Справа№ 938/401/21
Судове провадження № 1-кп/938/91/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2021 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю:секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000005 від 06.04.2021 року про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянинки України, працює вчителем інклюзивного навчання Яблуницького навчально-виховного комплексу «Арніка», на утриманні четверо неповнолітніх дітей, з вищою освітою, депутатом не обиралася, раніше не судимої,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 заволоділа чужим майном шляхом обману, чим вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України.
Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

ОСОБА_4 за період з 01.02.2019 року по 29.02.2020 року шляхом обману працівників управління соціального захисту населення Верховинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області отримала державні (бюджетні) кошти в сумі 95 837,41 гривень, які їй виплачувались як державна соціально допомога малозабезпеченим сім`ям.

Так, ОСОБА_4 , маючи умисел на заволодіння державними коштами без законних на те підстав у вигляді безпідставно нарахованої та виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, в порушення ст.. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям». п.п.10, 12 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №250 від 24.02.2003 року, діючи умисно, з корисливих спонукань, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, подала до Управління соціального захисту населення Верховинської райдержадміністрації Івано-Франківської області недостовірні відомості, зокрема 26.02.2019 року не зазначила у Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, доходи які отримала за період з 01.08.2018 року по 01.02.2019 року перебуваючи на посаді психолога Яблуницького НВК на загальну суму 8492,08 гривень та 18.09.2019 року не зазначила у Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, доходи які отримала за період з 01.03.2019 року по 01.09.2019 року, перебуваючи на посаді вихователя Грамітянського ДНЗ «Веселка» на загальну суму 32657,17.

На підставі поданих ОСОБА_4 документів управлінням соціального захисту населення Верховинської райдержадміністрації Івано-Франківської області призначено та виплачено їй соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям.

Всього ОСОБА_4 за період з 01.02.2019 року по 29.02.2020 року шляхом обману працівників управління соціального захисту населення Верховинської райдержадміністрації Івано-Франківської області незаконно отримала державні (бюджетні) кошти в сумі 95 837,41 гривень, які їй виплачувались як державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 190 КК України.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнала повністю, просила її суворо не карати, погодилася зі всіма обставинами кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті щодо неї, зазначивши, що дійсно, звертаючись до Управління соціального захисту населення Верховинської районної держадміністрації з приводу призначення їй соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, не зазначила у Декларації усі отримані свої доходи.

Представник потерпілого, Управління соціального захисту населення Верховинської райдержадміністрації Івано-Франківської області, ОСОБА_6 просила в судовому засіданні не карати суворо обвинувачену.
Оскільки обвинувачена ОСОБА_4 визнає свою вину повністю, то просить суд не допитувати свідків по даній справі, не досліджувати письмові докази, подавши письмову заяву з цього приводу, яка погоджена з її захисником, зазначивши, що її позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку вона буде позбавлена права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку (а.с.51).
Враховуючи показання обвинуваченої, а також те, що вона не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів у добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченої та матеріалів, які характеризують її особу.

При призначенні покарання суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить те, що вона щиро розкаялася у вчиненному, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення.
Як вбачається з обвинувального акта, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , під час досудового розслідування, не встановлено.
Суд також враховує особу винної ОСОБА_4 . Зокрема, вивченням особи обвинуваченої встановлено, що вона, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.52), її місце проживання: село Яблуниця Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області (а.с.52,55-56), раніше не судима (а.с.53), на утриманні 4-ро неповнолітніх дітей та є одинокою багатодітною матір`ю (а.с. 55-57), на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня Верховинської селищної радли» не знаходиться (а.с.54), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 56).
У ч.2 ст.4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Суд також враховує, що відповідно до обвинувального акта ОСОБА_4 заволоділа чужим майном, тобто коштами, які отримала як державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, за період з 01.02.2019 року по 29.02.2020 року, тобто інкриміноване їй кримінальне правопорушення вважається закінченим 29.02.2020 року.
У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 1 ст.190 КК України ( в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_4 шахрайства, тобто станом на 29.02.2020 року), заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.
У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року № 2617-VIII, який набрав чинності 01.07.2020 року, внесено зіни до санкції ч. 1 ст. 190 КК України, відповідно до якої заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) карається штрафом від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.
Оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, то суд може призначити покарання ОСОБА_4 за вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, обравши одне з альтернативних у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.
Також суд, враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є проступком, особу винної (раніше не судима, одинока багатодітна мати, на утриманні якої є 4 неповнолітніх дітей, працює вчителем, тобто має стабільний дохід), обставини, що пом`якшують її покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), суд дійшов висновку про необхідність призначення їй серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією ч.1 ст.190 КК України, покарання у виді штрафу у межах, установлених санкцією даної норми, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігатиме вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Прокурором Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Управління соціального захисту населення Верховинської районної державної адміністрації, заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування збитків, завданих вчиненням кримінального правопорушення, в сумі 95837,41 грн.
Представник цивільного позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити повністю, з наведених у ньому підстав.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вказаний цивільний позов визнала повністю та не заперечила проти його задоволення.
Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
У ч.1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Суд, дослідивши заявлений прокурором цивільний позов в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Верховинської районної державної адміністрації до обвинуваченої ОСОБА_4 про відшкодування збитків, завданих вчиненням кримінального правопорушення, в сумі 95837,41 грн., вважає, що позов підлягає до задоволення.
Запобіжний захід ОСОБА_4 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.
Речові докази по справі відсутні.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Позовну заяву прокурора Верховинського відділу Косівської окружної прлокуратури в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Верховинської районної державної адміністрації до ОСОБА_4 - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Управління соціального захисту населення Верховинської районної державної адміністрації (р/р UA0003965, Державна казначейська служба України, ) збитки на суму 95 837 (дев`яносто п`ять тисяч вісімсот тридцять сім) гривень 41 коп.

На вирок суду сторонами може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду відповідно до вимог ч.2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченій, її захиснику, прокурору.

Суддя: ОСОБА_1