ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/7349/20 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/255/22 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ровни, Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не має судимості,
визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Згідно вироку ОСОБА_7 , 09.07.2020 року, приблизно о 01:30 годині, знаходився за адресою: м. Харків, вул. Харківських Дивізій, будинок 19, біля під`їзду № 2 разом зі своїм знайомим ОСОБА_10 , де в подвір`ї вище вказаного будинку він побачив що ОСОБА_10 розмовляє по мобільному телефону, ТМ «Samsung» модель «Galaxy А 10», який належав потерпілому ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний намір на заволодіння зазначеним майном шляхом зловживання довірою. Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, ОСОБА_7 діючи умисно, скориставшись довірливими відносинами з ОСОБА_10 , під приводом здійснення дзвінка попросив останнього надати йому мобільний телефон ТМ «Samsung» модель «Galaxy А 10». Потерпілий ОСОБА_10 не усвідомлюючи злочинного наміру ОСОБА_7 , передав останньому свій мобільний телефон. Заволодівши таким чином мобільним телефоном ТМ «Samsung» модель «Galaxy А 10», вартість якого становить 2060 гривень 00 копійок,, ОСОБА_7 , роблячи вигляд, що здійснює дзвінок, зайшов за спину потерпілого ОСОБА_10 тим самим вийшов з поля йогозору, та з місця вчинення злочину зник, розпорядившись мобільним телефон ТМ «Samsung» модель «Galaxy А 10» на
власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки на суму 2060 гривень 00 копійок.
Прокурор у кримінальному провадженні, не погоджуючись з призначеним покаранням, подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч. 1 ст. 190 КК України та призначити обвинуваченому покарання у виді громадських робіт на строк 220 годин.

Прокурор зазначає, що кримінальний проступок вчинений 09.07.2020 року, а 01.07.2020 року набрав чинності ЗУ № 2617- VIII та санкція ч. 1 ст. 190 КК України визначає штраф в іншому розмірі. При цьому судом не зазначалося про застосування ст. 69 КК України. Зазначає, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має джерела доходу, спричинену потерпілому шкоду не відшкодував.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, думку обвинуваченого, захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку та правильності кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. При призначенні покарання відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Встановлено, що кримінальний проступок вчинено 09.07.2020 року, тобто після набрання чинності ч 1. ст. 190 КК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень; нормативно-правовий акт № 2617-VIII від 22.11.2018 Закону № 2617-VIII, відповідно до якого санкція ч. 1 ст. 190 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.

При призначенні покарання судом помилково застосовано ст. 5 КК України, оскільки інкримінований ОСОБА_7 проступок був вчинений ним після набрання чинності вищевказаним Законом, а тому на нього поширюється дія ч. 1 ст. 190 КК України в редакції ЗУ № 2617-VIII, у зв`язку із чим апеляційні доводи прокурора є вмотивованими.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню. Крім того, небезпідставними є твердження сторони обвинувачення про те, що призначене судом покарання у виді штрафу не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість. Судом першої інстанції встановлено, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено. Враховано, що ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, відповідно до ст.89 КК України не має судимості, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Разом з тим, колегією суддів встановлено, що обвинувачений не має постійного заробітку, офіційно не працює, матеріальну шкоду потерпілому не відшкодував, у зв`язку із чим обвинуваченому слід обрати такий вид покарання, який буде достатнім для досягнення мети покарання, загальної та особистої превенції. Оскільки в даному випадку відсутні застереження визначені ч. 3 ст. 56 КК України, апеляційний суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді громадських робіт на строк 220 годин.
Керуючись ст.ст.405, 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, 414, 420, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити. Вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання. Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190 КК України покарання у виді громадських робіт строком на 220 годин. В іншій частині вирок залишити без змін. Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді