ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/5951/16-к Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/324/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 25 листопада 2019 року у відношенні ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, що зареєстрований в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
23.12.2013 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.296, ч.1 ст.122, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, на підставі п. «В» ст.1 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 звільнений від відбування покарання;
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за п.6 ч.2 ст.115, ч.4ст.187, ч.2 ст.263 КК України та призначено покарання:
- за п.6 ч.2 ст.115 КК України, у виді 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- за ч.4 ст.187 КК України, у виді 12 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- за ч. 2 ст. 263 КК України у виді 2 років позбавленні волі.
Відповідно до ст. 70 КК України остаточно призначено ОСОБА_10 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 15 років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислюється з моменту його фактичного затримання, тобто з 09 грудня 2014 року.
Зараховано ОСОБА_10 строк перебування під вартою з 09 грудня 2014р., у вигляді 4 років 11 місяців16 днів, в строк відбуття покарання, що в силу положень ч.5 ст. 72 КК Країни відповідає 9 рокам 11 місяцям 2м дням. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_10 залишено без змін - у виді тримання під вартою.
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Харкова, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, і призначено покарання у виді позбавленні волі на строк 8 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Строк відбування покарання ОСОБА_13 обчислюється з моменту його фактичного затримання, тобто з 08 грудня 2014 року.
Зараховано ОСОБА_13 строк перебування під вартою з 08 грудня 2014р., у вигляді 4 років 11 місяців 17 днів, в строк відбуття покарання, що в силу положень ч.5 ст. 72 КК Країни відповідає 9 рокам 11 місяцям 4м дням, а тому призначене покарання вважається відбутим. Звільнено ОСОБА_13 із під варти в залі суду.
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцям.Харкова, громадянина України, що зареєстрований в АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначено покарання у виді позбавленні волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.
Відповідно до п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_11 не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, з`являтися для реєстрації у вказану інспекцію і повідомляти її про зміну місця проживання або роботи. Зараховано ОСОБА_11 строк перебування під вартою з 10 грудня 2014р., по 30 липня 2015р. у вигляді 7 місяців 20 днів, в строк відбуття покарання, що в силу положень ч.5 ст. 72 КК Країни відповідає 1 року 3 місяцям 10 дням.
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцям.Харкова, громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначено покарання у виді позбавленні волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.
Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_12 не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, з`являтися для реєстрації у вказану інспекцію і повідомляти її про зміну місця проживання або роботи. Зараховано ОСОБА_12 строк перебування під вартою з 10 грудня 2014р., по 30 липня 2015р. у вигляді 7 місяців 20 днів, в строк відбуття покарання, що в силу положень ч.5 ст. 72 КК Країни відповідає 1 року 3 місяцям 10 дням.
Згідно вироку в період часу з 20 по 22 липня 2014 року у денний час, ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб,поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, спрямований на заволодіння майном із аптеки, з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 які мали умисел на відкрите заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи свій умисел 25.07.2014р. біля 18.00 год. ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на автомобілі «ToyotaCrown» під керуванням ОСОБА_12 проїхали на вул. Іл`їнську в м. Харкова, де ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , пішли до приміщення ДОРП «Обласний аптечний склад № 287», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Клапцова, 46, а ОСОБА_12 , слідуючи відведеній йому ролі, залишився в автомобілі і чекав на співучасників, забезпечуючи тим самим можливість швидкого залишення місця скоєння кримінального правопорушення.
Прибувши до приміщення ДОРП «Обласний аптечний склад № 278», ОСОБА_11 , залишився біля вхідних дверей з метою спостерігання за оточуючою обстановкою та забезпечення невтручання у дії співучасників сторонніх осіб.
ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , обравши вдалий момент, коли в аптечному складі відсутні покупці, увійшли до приміщення, де діючи за межами згоди, ОСОБА_10 дістав із ранця невстановлений слідством пістолет та направив у бік фармацевта ОСОБА_14 , що знаходилась за скляною вітриною. ОСОБА_13 в цей час знаходився поблизу та своїм виглядом підтримував дії співучасника.
