Номер провадження: 11-кп/813/2350/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий суддя ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року у кримінальному провадженні № 0001156 від 03.09.2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.2 ст. 185 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на шістдесят днів, тобто до 07.01.2022 року з визначенням заставу у розмірі 47 580 грн.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що заявлені органом досудового розслідування ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу слідчим суддею не зменшилися, та свідчать про те, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту. Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що:
- у оскаржуваній ухвалі не викладено обставин, які свідчили б про існування ризиків, в розумінні ст. 177 КПК України, та не можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів;
- стороною заходу не надано жодних доказів існування ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України;
- обвинувачений добровільно повернув речі потерпілому, щиро вибачився та розкаявся у вчиненому злочині, має на утриманні неповнолітнього сина, незадовільний стан здоров`я та постійне місце мешкання та реєстрації у м. Одесі;
- ОСОБА_7 не має на меті уникнення від кримінальної відповідальності, не намагатиметься переховуватись, сприятиме слідству у з`ясуванні обставин провадження;
- слідчим не було залучено захисника ОСОБА_7 ;
- сторона обвинувачення не може ґрунтувати своє клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тим що ОСОБА_7 вже раніше був судим;
- в умовах перенаселеності установ та поширення інфекційної хвороби необхідним є вжиття заходів, не пов`язаних із позбавленням волі

Позиції учасників апеляційного розгляду.
В судове засідання апеляційного суду, призначене на 01.12.2021 року, прокурор, належним чином та своєчасно сповіщений про дату, час та місце апеляційного розгляду, не з`явився.
Обвинувачений та його захисник доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали.

Мотиви апеляційного суду.
Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, з зазначених матеріалів вбачається, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження № 0001156 від 03.09.2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.2 ст. 185 КК України.

Щодо посилань апелянта на відсутності доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, апеляційний суд встановив належне обґрунтування судом наявності зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу не зменшилися, продовжують існувати та виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції дотримався при розгляді клопотання прокурора приписів ст. 331 КПК України та розглянув питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, з урахуванням положень глави 18 КПК України.
Щодо посилань захисника на те, що сторона обвинувачення не може ґрунтувати своє клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тим що ОСОБА_7 вже раніше був судим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до оскаржуваної ухвали та поданого прокурором клопотання, така обставина не була єдиною чи вирішальною для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того те, що обвинувачений був неодноразово судим за вчинення корисливих злочинів, у сукупності із відсутності жодних доказів щодо джерел його доходів, є обставиною характеризуючою особу обвинуваченого, та такою, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 має постійне місце мешкання та реєстрації у м. Одесі, добровільно повернув речі потерпілому та щиро вибачився та розкаявся у вчиненому злочині, апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки, на переконання апеляційного суду, така обставина не є достатньо переконливою, щоб нівелювати ризики, встановлені судом першої інстанції.
Обставина ж щодо перебування на утриманні в обвинуваченого неповнолітнього сина належними доказами стороною захисту підтверджена не була, сам по собі факт наявності у особи дитини не підтверджує прийняття активної участі у її вихованні та перебуванні на утриманні.
Крім того, захисником не надано будь-яких документів на підтвердження доводів щодо працевлаштування обвинуваченого та джерел його доходів, а отже і можливості утримання сина.
Також слід зазначити, що посилання обвинуваченого на те, що ОСОБА_7 не має на меті уникнення від кримінальної відповідальності, не намагатиметься переховуватись, сприятиме слідству у з`ясуванні обставин провадження не є фактором настільки міцним та впливовим на поведінку обвинуваченого щоб гарантовано забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_7 на вказаній стадії кримінального процесу ані судді, ані апеляційному суду надано не було.
Доводи захисника про те, що слідчим під час досудового розслідування не було залучено захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , натомість матеріали кримінального провадження надавались для ознайомлення адвокату, дії якого були зупинені, апеляційний суд відхиляє як такі, що жодними доказами підтверджені не були.
Посилання ж обвинуваченого та його захисника на незадовільних стан здоров`я ОСОБА_7 , перенаселеності установ та поширення інфекційної хвороби, як на підстави неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.
Положеннями наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.
Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.
Окрім того, в матеріалах провадження не міститься жодних медичних документів з приводу того, що обвинувачений не може отримувати належне лікування в умовах утримання в слідчому ізоляторі, вільно обирати лікаря чи бути направленим на лікування до обраного закладу охорони здоров`я в передбаченому законом порядку.
Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено та стороною захисту не доведено.
Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби обвинуваченого ухилитися від органів розслідування й суду та вчинений інше кримінальне правопорушення, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України.
Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року у кримінальному провадженні № 0001156 від 03.09.2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.2 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4