Справа № 541/2810/21
Провадження № 1-кп/541/242/2021
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
в складі: головуючого, судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000388 від 15.10.2021 по обвинуваченню неповнолітньої
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Несено Іржавець Оржицького району Полтавської області, громадянки України, незаміжньої, з базовою середньою освітою, учениці ОЗЗСО Великосорочинського ліцею ім. М. В. Гоголя Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, не судимої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України,
з участю сторін та інших учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_3 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника служби у справах дітей ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до обвинувального акту 13.10.2021 близько 09 години 00 хвилин, неповнолітня ОСОБА_3 , правомірно перебуваючи в приміщенні будинку, де проживає її подруга неповнолітня ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 помітила грошові кошти, які належать матері подруги, ОСОБА_7 та знаходяться в шафі у одній з кімнат будинку.

У подальшому, близько 18 години 00 хвилин, перебуваючи у домоволодінні потерпілої ОСОБА_7 , під приводом відлучитись до вбиральні, ОСОБА_3 зайшла до кімнати, де стояла шафа, пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає, тобто діючи таємно, маючи намір та бажання, направлені на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, чітко усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, підійшла до шафи та відкривши її, діставши з неї сумку бежевого кольору, в якій знаходились грошові кошти, викрала їх частину, у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, трьома купюрами номіналом 500 грн.

Згодом ОСОБА_3 покинула територію даного домоволодіння, а викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_7 , матеріальну шкоду на загальну суму 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на таємне викрадення грошових коштів, належних ОСОБА_7 , 14.10.2021 близько 13 години 00 хвилин, неповнолітня ОСОБА_3 , знову прийшла в гості до подруги ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 .

Під приводом відлучитись до вбиральні, пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає, тобто діючи таємно, чітко усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, зайшла до кімнати, підійшла до шафи де знаходились грошові кошти ОСОБА_7 , та викрала з сумки бежевого кольору частину грошових коштів у розмірі 23 500 (двадцять три тисячі п`ятсот гривень).

Почекавши деякий час, ОСОБА_3 покинула територію даного домоволодіння, а викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_7 , матеріальну шкоду на загальну суму 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 185 ч. 1 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заявила клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру, оскільки ОСОБА_3 раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася, вперше скоїла кримінальне правопорушення, що є кримінальним проступком, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, повністю відшкодувала спричинену шкоду потерпілій, а також враховуючи позицію потерпілої, яка своєю заявою до суду підтвердила відсутність претензій та заперечень щодо звільнення неповнолітньої ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності.
Обвинувачена ОСОБА_3 визнаючи свою провину в скоєному, просила задовольнити клопотання захисника та звільнити її від кримінальної відповідальності, оскільки вона щиро кається у скоєному та повністю відшкодувала спричинену нею шкоду.
Законний представник ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що дочка ОСОБА_3 перебуває на її утриманні. Щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення просила звільнити обвинувачену від кримінальної відповідальності та передати дочку під її нагляд, обіцяла забезпечити належний догляд за нею, приділяти більшу увагу її вихованню та розвитку.

Потерпіла ОСОБА_7 не висловила заперечень проти задоволення клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_6 зважаючи на ту обставину, що обвинуваченою в повному обсязі відшкодовано заподіяну нею шкоду.
Прокурор висловила думку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та про її можливе виправлення без застосування покарання, оскільки вона вперше вчинила кримінальний проступок, збитки відшкодувала в повному об`ємі, щиро розкаялася у вчиненому, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення. Просила застосувати примусові заходи виховного характеру.
Вирішуючи клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 105 КК України суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: застереження; обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.
Пунктом 7 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п.3 ч.2 ст.105 КК), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання.
При ухваленні судового рішення щодо неповнолітнього суд повинен суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання та ухвалювати рішення щодо неповнолітнього керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу ХІ КК України.
Крім того, суд враховує, що відповідно до пункту 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей» прикладом якнайкращого забезпечення прав дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей - правопорушників.
До того ж, мінімальні стандартні правила ООН, що стосуються провадження правосуддя стосовно неповнолітніх («Пекінські правила») прийняті резолюцією 40/33 Генеральної Асамблеї 1985 року, спрямовують на те, що система правосуддя по відношенню до неповнолітнього направлена в першу чергу на забезпечення добробуту неповнолітнього й забезпечення того, що любі міри впливу на останнього були завжди пропорційні, як з індивідуальними даними особистості правопорушника, так із обставинами правопорушення.
Відповідно до матеріалів наданих суду ОСОБА_3 вперше притягається до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, раніше не судима, повністю відшкодувала завдані потерпілій збитки та примирилася з нею.
Згідно правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 168/625/19 зазначається, що за змістом положень ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу.

При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , суд враховує особу останньої, яка характеризується позитивно за місцем проживання та навчання, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, на момент вчинення кримінального правопорушення не досягла 18 років і таким чином не досягла повноліття. ОСОБА_3 виховується матір`ю ОСОБА_5 , яка за місцем проживання характеризується позитивно та систематично підтримує зв`язок з школою де навчається донька, за таких обставин ОСОБА_3 не вийшла з-під контролю матері ОСОБА_5 .
Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні всі правові підстави для застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 положень ст. 97 КК України, звільнення її від кримінальної відповідальності та відповідно до ч. 2 ст. 105 КК України застосувавши до неї примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі неповнолітньої під нагляд матері.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання захисника, адвоката ОСОБА_6 підлягає задоволенню зважаючи на наявність всіх підстав передбачених ст. 97 КК України, для звільнення обвинуваченої ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та відповідно до ч. 2 ст. 105 КК України застосувавши до неї примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі неповнолітньої під нагляд матері.
Долю речових доказів по кримінальному провадженню необхідно вирішити в порядку визначному ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 284, 286, 372 КПК України, ст. 97, 105 КК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника, адвоката ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності неповнолітньої ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України, та застосування примусового заходу виховного характеру задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Несено Іржавець Оржицького району Полтавської області, раніше не судиму, обвинувачену за ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі ст. 97 КК України від кримінальної відповідальності, відповідно до ч. 2 ст. 105 КК України застосувавши до неї примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі неповнолітньої ОСОБА_3 під нагляд матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканці АДРЕСА_1 , строком на 1 (один) рік.
Кримінальне провадження №0000388 від 15.10.2021 відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , за ч. 1 ст. 185 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Речові докази: грошові кошти загальною сумою 23000 гривень 00 копійок - вважати повернутими власнику ОСОБА_7 .
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі 7 днів, з дня її оголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.
СуддяОСОБА_1