ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2355/21 Справа № 211/392/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000194 від 10 листопада 2020 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2021 року, ухвалений щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, розлученого, який має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , офіційно працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,
за участю секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку в 1 рік.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, за таких обставин.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05.03.2020 обвинуваченого ОСОБА_5 зобов`язано до сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно але не менші ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03 грудня 2019 року і до досягнення сином повнолітня на користь матері ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (справа № 210/6828/19). На підставі рішення суду 05.03.2020 видано виконавчий лист. На підставі виконавчого листа № 210/6828/19 державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції ОСОБА_11 16.06.2020 відкрито виконавче провадження №62356146 в інтересах малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно боржника ОСОБА_5 на користь стягувача ОСОБА_10 ..
Однак, обвинувачений ОСОБА_5 знаючи про свій обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, будучи ознайомленим 17.09.2020 під особистий підпис про те, що згідно вище вказаного рішення суду він зобов`язаний до виплати аліментів на утримання дитини, в період часу з 17.09.2020 по 18.01.2021 року злісно ухилявся від сплати аліментів. Так, обвинувачений ОСОБА_5 в період з 17.09.2020 по 18.01.2021 не працював, заходів до працевлаштування не вживав, будучи працездатним до центру зайнятості з питань працевлаштування не звертався, що свідчить про злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини ( аліментів ).
Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України у разі ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно довідки розрахунку наданої державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області, загальна сума заборгованості за виконавчим листом № 210/6828/19 станом на 18.01.2021 складає 44 676 грн. 45 коп. В результаті злісного ухилення від сплати аліментів, встановлених вищевказаним рішенням суду, у ОСОБА_5 в період з 17.09.2020 по 18.01.2021 перед ОСОБА_10 утворилась заборгованість із виплати аліментів в сумі 13 489 грн. 61 коп., що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідних платежів.
Не погоджуючись з ухваленим вироком, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що вирок є необґрунтованим та підлягає скасуванню через те, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Апелянт указує на те, що він не лише не вчиняв інкримінованого діяння, а й наголошує на тому, що на момент початку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні була відсутня заборгованість по сплаті аліментів в розмірі, що сукупно складає суму виплат за три місяці відповідних платежів в злісному ухиленні від сплати якої його обвинувачують.
Апелянт звертає увагу у скарзі на те, що в його діях відсутнє ухилення від сплати аліментів, що підтверджується тим, що він не оскаржував рішення про сплату аліментів та погоджується з ним. Також, указується у скарзі на самостійній частковій сплаті аліментів безпосередньо ОСОБА_10 , яка визначена потерпілою в цьому провадженні. Зазначає також апелянт, що він був ініціатором звернення до державної виконавчої служби з метою визначення розміру аліментів, які мають сплачуватися, у квітня 2021 року працевлаштувався, про що повідомив державного виконавця.
Звертається увага на неможливість тривалого працевлаштуватися через запровадження карантину на території України. Також указує на те, що у період з 17.09.2020 по 18.01.2021 у нього був відсутній умисел на ухилення від сплати аліментів, що підтверджується його показами в судовому засіданні та наведеними вище обставинами, з яких він не мав можливості сплачувати аліменти. На думку апелянта, докази приведені судом першої інстанції у вироку не доводять його винуватості, оскільки в його діях не було злісного ухилення від не сплати аліментів.
Крім того, апелянт не погоджується з періодом, який йому інкримінується, так як досудове розслідування було розпочато 10.11.2021, в той час як період часу з 17.09.2020 до 10.11.2020 є меншим ніж три місяці, а тому, на думку ОСОБА_5 , ним не було допущено заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно складає суму виплат за три місяці.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів приходить до такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для його правильного вирішення, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторони кримінального проступку, допитані всі особи, показання яких мали суттєве значення для провадження.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 щодо відсутності в його діях злісного ухилення від сплати аліментів, й про те, що він сплачував аліменти на утримання дитини в добровільному порядку, є неспроможними виходячи з такого.
За диспозицією ст. 164 КК України під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів. При цьому діяння можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.
