ст. 419 КПК України.
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу, просив її задовольнити та призначити засудженому ОСОБА_7 більш м`яке покарання.
Прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення касаційної скарги захисника, просила залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій щодо засудженого ОСОБА_7 без зміни.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК України у зв`язку з наявністю підстави, зазначеної у п. 3 ч. 1 вказаної статті, суд касаційної інстанції має керуватися ст. 414 цього Кодексу.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115 КК України у касаційній скарзі не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про безпідставне неврахування місцевим судом обставин, що пом`якшують покарання (щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину), то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Щире каяття характеризує собою суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим.
Під активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, при цьому таке сприяння має бути активним та певною мірою ініціативним.
Як убачається з вироку, місцевий суд, дослідивши матеріали кримінального провадження та заслухавши показання учасників провадження, встановив, що обвинувачений заперечував наявність у своїх діях умислу на заподіяння смерті потерпілій, а також надав пояснення щодо обставин вчинення злочину, які не повною мірою співпадають із встановленими фактичними обставинами. Крім того, суд врахував показання потерпілого, який стверджував, що ОСОБА_7 перед ним не вибачився, не висловив щирого жалю щодо вчиненого та не намагався відшкодувати шкоду.
За таких обставин місцевий суд дійшов висновку про відсутність будь-яких підстав, які б вказували про наявність таких пом`якшуючих покарання обставин, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
У свою чергу апеляційний суд, перевіряючи вирок місцевого суду та доводи апеляційної скарги в порядку апеляційної процедури, обставин, передбачених ст. 66 КК України, також не встановив.
З огляду на вищенаведене та з урахуванням змісту судових рішень Верховний Суд погоджується із зазначеними висновками судів обох інстанцій та вважає, що суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, а тому касаційна скарга захисника в цій частині задоволенню не підлягає.
Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, відсутність попередніх судимостей, наявність позитивних характеристик за місцем проживання, думку потерпілого ОСОБА_9 , який просив призначити ОСОБА_7 суворе покарання, а також те, що обвинувачений розлучений, не має офіційного джерела доходу, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Крім того, суд врахував ставлення ОСОБА_7 до вчиненого, а саме те, що останній самостійно повідомив поліцію про злочин та на даний час шкодує про вчинене.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд не встановив. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Отже, місцевий суд, урахувавши вищенаведені обставини, дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах, наближених до мінімальних, передбачених санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі на строк 10 років, при цьому зазначив, що таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, обвинувачений ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку.
Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни, урахувавши характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, сукупність усіх обставин його вчинення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, яка його обтяжує, погодився з висновком місцевого суду щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому покарання.
Урахувавши вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій, призначаючи ОСОБА_7 покарання, повною мірою врахували ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини та наслідки його вчинення, особу обвинуваченого, а також визначені положеннями статей 66, 67 КК України обставини.
Отже, на переконання колегії суддів, призначене засудженому ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, справедливим та таким, що не суперечить ст. 65 КК України. Таке покарання з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність та принципами співмірності й індивідуалізації, відповідає основній його меті як заходу примусу. Таким чином, підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через його суворість, про що захисник вказує у своїй касаційній скарзі, не вбачається.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а призначене покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, то касаційну скаргу захисникаслід залишити без задоволення, а вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2020 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3