Справа №585/578/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/935/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Злісне ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07.05.2021року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 в якій він просив вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07.05.2021року змінити, в частині призначеного покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Даним вироком ОСОБА_8 визнаний винним у вчиенні кримінального правопорушення передбаченого ст. 389-2 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з дати його затримання на виконання вироку суду.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначав, що вчинений ним злочин відноситься до категорії не тяжких злочинів, будь-які суспільно-небезпечні наслідки із-за невідбуття ним адміністративного стягнення у виді суспільно-корисних робіт не настали, відомостей про існування в нього схильності вчиняти правопорушення матеріали справи не містять, за місцем проживання характеризується позитивно, судимостей не має та утримує малолітнього сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім цього, обвинувачений не погоджувався з висновком суду про відсутність такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття, до якого суд дійшов на підставі того, що він - обвинувачений відмовився надавати в суді пояснення, декілька разів не з`явився в судові засідання та не озвучив про готовінсть нести заслужене покарання. В спротування таких висновків суду обвинувачений наголошував, що свою вину він визнав, а пояснення давати відмовився через емоційні переживання.

З огляд на викладене призначене йому покарання у виді 1 року позбавлення волі, обвинувачений вважав надто суворим та категорично не погоджувався з висновком суду про відсутність підстав для застосування ст. ст. 69 і 75 КК України.

Інші учасники кримінального провадження прокурор та захисник апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції постановою Роменського міськрайонного суду від 18.06.2019 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.183-1 КК України за що на нього накладено адміністративне стягнення у виді суспільно-корисних робіт на строк 120 годин.

09.07.2019 року ОСОБА_8 був поставлений на облік в Роменський міськрайонний сектор Філії державної установи «Центр пробації» в Сумській обл. Цього ж дня йому було направлено виклик про явку до Центру пробації на 19.07.2019 року.

З`явився до центру пробації ОСОБА_8 15.08.2019 року і цього ж дня з ним проведена бесіда виховного характеру, роз`яснено під особистий підпис умови та порядок відбування адміністративного стягнення, положення ст.ст. 183-2, 325-4 КУпАП та ст. 398-2 КК України.

Згідно даних КНП «Роменської центральної лікарні» Роменської міської ради ОСОБА_8 18.06.2019 року звертався до лікарні з діагнозом: закритий перелом шийки правого плеча. Відповідно довідки Роменської ЦРЛ від 21.08.2019 року орієнтовний термін лікування ОСОБА_8 складає 1-1,5 місяця.

30.10.2019 року Центр пробації направив виклик ОСОБА_8 щодо явки до уповноваженого органу з питань пробації на 08.11.2019 року.

08.11.2019 року ОСОБА_8 з`явився до Центру пробації, де йому повторно було роз`яснено умови та порядок відбування адміністративного стягнення, положення ст.ст. 183-2, 325-4 КУпАП та ст. 398-2 КК України. Під особистий підпис ОСОБА_8 ознайомлено про необхідність прибути для відбуття суспільно-корисних робіт не пізніше 11.11.2019 року. Цього ж дня центром пробації видано направлення № 26/15/2009-19 до Управління житлово-комунального господарства Роменської міської ради на відбування суспільно-корисних робіт ОСОБА_8 . Наказом УЖКГ РМР від 11.11.2019 року № 27 ОСОБА_10 був направлений для відбування призначеного покарання (стягнення) до КП «Комбінат комунальних підприємств» Роменської міської ради».

Згідно повідомлення КП «ККП» РМР» від 14.11.2019 року ОСОБА_8 на підприємство у зазначений термін не прибув, у зв`язку з чим наказ по підприємству не видавався, графік виходу на роботу особи, до якої застосовано адміністративне стягнення у вигляді суспільно-корисних робіт не розроблявся.

14.11.2019 року, за ухилення від відбування суспільно-корисних робіт, а саме: неприбуття порушника до місця виконання суспільно-корисних робіт (підприємства, установи, організації) протягом двох днів з дати, визначеної у направленні уповноваженою посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, без поважних причин, відносно ОСОБА_8 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 183-2 КУпАП.

03.12.2019 року Роменським міськрайсудом ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 3 дні.

В період часу з 13.01.2020 року ОСОБА_8 знаходився в ізоляторі тимчасового тримання № 5 ГУНП в Сумській обл. та відбував стягнення у виді адміністративного арешту строком 3 доби.

16.01.2020 року ОСОБА_8 з`явився до Центру пробації, де йому знову було роз`яснено порядок та умови відбування суспільно-корисних робіт та попереджено, що у разі повторного ухилення від відбування суспільно-корисних робіт відносно нього, за злісне ухилення від відбування суспільно-корисних робіт, будуть направлені матеріали до правоохоронних органів за ст. 389-2 КК України для притягнення до кримінальної відповідальності. Цього ж дня ОСОБА_8 знову було вручено направлення на відбування суспільно-корисних робіт до УЖКГ РМР. Наказом УЖКГ РМР від 17.01.2020 № 05 ОСОБА_8 був направлений для відбування призначеного покарання до КП «ККП`РМР» та повинен був приступити до виконання з 20.01.2020 року.

Відповідно листа КП «ККП» РМР» від 22.01.2019 року ОСОБА_8 на підприємство у зазначений термін не прибув, чим знову допустив ухилення від відбування суспільно-корисних робіт без поважних причин. У зв`язку з чим наказ по підприємству не видавався, графік виходу на роботу особи, до якої застосовано адміністративне стягнення у вигляді суспільно-корисних робіт не розроблявся.

Станом на 14.02.2020 року ОСОБА_8 до відбування адміністративного стягнення у вигляді 120 годин суспільно-корисних робіт не приступив, на визначене підприємство так і не з`явився.

Таким чином ОСОБА_8 , будучи належним чином ознайомленим з порядком та умовами відбування призначеного судом стягнення, письмово попередженим про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від відбування суспільно-корисних робіт, будучи особою, яку вже притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ст. 183-2 КУпАП, на шлях виправлення не став, без поважних причин злісно ухилися від відбуття адміністративного стягнення у виді суспільно-корисних робіт.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу обвинуваченого пітримали, просили застосувати ст. 69, 75 КК України, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у злісному ухиленні від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно-корисних робіт є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується наявними у ньому доказами. При цьому, вказані обставини учасниками провадження не оскаржуються, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та протиправні дії, їх наслідки та інші обставини, і дійшов висновку з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що необхідним та достатнім покаранням для виправлення ОСОБА_8 і запобігання скоєння останнім нових злочинів буде покарання у виді 1 року позбавлення волі в межах строку визначеного санкцією ст. 389-2 КК України.

Отже судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі засудженого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.

Воднач обвинувачений призначене йому покарання у виді 1 року позбавлення волі вважав суворим та звертав увагу на те, що він вчинив не тяжкий злочин, суспільно-небезпечні наслідки від нього не настали, він не має схильності вчиняти правопорушення, не судимий, позитивно характеризується та утримує малолітню дитину. Крім цього він щиро покаявся, а суд безпідставно не визнав це пом`якшуючою покарання обставиною.

Вивчивши такі доводи апелянта в сукупності з матеріалами спарви та фактичними її обставинами, колегія суддів вважає їх не достатніми для задоволення вимог обвинуваченого, щоб звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням чи застосувати ст. 69 КК України і призначити йому більш м`якіше покарання ніж визначено санкцією статті кримінальног закону.

Так, обвинувачений дійсно вчинив злочин, який відноситься до категорії не тяжких, однак суспільно-небезпечні наслідки від нього не настали в силу того, що вид кримінального правопорушення за ст. 389-2 КК України, яке ставиться в провину ОСОБА_8 , в силу своєї суті полягає в злісному ухиленні особи від відбування адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт, та за своєю природою не несе та не може нести таких наслідків у вид смерті, тілесних ушкоджень, втрати майна тощо.

Щодо факту того, що ОСОБА_8 не притягувався до кримінальної відповідальності, вважати достовірним не можна, оскільки в 2017 року відносно ОСОБА_8 Роменським міськрайонним судом Сумської області ухвалювався вирок за фактом крадіжки ч. 1 ст. 185 КК України, однак цим судовим рішенням була затверджена угода між ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_11 з узгодженим між ними покаранням у виді штрафу (а.с. 82).

Не можна вважати достовірними і доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про його позитивну характеристику, оскільки з неї вбачається, що ОСОБА_8 між іншого ніде не працює, веде аморальний спосіб життя та вживає спиртне (а.с. 88), що також ставить під сумнів інший довід його апеляційної скарги - факт утримання ним малолітнього сина.

Щодо щирого каяття, то як правильно нагосив суд першої інстанції, воно полягає в тому, що особа визнає свою винуватість за всіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро шкодує про вчинене, негативно оцінює злочин, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

В даному випадку, колегія суддів в поведінці ОСОБА_8 щирого каяття не вбачає, оскільки про засудження своїх дій вона не свідчить, а більш спрямована на бажання уникнути відповідальності.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для скасування вироку відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07.05.2021року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4