КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/1274/17 Провадження № 11-кп/824/4492/2021 Головуючий в суді першої інстанції: Доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 01 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 01 листопада 2021 року та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 01 листопада 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 30 грудня 2021 року включно.

Таке рішення суд мотивував тим, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке за класифікацією визначеною ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке він може бути засудженими від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_5 зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_6 перебуває під вартою з 02 листопада 2016 року, в той час як на момент постановлення оскаржуваної ухвали судове слідство фактично закінчене, а єдиною причиною, яка перешкоджає закінченню судового розгляду є неявка потерпілого, що фактично і стало єдиною причиною продовження обвинуваченому міри запобіжного заходу.
Щодо зазначених в ухвалі ризиків, то захисник вказує на те, що судове розгляд фактично закінчений, тому обвинувачений не може перешкоджати встановленню істини у справі.
Крім того, як зазначає апелянт, ОСОБА_6 є особою похилого віку та «бігати» від суду та правоохоронних органів він вже не може, при цьому він має постійне місце проживання.

В суд апеляційної інстанції учасники провадження не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, будь-яких клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін до апеляційного суду не надходило, у зв`язку з чим на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України, апеляційний розгляд відбувався без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке за класифікацією визначеною ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке він може бути засудженими від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Отже колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_6 суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Щодо доводів апелянта про те, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, тоапеляційний суд зазначає, що тривалість перебування обвинуваченого під вартою відповідно до положень ст. 28 КПК України, з урахуванням інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення таскладності даного кримінального провадження не виходить за межі розумного строку.
Безпідставними апеляційний суд вважає також доводи захисника про те, що ризик переховування від суду нівельований тим, що обвинувачений є особою похилого віку, який не зможе переховувався від органів досудового розслідування та суду, оскільки дані обставини, жодним чином не спростовують ризики, на які посилається суд в ухвалі, в той час як тяжкість покарання що загрожує ОСОБА_6 , в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження, вказують на існування такого ризику.
Крім того, твердження апелянта про те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання не може слугувати обставиною, яка б спростовувала ризики, на які посилається суд в ухвалі.
Так, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином усі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 01 листопада 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 30 грудня 2021 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3