КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №372/162/21
Провадження №11-кп/824/1471/2022 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 4 ст. 187 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

18 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ "Київський слідчий ізолятор" апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 24.12.2021,

за участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 24.12.2021 клопотання прокурора та захисників задоволено частково. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 залишено тримання під вартою в державній установі «Київський слідчий ізолятор», продовживши строк тримання під вартою до 21.02.2022 включно.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 залишено тримання під вартою в державній установі «Київський слідчий ізолятор», продовживши строк тримання під вартою до 21.02.2022 включно.

Змінено обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжний захід із домашнього арешту в період часу з 21:00 год. до 07:00 год. на домашній арешт в період часу з 23:00 год. до 07:00 год. наступної доби, продовжити йому строк дії обов`язків у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 21.02.2022.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_12 строк дії обов`язків у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави до 21.02.2022.

В задоволенні іншої частини вимог клопотань захисників відмовлено.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції враховуючи у сукупності конкретні обставини справи, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у інкримінованих злочинах, дані про особу обвинуваченого, зокрема відсутність переконливих доказів про наявність сім`ї, відсутність офіційного місця роботи та джерела доходів, його вік, рід занять, стан здоров`я, а також враховуючи, що судове провадження по справі ще не закінчено, дійшов висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, визначені п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку та виконання ОСОБА_9 обов`язків у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали Обухівського районного суду Київської області від 24.12.2021 в частині задоволення клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовження строку тримання під вартою до 21.02.2022 та в частині відмови в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою; задовольнити клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 , та змінити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на будь - який інший менш суворий, а саме домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 ; особисту поруку, визначивши ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особам, що заслуговують на довіру; особисте зобов`язання. У решті оскаржувану ухвалу залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 належним чином не врахував та не прийняв до уваги доводи сторони захисту про необґрунтованість висунутого ОСОБА_9 обвинувачення, а також не врахував вже досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази, які, на переконання апелянта, явно виправдовують ОСОБА_9 , підтверджують його непричетність до інкримінованих кримінальних правопорушень.
Крім того, апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції, щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не відповідають фактичним обставинам.
Так, захисник вказує, що основною підставою для обрання та продовження ОСОБА_9 найсуворішого запобіжного заходу стало те, що потерпілі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , в ході досудового розслідування впізнали ОСОБА_9 за фотокартками та вказали на нього, як на особу, що вчинила на них розбійний напад. Однак в ході судового розгляду ситуація щодо обвинуваченого ОСОБА_9 кардинально змінилась, оскільки під час проведення допиту, 16.06.2021, зазначені потерпілі дали покази, що ОСОБА_9 , вони не впізнають та бачать його вперше, а з приводу впізнання ОСОБА_9 в ході досудового розслідування, то останні пояснили таке впізнання перебуваючи «на емоціях».
Таким чином, апелянт вважає, що судом проігноровані та не враховані досліджені безпосередньо в судовому засіданні покази, як потерпілих, так і свідків, та зроблені висновки про обґрунтованість підозри і висунутого обвинувачення, що явно не відповідає фактичним обставинам справи.
На переконання апелянта, вказані в клопотанні прокурора ризики є припущеннями, які не підтверджуються, не відповідають дійсності, фактичним обставинам справи та є нелогічними, через те, що потерпілі не впізнали ОСОБА_9 , як особу яка здійснила на них напад, що в свою чергу виправдовує та підтверджує непричетність ОСОБА_9 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Крім того, апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції в частині неможливості обрання щодо ОСОБА_9 менш суворого запобіжного заходу є такими, що не відповідають фактичним обставинам оскільки його підзахисний одружений, тобто має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні малолітнього та неповнолітнього синів, має постійне місце проживання за адресою реєстрації, крім того, рідна сестра обвинуваченого ОСОБА_13 та її син ОСОБА_14 надали заяву-зобов`язання про взяття ОСОБА_9 на поруки, в яких зобов`язалися за виконання ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків, що підтверджує наявність осіб, які заслуговують на довіру, та які можуть поручитися за виконанням обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Вказана сукупність факторів, на думку апелянта, є можливою та достатньою, без шкоди для кримінального провадження, змінити ОСОБА_9 запобіжний захід на будь який інший не пов`язаний з триманням під вартою, в тому числі особиста порука та домашній арешт.
Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_9 має незадовільний стан здоров`я оскільки,згідно медичної документації, діагностовано наступні захворювання: хронічний гепатит невідомої етіології у фазі нестійкої ремісії; хронічний панкреатит у фазі нестійкої ремісії; залишкові зміни після перенесеного запального процесу (ТБС) з наявністю туберкулом правої та лівої легені; дисциркуляторна енцефалопатія 2 ступеня прогресуючій перебіг, з астено-невротичним синдромом; забій правої кісті; В20; псоріаз в стаціонарній стадії (виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 22021 на ім`я ОСОБА_9 та довідка), що унеможливлює перебування останнього в умовах слідчого ізолятора. Вказане свідчить про явну загрозу життю та здоров`ю ОСОБА_9 та про необхідність термінового та повного медичного обслідування з надання медичної допомоги ОСОБА_9 в медичному закладі, що спеціалізується на лікуванні виявлених у ОСОБА_9 захворювань.
Таким чином апелянт вважає, що незважаючи на всі зазначені обставини, судом зроблений безпідставний висновок, який не відповідає фактичним обставинам про те, що до обвинуваченого ОСОБА_9 не може бути застосовано менш суворий запобіжний захід ніж тримання під вартою, та про те, що менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти ризикам на які посилався прокурор.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, перевіривши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Обухівського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_12 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України.