Після цього ОСОБА_10 , не ставлячи ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у свідомість, маючи умисел на вмисне вбивство, застосував насильство за допомогою пістолета, небезпечне для життя та здоров`я особи, здійснив один постріл у бік провізора аптеки ОСОБА_14 , заподіявши тим самим наскрізне проникаюче вогнепальне кульове поранення передньої поверхні грудної клітки справа в 1 міжребер`ї до вихідної рани на задній поверхні грудної клітки зліва, проникаюче в плевральну порожнину з наскрізним ушкодженням по ходу раньового каналу правої легені, яке, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
Від отриманого тілесного ушкодження ОСОБА_14 упала на підлогу та померла, а ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу групи, наблизились до вітрини де ОСОБА_10 пістолетом розбив вітринне скло вітрини, чим забезпечив безперешкодний доступ ОСОБА_15 до касового апарату з якого, ОСОБА_10 дістав гроші в сумі 5101 гривня 74 копійки, які належали ДОРП «Обласний аптечний склад № 278», після чого, ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 з місця скоєння злочину з викраденим зникли.
Крім того, в один із днів в період з серпня по грудень 2014 року, точні дата та час в ході суду не встановлені, ОСОБА_10 , не маючи на те передбаченого законом дозволу, вирішив виготовити холодну зброю кастет.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 в один із днів в період з серпня по грудень 2014 року, точні дата та час в ході суду не встановлені, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_5 , використовуючи розплавлений свинець і саморобну форму для лиття, незаконно, без передбаченого законом дозволу, виготовив кастет, який для зручності користування довів до необхідної форми шляхом шліфування абразивними матеріалами.
Продовжуючи свої дії, ОСОБА_10 незаконно, без передбаченого законом дозволу, зберігав кастет за місцем свого мешкання - у домоволодінні АДРЕСА_5 , а також носив при собі вказаний кастет.
09.12.2014 року об 00.10 год. під час проведення слідчих дій ОСОБА_10 був затриманий працівниками міліції на вулиці біля воріт домоволодіння АДРЕСА_5 . Під час огляду речей ОСОБА_10 співробітниками міліції в рюкзаку останнього було виявлено і вилучено наступні предмети:
- 27 бойових пістолетних патронів 7,62х25 ТТ, калібру 7,62 мм призначених для стрільби з бойової нарізної зброї відповідного калібру, які непридатні для проведення пострілів; металевий предмет, виготовлений саморобним способом по типу кастетів, який, відноситься до ударно-дробильної холодної зброї. Вказаний кастет, є холодною зброєю, ОСОБА_10 незаконно, без передбаченого законом дозволу, виготовив та носив до моменту припинення його злочинної діяльності співробітниками міліції.
На вирок суду прокурор та обвинувачений ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.
Прокурор до початку апеляційного розгляду відмовилася від поданої апеляційної скарги, про що надала до суду відповідну письмову заяву.
Обвинувачений в апеляційній скарзі з урахуванням доповнень просить вирок суду змінити в частині кваліфікації його дій, з урахуванням ст. 66 КК України пом`якшити призначене покарання. В строк відбуття покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі з 09.12.2014 року по день набрання вироком законної сили.
Вказує, що суд першої інстанції проігнорував клопотання про допит певних свідків. Вказані свідки були заявлені стороною обвинувачення, але прокурор в подальшому відмовився від їх допиту. Стороною захисту були заявлені клопотання про допит цих свідків, але суд в їх задоволенні відмовив. Суд не встановив зброю, з якою було здійснено постріл, відповідно по ньому не проведено балістичної та дактилоскопічної експертиз. Таким чином не встановлена справність зброї та хто її застосовував. Суд не прийняв до уваги доводи обвинуваченого про його мимовільний постріл, а не цілеспрямований. Умислу на вбивство не мав. Зброя була несправна та після падіння на підлогу, коли він піднімав пістолет він вистрілив, що підтверджується висновком експертизи, відповідно до якої мало місце косо-горизонтальне проникаюче поранення. Вважає, що більшість фактів та доказів судом проігноровано. Суд не врахував щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитку, намагання надати допомогу родині потерпілої. Дії, які відбулися мали характер необережності, вказує про позитивну характеристику, наявність матері 1958 року народження та сина 2011 року народження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , який просив повернути справи на новий розгляд до суду першої інстанції, його захисника, думку прокурора та інших учасників судового провадження, перевірившиматеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 .

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції при новому судовому розгляді розглянув провадження у повній відповідності до норм КПК України. Висновки суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_10 є вмотивованими та підтверджуються сукупністю всіх досліджених доказів, яким надано правильну оцінку з точки зору їх допустимості, належності та достатності для доведення вини обвинуваченого.
