Справа №585/803/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/224/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА
Іменем України

19 серпня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 585/803/21 за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30.03.2021 щодо накладення арешту на майно,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника ГУ Держгеокадастру у Сумській області ОСОБА_8 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі представник власника майна ДП «ДГ АФ «Надія» ІСГ ПС НААН України» адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, оскільки відсутня обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення щодо крадіжки зерна кукурудзи, яке вирощено підприємством і зібране з земельних ділянок державної власності, що перебувають у постійному користуванні підприємства. Крім того, в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя не обґрунтував, які саме потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт зерна кукурудзи у розмірі 12590 кг, а також не звернув уваги на те, яким чином вказаний урожай можна зберегти і не допустити його псування, і які збитки будуть завдані інтересам держави та Державному бюджету України.

25.03.2021 до Роменського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням про накладення арешту на майно, погодженим із прокурором Роменської окружної прокуратури, звернувся ст. слідчий СУ ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що у кримінальному провадженні № 0000133 від 22.03.2021 здійснюється розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК за фактом крадіжки зерна кукурудзи із самовільно зайнятої земельної ділянки державної форми власності сільськогосподарського призначення, що розташована за межами населених пунктів неподалік с. Олексіївка Роменського району Сумської області та відповідно до інформації з Державного земельного кадастру перебуває у власності держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Сумській області.

24.03.2021 на підставі ухвали слідчого судді проведений обшук у складських приміщеннях ДП «ДГ АФ «Надія» ІСГ ПС НААН України», розташованих на території зернотоку у с. Перехрестівка Роменського району Сумської області, під час якого виявлено та вилучено копію акту оприбуткування продукції з поля № 12л на 1 арк, зерно кукурудзи вагою 12590 кг і зерно кукурудзи для експертного дослідження.

Зважаючи на те, що вилучене майно є речовим доказом, тому з метою забезпечення збереження доказів слідчий просив накласти на нього арешт.

Ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30.03.2021 на зазначене у клопотанні слідчого майно накладено арешт з метою збереження речових доказів.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи представника ГУ Держгеокадастру у Сумській області ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_7 про залишення рішення слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 131 КПК передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно ч. 1 ст. 170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, згідно ч. 3 ст. 170 КПК, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Розглянувши клопотання слідчого та наклавши арешт на майно, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що слідчим доведено існування сукупності підстав та розумних підозр вважати, що зазначене у клопотанні майно є доказом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК.

Однак такі висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, не в повній мірі відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і вимогам КПК, оскільки при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні зазначеного вище питання слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог ст. 170-173 КПК, не достатньо з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, Роменським РВП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 22.03.2021 були внесені до ЄРДР за № 0000133 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, за фактом крадіжки зерна кукурудзи із самовільно зайнятої земельної ділянки державної форми власності сільськогосподарського призначення, що розташована за межами населених пунктів неподалік с. Олексіївка Роменського району Сумської області та відповідно до інформації з Державного земельного кадастру перебуває у власності держави в особі ГУ Держгеокадастру в Сумській області. За наявними даними ГУ Держгеокадастру у Сумській області не надало дозвіл ДП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на збір врожаю кукурудзи на даній земельній ділянці та на вивезення з неї зерна кукурудзи.

24.03.2021 на підставі ухвали слідчого судді проведений обшук у складських приміщеннях ДП «ДГ АФ «Надія» ІСГ ПС НААН України», розташованих на території зернотоку у с. Перехрестівка Роменського району Сумської області, під час якого виявлено та вилучено копію акту оприбуткування продукції з поля № 12л на 1 арк, зерно кукурудзи вагою 12590 кг і зерно кукурудзи для експертного дослідження.

Звертаючись 25.03.2021 з клопотанням про накладення арешту на майно, слідчий обґрунтував його тим, що на даній стадії досудового розслідування необхідно застосувати такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт з метою забезпечення збереження речових доказів. Крім того, в органів досудового розслідування є підстави вважити, що посіви сільськогосподарських культур (кукурудзи) та їхній збір є результатом незаконної діяльності службових осіб ДП «ДГ АФ «Надія» ІСГ ПС НААН України».

Зазначене в клопотанні слідчого майно 24.03.2021 постановою ст. слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_10 визнане речовим доказом.

Відповідно ч. 2 ст. 131 КПК, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, а згідно ч. 3 ст. 132 цього Кодексу застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і сталу прецедентну практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Згідно ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно рішення ЄСПЛ у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися на порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у якому констатовано, що «кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

В рішеннях ЄСПЛ від 09.06.2005 у справі «Бакланов проти Російської Федерації», від 24.03.2005 у справі «Фрізен проти Російської Федерації», наголошується, що «перша та найбільш важлива вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ДП «ДГ АФ «Надія» ІСГ ПС НААН України» тривалий час використовує вказану земельну ділянку у своїй господарській діяльності по вирощуванню сільськогосподарських культур, при цьому, вказана юридична особа є підприємством з державною формою власності і передана йому у оперативну господарську діяльність земельна ділянка також перебуває у державній формі власності і факт використання вказаної земельної ділянки юридичною особою зафіксовано процесуальними документами.

Крім того, до цього часу жодній особі не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, враховуючи, що досудове розслідування розпочато 22.03.2021, власником майна є ДП «ДГ АФ «Надія» ІСГ ПС НААН України, яке не може таємно викрасти належне йому майно за встановлених обставин.

Також заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги представника власника майна щодо негативних наслідків при накладенні арешту на майно для його власника підприємства з державною формою власності, а у зв`язку з цим, і для держави, оскільки арешт посівів може призвести до псування урожаю та заподіяння, у зв`язку з цим збитків державі.

Таким чином, не дотримавшись вимог ст. 131, 132, 170-173 КПК, не з`ясувавши і не дослідивши в достатньому обсязі всіх тих обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, слідчий суддя допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого ухвала про арешт майна підлягає скасуванню, а апеляційна скарга представника власника майна задоволенню, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутні докази про причетність власника майна до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, не існує сукупності розумних підозр вважати, що майно є доказом кримінального правопорушення, і метою арешту є забезпечення збереження речових доказів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне після скасування ухвали слідчого судді постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому в задоволенні його клопотання про арешт майна.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30.03.2021 щодо накладення арешту на майно скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу.

Відмовити старшому слідчому СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_10 у задоволенні клопотання про накладення арешту на зерно кукурудзи вагою 12590 кг, яке вилучене в ході обшуку 24.03.2021 з території зернотоку, а також на копію акту оприбуткування продукції з поля № 12л на 1 арк та зерно кукурудзи, що вилучене для проведення експертного дослідження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4