23 грудня 2021 року прокурор подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який згідно попередньої ухвали закінчується 03.01.2022 р.

В судовому засіданні 24 грудня 2021 року прокурор підтримав заявлене клопотання.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 24.12.2021 продовженообвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21.02.2022 включно .

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував, конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у інкримінованих злочинах, дані про особу обвинуваченого, який не має офіційного місця роботи та джерела доходів, його вік, рід занять, стан здоров`я та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України,ступінь яких не зменшився та на даний час виключає можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.
Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_9 обвинувачення у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який раніше вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований та офіційного джерела доходу не має, як не має і достатніх стримуючих соціальних зв`язків, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_9 може переховуватися від суду, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що на даному етапі провадження, яке наразі триває, дослідження доказів у кримінальному провадженні ще не завершено,не здійснено допит всіх свідків, а також з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, та даних про його особу є всі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 , може впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме те, що він одружений, має на утриманні малолітнього та неповнолітнього синів постійне місце проживання за адресою реєстрації та бажання його сестри і її сина взяти ОСОБА_9 на поруки, свідчать про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає неспроможними. Так, з наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 офіційно не працевлаштований, що в свою чергу свідчить про відсутність офіційного джерела доходу, а відтак доводи захисника щодо наявності у ОСОБА_9 на утриманні дітей, колегія суддів до уваги не бере. Окрім того, наявність у ОСОБА_9 місця проживання та бажання його сестри і її сина взяти ОСОБА_9 на поруки, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, його попередню поведінку, у сукупності з усіма обставини, які враховані при продовженні запобіжного заходу,жодним чином не спростовує наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК Українита не може бути самостійною підставою для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Не заслуговують на увагу і посилання захисника напоказання допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції свідків та потерпілих, а також вже досліджені судом першої інстанції докази, оскільки на даному етапі провадження зазначені обставини апеляційним судом не можуть оцінюватися, а підлягають оцінці судом першої інстанції при постановленні остаточного рішення за результатами розгляду кримінального провадження.
Доводи захисника, наведені в апеляційній скарзі, щодо наявності у його підзахисного ряду хронічних захворювань та необхідності термінового отримання належної медичної допомоги в медичному закладі, що спеціалізується на лікуванні таких захворювань, як підставу для зміни запобіжного заходу його підзахисному, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки жодних належних доказів, щодо неможливості перебування ОСОБА_9 за станом здоров`я в умовах слідчого ізолятора апеляційна скарга та долучені до неї матеріали не містять. Що стосується копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого №22021 на ім`я ОСОБА_9 та копії довідки, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, то зазначені документи свідчать про наявність у обвинуваченого певних захворювань, проте не вказують на неможливість перебування обвинуваченого за станом здоров`я в умовах слідчого ізолятора.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, і прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянта про те, що наведені у судовому рішенні ризики не відповідають фактичним обставинам, колегія суддів вважає безпідставними.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший більш м`який запобіжний захід, у виді домашнього арешту, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.
Керуючись ст. 376, 404, 407, 418, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 24.12.2021, в частині продовженняобвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21.02.2022 включно залишити без змін.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_4 ОСОБА_4