Зокрема, судом допитано всіх обвинувачених по справі. ОСОБА_12 суду пояснив, що ОСОБА_10 пропонував поїхати на ОСОБА_16 , пояснивши, що «За бензин возмещу». Він погодився. Разом з із ОСОБА_11 , він взяв ОСОБА_10 і ОСОБА_13 .. Коли приїхали на місце всі вийшли, він в свою чергу закрив автомобіль, пішов у туалет, всі троє знали, де знаходиться машина, тому коли він повернувся то чекав їх. Першим прибіг ОСОБА_10 , а за ним прибігли ОСОБА_11 із ОСОБА_13 . ОСОБА_10 був дуже знервований. На питання «Что случилось?» останній лише квапив його, та казав, що це не його справа, потрібно їхати. Вони направились в сторону Одеської, де ОСОБА_10 вийшов, дав гроші на бензин, а інших підвіз додому, про те, що трапилося дізнався з новин. В той день було літо, у чому всі були одягнені, не пам`ятає. Біля стоматологічної клініки він був перший раз. Більше він там ніколи не був. Біля стоматологічної клініки на Холодній Горі він не пам`ятає скільки часу, він знаходився, може 5 хвилин. 24 або 25 біля стоматологічної клініки він знаходився перший раз. ОСОБА_10 не говорив з якою метою він їхав до аптеки, він дав йому гроші за бензин, або 50 грн., або 100 грн., після поїздки, коли всі пішли. У ОСОБА_10 та ОСОБА_13 він не бачив шапок та шарфів. ОСОБА_10 був с рюкзаком темного кольору. Він був за кермом, автомобіль не був заведений. Коли хлопці прибігли, він завів автомобіль. Із автомобіля спочатку вийшов ОСОБА_10 , а потім інші. На аптечний склад він не заходив та нічого не придбавав. Його мобільний телефон на той час у 2014 році був 063 або . Після того як повернулися хлопці, вони поїхали в район дому. Чогось підозрілого не було, він дивився на дорогу. Всі вийшли, а він далі поїхав один.
Обвинувачений ОСОБА_11 згідно вироку пояснив ОСОБА_10 попросив ОСОБА_12 відвезти його на Холодну гору по справам, щось купити, на що ОСОБА_12 відмовився, так як немає палива, на що ОСОБА_10 відповів, що на паливо дасть гроші. Після розмови, погодились на пропозицію ОСОБА_10 підвезти його по справам і ОСОБА_13 , та вони поїхали в аптеку на Холодну Гору, де ОСОБА_10 хотів щось купити. Коли приїхали туди, ОСОБА_12 залишався в автомобілі, щоб його зручно поставити в інше місце неподалік, потім він пішов у туалет, а ОСОБА_10 пішов за таблетками, він із ОСОБА_13 вирішили присісти на лавочці за 100 метрів від машини, захотіли покурити, вони його чекали. Він із ОСОБА_13 коли почули звук, схожий на сирену, побігли подивитися що трапилося, однак вибіг ОСОБА_10 та сказав нам бігти і мі всі побігли. Коли повернулися на Одеську, всі вийшли і з того часу вони розійшлися. Він не знав, що трапилося. ОСОБА_10 , скерував швидко їхати, нічого не міг виразно сказати з огляду на подію, яка там сталась. Він не питав ОСОБА_10 з якою метою йому потрібно їхати на Холодну гору. Він відразу виїжджав з ОСОБА_17 . Його ролі ніякої там не було. Він перший раз дізнався про цю аптеку. Він навіть не зрозумів. Він був одягнений і літній одяг: футболка світло - червоного кольору, шорти темного кольору, капці «в`єтнамки» білого кольору. Речі трохи поношені, це була робоча одежа. Хлопці також були одягнені у літні речі: шорти та футболку. Ні літніх речей: шарфів або шапок він у хлопців не бачив, тільки бачив рюкзак у ОСОБА_10 , однак що було у рюкзаку йому не відомо. Зброю та гроші він у ОСОБА_10 не бачив. У 2014 році він користувався мобільним номером НОМЕР_1 мобільний телефон. ОСОБА_13 не заходив до аптеки. Пролунав звук і вони інтуїтивно підійшли до аптеки та побачили як ОСОБА_10 вібігав зі сходин, вони не наблизилися з того місця, з якого він вибігав. Сходини були при вході у приміщення, двері були звичайні, вхідні. Звук був у виді сирени, хлопка або пострілу він не чув. У приміщенні було не більше 5ти поверхів. Він знаходився від приміщення не сильно далеко, приміщення на відстані 10 метрів. ОСОБА_13 знаходився від нього не далеко, вони пішли разом. З ОСОБА_13 він практично весь час був разом. Коли вони всі разом прибули до району Холодної гори і зупинився автомобіль, було 6 годин вечора. Вони уїхали всі разом через 10 хвилин. ОСОБА_13 з виду не втрачав.