Поняття злісність належить до оціночних категорій і має бути визначено у кожному конкретному випадку. Визнання судом ухилення можуть свідчити тривалість ухилення, продовження ухилення після попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності з боку судді, державного чи приватного виконавця, неодноразові звернення потерпілого чи інших осіб до винної особи з цього приводу тощо.
Злісне ухилення від сплати коштів на тримання дітей (аліментів) утворює склад злочину, передбаченого ст. 164 КК України, у разі якщо воно призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно ставлять суму виплат за три місяці відповідних платежів.
Відповідно до п. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Згідно ч. 11 ст. 71 цього Закону, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, скупний розмір якого перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець роз`яснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.
Кримінальний проступок визнається закінченим з моменту, коли ухилення набуло злісного характеру і призвело до виникнення вказаної заборгованості.
Як слідує з вироку суду, в якості доказів вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, за який він засуджений, суд навів показання допитаних в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 - державного виконавця, а також письмові докази у провадженні - рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.03.2020, матеріали виконавчого провадження, довідку про розмір заборгованості.
Так, згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 09.11.2020, а також відповідно до витягу ЄРДР за № 0000194 від 10.11.2020 з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 164 КК України, в період часу з 17.09.2020 по 18.01.2021, ОСОБА_5 злісно ухиляється від сплати аліментів, які встановлені рішенням суду, чим спричинив заборгованість по невиплаченим аліментів у наведеній вище сумі.
При цьому, свідоцтвом про народження ОСОБА_6 , серія НОМЕР_1 , виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області 20.11.2014 підтверджується, що батьком дитини зазначено обвинуваченого ОСОБА_5 ..
Згідно копії виконавчого листа та постанови про відкриття виконавчого провадження від вищевказане рішення суду було звернене до виконання.
Довідкою-розрахунком заборгованості за виконавчим документом підтверджується, що загальний борг за виконавчим листом № 210/6828/19 станом на 18.01.2021 складає 44 676 грн. та, внаслідок ухилення від сплати коштів на утримання дитини, у обвинуваченого ОСОБА_5 утворилась заборгованість з виплати аліментів за період часу з 17.09.2020 по 18.01.2021 у розмірі 13 489 грн. 61 коп.
Разом з цим, в ході апеляційного розгляду обвинувачений не заперечував, встановлених обставин, посилався на те, що не міг працевлаштуватися та відповідно не мав грошових коштів. Проте, апелянт зазначив, що коли мав матеріальну можливість іноді дарував сину ОСОБА_6 подарунки.
На думку суду апеляційної інстанції, обвинувачений мав змогу заробляти гроші і сплачувати аліменти, й не існувало жодних обставин, які б свідчили б про поважність причин чи вимушеність несплати обвинуваченим аліментів.
Також, під час розгляду кримінального провадження будь-яких обставин, які свідчили б про поважність причини чи вимушеність несплати обвинуваченим аліментів (хвороба, каліцтво, обов`язок по утриманню інших осіб, тривале відрядження тощо), не виявлено та в апеляційній скарзі не наведено.
Отже, суд, встановив фактичні обставини, дослідив та проаналізував зібрані докази у їх сукупності, надав їм належну оцінку, із дотриманням положень ст. 94 КПК України, та прийшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_5 , за обставин, викладених у вироку, кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, а саме у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).
При цьому, всім наявним доказам у провадженні суд, відповідно до вимог КПК України, надав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Яких-небудь переконливих доводів, які б свідчили про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які є підставами для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга ОСОБА_5 не містить та судом не встановлено.
Щодо призначеного ОСОБА_5 покарання, то апеляційний суд вважає його достатньо мотивованим і обґрунтованим.
Згідно з ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Згідно з частиною другої статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.
Призначене покарання ОСОБА_5 у вигляді обмеження волі, від відбування якого його звільнено із віпробуванням відповідно до статті 75 КК України, з іспитовим строком, є співмірним вчиненому кримінальному проступку, й необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, та відповідає меті покарання й загальним засадам призначення покарання.
Враховуючи наведене вище, перевіривши вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що він є законним, обґрунтованим, вмотивованим та справедливим, а апеляційна скарга такою, що задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 , залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4