Обвинувачений ОСОБА_13 суду дав наступні показання « Після розмови, вони сіли до автомобілю та поїхали на Холодну гору, до аптеки, однак ОСОБА_10 повернувся та сказав, що таблетки дорого коштують, подзвонив по телефону, поговорив, а потім сказав, що йому потрібно поїхати у іншу аптеку на ОСОБА_18 , куди вони й поїхали. Коли приїхали на місце, вийшли з машини та він із ОСОБА_19 сіли неподалік на лавці та почали курити. ОСОБА_10 пішов до аптеки. Він знав з якою метою ОСОБА_10 пішов до аптеки за таблетками. Потім він встав та теж пішов до аптеки. ОСОБА_10 перший зайшов в приміщення аптеки. Він на сходах, підіймаючись, почув звук «хлопок», і зайшов у передбанник, дверці були відкриті. Він чув як кричала дівчина у приміщенні аптеки та як сипалося скло. Він бачив, так як стояв у передбаннику. Сам момент як розбивалося скло він не бачив. Потім він розвернувся та пішов до ОСОБА_11 в сторону автомобіля, нас наздогнав ОСОБА_10 та у паніці кричав, щоб вони швидше їхали, однак нічого не пояснив. Вони поїхали на Одеську та розійшлися. При ньому гроші нікому не передавалися. Після подій він з ОСОБА_10 не бачився, а з хлопцями бачився. ОСОБА_10 побачив у райвідділі 09.12.2016. Свої дії він не може оцінити, він там нічого не зробив.»
Обвинувачений ОСОБА_10 пояснив « У нього була мета купити пігулки та були на них гроші. Він би їх забрав у продавця та пішов би. Він хотів сказати потерпілій: « ОСОБА_20 , давай таблетки!» та пішов би, нічого більшого. Зайшовши до аптеки, він розбив скло, заліз у вітрину та забрав пігулкт, гроші не брав, каса була закрита. В аптеці крім провізора він нікого не бачив. Таблетки провізор достала та вони лежали на прилавку. Вона поклала пігулки, присіла та сказала, що пігулки без рецепту не продасть. Після чого він почав доставати пістолет, щоб залякати потерпілу, однак пістолет підскочив та трапився постріл. Коли був постріл, він гільзу не забирав з собою. Він казав з початку, що пістолет був у несправному стані, патрон стояв таким чином, що трапився постріл. Коли він достав пістолет, трапився хлопок, і він побачив як жінка спочатку побігла і подумав, що нічого не трапилося, потім відкрилися двері, хтось почав кричати. Він поклав пістолет назад у рюкзак, застебнув його. Хлопці були на вулиці, з ним нікого не було, ніхто не знав, навіщо він прийшов до аптеки, він розбив вітрину, щоб забрати таблетки, а співробітники поліції написали, що він забрав гроші. Де був ОСОБА_13 йому не відомо. Після того як він розбив вітрину, почув ще більший крик жінки, забрав таблетки та вибіг на вулицю, де побачив як до нього бігли хлопці, потім почув як лунав звук сирени. Потім сів у машину з хлопцями та сказав їхати швидше, на Одеській вийшов та сам пішов додому. Дома сидів та думав, що накоїв, було страшно. Пістолет приніс додому та розібрав його. На наступний день побачив у новинах, що вбив людину та перелякався.»
Хоч всі обвинувачені і заперечували свою причетність до вчиненого, але їх винуватість підтверджується показаннями допитаних свідків, висновками проведених судових експертиз, протоколами огляду місця події, протоколами слідчих експериментів, проведених за участі підозрюваних, свідка, протоколами пред`явлення осіб та речей для впізнання тощо.
Обвинувачений ОСОБА_10 стверджує, що умислу на вбивство не мав, а зброя була несправна та після падіння на підлогу, коли він її піднімав, відбувся постріл. Проте такі доводи апеляційний суд вважає неспроможними. Розбій - усічений склад злочину. Він вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, чи заволоділа винна особа чужим майном. При цьому, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» якщо під час розбою було умисно вбито потерпілого, дії винної особи належить кваліфікувати за сукупністю злочинів - за частиною четвертою статті 187 і пунктом 6 частини другої статті 115 КК України.
Питання про умисел слід вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їхні взаємовідносини. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного.
Умисне вбивство з корисливих мотивів (п. 6 ч. 2 ст. 115) має місце у разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном), одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків (одержати спадщину, звільнитися від платежу тощо) або досягти іншої матеріальної вигоди. Для наявності даного складу умисного вбивства не має значення, чи досяг винний тієї матеріальної вигоди, якої прагнув.
Таким чином, сукупність злочинів матиме місце і в тому випадку, коли винний вчиняє умисне вбивство під час нападу або зразу ж після нього з метою заволодіння або утримання майна. За таких обставин вчинене слід кваліфікувати як умисне вбивство з корисливих мотивів (п. 6 ч. 2 ст. 115) та розбій (ч. 4 ст. 187).
Наявність у ОСОБА_10 умислу на вбивство підтверджується фактичними обставинами справи, відповідно до яких останній, перебуваючи в приміщенні аптеки заздалегідь взяв із собою заряджений пістолет та для досягнення злочинної корисливої мети застосував його. Наявність зброї під час вчинення нападу обвинувачений не заперечує, лише стверджує, що він був несправним та постріл був випадковим.
Однак, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1/2334-Дм/14 від 23 грудня 2014 року (т.1 а.с.214-217), у ОСОБА_14 мали місце наступні ушкодження: тулубу:- наскрізне проникаюче вогнепальне кульове поранення передньої поверхні грудної клітини справа в 1-му міжребер`ї (рана №1, згідно умовної нумерації в дослідницькій частині «Висновків експерта» № 2334-Дм / 14) до вихідної рани на задній поверхні грудної клітки зліва (рана №2) проникаюче в плевральну порожнину з наскрізним ушкодженням по ходу раньового каналу правої легені.
На підставі об`єктивних судово-медичних даних, отриманих під час судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_14 , приймаючи до уваги дані лабораторних методів експертиз, вбачається, що причиною смерті останньої, виявилось проникаюче вогнепальне кульове поранення передньої поверхні тулубу з пошкодженням внутрішніх органів, що потягли гостру кровотечу, що і виявилось безпосередньою причиною смерті. Покази підозрюваного ОСОБА_10 не суперечать об`єктивним судово-медичним даним, отриманим під час судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_14 , у відношенні механізму спричинення їй тілесних ушкоджень (вогнепальне поранення) та направлення травмую чого об`єкта у бік потерпілої.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 268-МК-С/14 від 23.12.2014р., та фото таблицею до нього (т.1, а.с.235-240), на правій боковій поверхні рюкзака, у нижньому відділі, в 3,1 см. доверху від місця з`єднання із дном і в 4,5 см. до заду від переднього бокового шва мається сковзне пошкодження, із властивостями вогнепального. Наскрізне вогнепальне пошкодження, що знаходиться на правій боковій поверхні рюкзака, у нижньому відділі, могло виникнути в результаті дії одинокого вогнепального снаряда (кулі), в тому числі і при вистрілі кулі калібру 7,65 мм із вогнепальної зброї, на яку вказує ОСОБА_10 . Однак, відсутність продуктів близького вистрілу на внутрішній поверхні стінок рюкзака може свідчити про наявність додаткової перепони між дульним зрізом зброї і стінки рюкзака як першого слідосприймаючого слою.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 26 липня 2014 р., в ході якого оглядалось приміщення аптеки, за шафами навпроти касової зони вилучалась куля, калібру 7,62 з вираженими слідами деформації головної частини.
Висновком судової балістичної експертизи № 348 від 17 листопада 2014 року (т.2 а.с.3-5), встановлено, що наданий на дослідження предмет є частиною боєприпаса, найбільш вірогідно, оболонковою кулею пістолетного патрона калібру 7,65 мм (7,65x17 Бр) до нарізної зброї. Куля виготовлена заводським способом. Сліди на кулі вказують на те, що вона була відстріляна з каліберної нарізної вогнепальної зброї з середнім ступенем зношеності каналу ствола і контактувала з перешкодою. Слідоутворення на кулі характеризує в якості застосування серію пістолетів іноземного виробництва калібру 7,65 мм (7,65x17 Бр), наприклад, пістолети Вальтера «РР», «РРК», пістолет «С2-27», інші пістолети зі схожим слідоутворенням. Також не виключена можливість застосування переробленої, саморобної зброї з використанням ствола або його фрагменту стандартного пістолета.
Крім того, судом першої інстанції враховано дані протоколу слідчого експерименту від 10.12.2014р. та відеозапису до нього, в ході якого ОСОБА_10 на місці показав та розповів про обставини нападу на «Обласний аптечний склад» під час якого він заволодів грошовими коштами аптеки, а також вистрілу в провізора. Також показав як він тримав пістолет, де стояв провізор, як знайшов у своєму рюкзаку гільзу, яку викинув у змивний сток; зміст інших протоколів слідчих експериментів, проведених з іншими підозрюваними.
Та обставина, що в ході досудового розслідування так і не було виявлено вогнепальної зброї, з якої було здійснено вистріл, не впливає на правильність висновку суду щодо спрямованості умислу обвинуваченого. Версія ОСОБА_10 про те, що зброя була несправна та постріл був випадковим, коли пістолет впав на підлогу, є неспроможною, оскільки спростовується змістом вищенаведених судових експертиз та інших досліджених доказів.
Щодо доводів обвинуваченого про те, що судом не було допитано ряду свідків, колегія суддів зазначає наступне. З матеріалів справи встановлено, що сторона обвинувачення в судовому засіданні 29.10.2019 року долучила письмове клопотання із відмовою від допиту переліку свідків. Судом вказане клопотання було задоволено. При цьому, ані обвинувачені, ані їх захисники не мали заперечень проти задоволення вказаного клопотання прокурора. Крім того, при з`ясуванні судом можливості закінчити з`ясування обставин по справі та перейти до судових дебатів, щодо наявності інших клопотань, всі учасники судового провадження підтвердили відсутність клопотань та вважали можливим перейти до судових дебатів.
Апеляційний суд відмічає, що відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У зв`язку із чим сторона захисту не була позбавлена можливості доводити перед судом власну позицію.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, роль та фактичну участь у вчиненому.
Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
У відповідності до ст. 65 КК України та розяснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобовязані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що помякшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Обвинувачений звертає увагу на наявність у нього матері та сина, які потербують його допомоги. Однак вказані обставини не є такими, що пом`якшують покарання, оскільки родинні зв`язки обвинуваченого не перешкодили останньому вчинити злочини. Наявність позитивних характеристик з місця проходження служби, відзнаки та дипломи поряд із суспільною небезпечністю вчиненого не є підставою для пом`якшкення призначеного судом покарання. ОСОБА_10 вказує про добровільне відшкодування збитку, намагання надати допомогу потерпілій. Судом першої інстанції встановлено, що матеріальні збитки у справі відшкодовані, з боку потерпілої відсутні претензії матеріального чи морального характеру, під час досудового розслідування директором ДОРП «Обласний аптечний склад» заявлений цивільний позов, від якого він відмовився під час судового розгляду. Вказані обставини заслуговують на увагу, але апеляційний суд не може врахувати їх як пом`якшуючі покарання обставини з огляду на характер вчинених злочинів, їх наслідки у виді загибелі потерпілої.
Обвинувачений вважає, що слід врахувати його щире каяття та активне сприяння з`ясуванню обставин кримінального правопорушення. Колегія суддів не може погодитися з такими доводами, оскільки щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.
Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.
Проте з встановлених обставин, показань обвинуваченого, які він надавав в суді першої інстанції, не вбачається дійсного щирого каяття у вчиненому, а тим більше активного сприяння у розкритті злочину. Відшкодування завданих збитків не є достатнім, єдиним та беззаперечним критерієм для встановлення наявності щирого каяття особи.
З урахуванням зазначеного, суд призначив обвинуваченому покарання як окремо за кожен злочин, так і за сукупністю з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів.
Отже, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, кваліфікації дій обвинуваченого, розміру призначеного покарання є вмотивованими, підтверджуються дослідженими доказами, у зв`язку із чим підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не встановлено.
Враховуючи, що ОСОБА_10 з 09.12.2014 рокуроку по день набрання вироком законної сили, тобто по 14.09.2021 року перебував під вартою, вказаний строк слід зарахувати в строк відбування покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838 VIII від 26.11.2015 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 25 листопада 2019 року у відношенні ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 залишити без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_10 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09 грудня 2014 року по 14 вересня 2021 року із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Головуючий

Судді: