Справа №613/385/21 Провадження № 1-кс/613/43/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2022 року м. Богодухів

Слідчий суддя Богодухівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ №2 СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ст.лейтенанта поліції ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню № 0000117 від 08.04.2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого СВ №2 СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ст.лейтенанта поліції ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №0000117 від 08.04.2020 року, за якою просить скасувати постанову слідчого СВ №2 СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ст.лейтенанта поліції ОСОБА_4 про відмову у визнанні його ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні.

В обгрунтування посилається на те, що після відсторонення за ініціативою Богодухівської окружної прокуратури слідчої ОСОБА_5 , слідчий відділення №2 СВ Богодухівського ВП ГУНП у Харківській області ОСОБА_4 прийняла кримінальне провадження №0000117, яке внесено до ЄРДР 08.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.364 ч.1 КК України. На його думку слідчі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не виконують вимоги кримінального кодексу України, який має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням. Ухвалою Богодухівського районного суду від 24.03.2021 року слідчим суддею скарга на постанову слідчого ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000117. Заявник зазначає, що 21.01.2022 року він знову звернувся до слідчого з клопотанням про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000117. 27 січня 2022 року на електронну пошту він отримав постанову слідчого ОСОБА_4 , якою у визнанні його потерпілим було відмовлено. ОСОБА_3 вважає постанову слідчого невмотивованою та такою, що не містить жодної підстави вважати його особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у статті 55 КПК України. Також заявник вказує на відсутність аналізу слідчого у даній постанові щодо неправомірності рішень, ухвалених депутатами та підписаних головою ради, хоча дані рішення були скасовані. Вважає, що в постанові викладено аналіз судового рішення, яке на його думку не є предметом кримінального провадження. Вважає постанову такою, що складена без додержання вимог ст.110 КПК України, а саме ч.5 п.2, згідно якої постанова слідчого, прокурора складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Отже, на думку заявника кримінально процесуальним законодавством передбачена можливість відмови слідчим чи прокурором у наданні статусу потерпілого виключно особі, якій однозначно та безсумнівно не була спричинена моральна, фізична або майнова шкода. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, навіть наявність сумніву в тому, чи була завдана особі відповідна шкода, виключає можливість прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим, оскільки для такого рішення необхідна наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що шкоду не було завдано. Таким чином, на його думку, у сторони обвинувачення не було очевидних та достатніх підстав вважати, що йому не було завдано шкоду.

Заявник в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду скарги, згідно змісту самої скарги та поданого до суду клопотання ОСОБА_3 просить розглянути скаргу за його відсутності на підставі наявних у справі копій документів, скаргу підтримує та просить її задовольнити.
Враховуючи скорочені строки розгляду скарги, наявність клопотання про розгляд скарги за відсутності ОСОБА_3 , слідчий суддя вважає можливим розглянути скаргу на підставі наданих даних.
Слідчий СВ №2 СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена. Її неявка, відповідно до положень ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

В порядку ч.4 ст.107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею не здійснювалось, у зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.
Дослідивши матеріали за скаргою слідчий суддя прийшов до наступного.

Пунктом 5 ч. 1ст.303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

При цьому, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про злочин або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч.2 ст.55КПК України).

Згідно ч. 3 ст.55 КПК України потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Правилами частини 5 статті 55 КПК України визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до кримінального провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

В узагальненні Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначено, що процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПКє наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов.
Під час вивчення матеріалів скарги було встановлено, що 8 квітня 2020 року відомості за заявою ОСОБА_3 від 13 січня 2020 року були внесені до ЄРДР за №0000117 з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.364 КК України, в подальшому кримінальне провадження було перекваліфіковано на ч.1 ст.366 КК України.

Зі змісту скарги вбачається, що 21.01.2022 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого з клопотанням про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000117.

27 січня 2022 року заявник отримав на електронну пошту постанову слідчого ОСОБА_4 , якою у визнанні його потерпілим було відмовлено.

Вищевказане стало підставою для звернення ОСОБА_3 до суду зі скаргою, в порядку ст. 303 КПК України.

Відповідно до Постанови про відмову у визнанні потерплим від 25 січня 2022 року, слідчим СВ №2 СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000117 від 08.04.2020, з посиланням на ст.55 КПК України та зазначенням щодо неможливості встановлення та підтвердження факту завдання матеріальної, моральної чи фізичної шкоди ОСОБА_3 .

При цьому слід зазначити, що системний аналіз положень ч. 1, 2, 5 ст. 55 КПК України дає підстави для висновку, що для вирішення питання щодо процесуального статусу особи як потерпілої необхідним є з`ясування чи заподіяно такій особі шкоди злочином та якої саме, моральної, фізичної чи майнової, а також встановлення моменту виникнення такого статусу, який пов`язується з поданням такою особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або ж заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, постанова слідчого підлягає скасуванню.

Неналежне мотивування постанови про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого дізнавачем, слідчим, прокурором рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи, у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

Крім неналежного мотивування постанов, підставою їх скасування є і необґрунтованість прийнятого рішення дізнавачем, слідчим, прокурором стосовно співвідношення процесуальних вимог щодо визнання особи потерпілою та фактичних обставин кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що незважаючи на посилання слідчого в постанові про відмову у визнанні потерпілим на норми ст.55 КПК України, її приписи слідчим не виконані, оскільки не наведено конкретних очевидних та достатніх підстав вважати, що заява ОСОБА_3 про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що слідчим не було проведено жодних слідчих дій на предмет перевірки заподіяння заявнику ОСОБА_3 будь-якої шкоди та не була надана можливість надати обґрунтування та докази в підтвердження спричинення йому моральної або майнової шкоди. А відтак, висновок слідчого про те, що скаржнику не завдано шкоди, передбаченої ч.1 ст. 55 КПК України, є передчасним.

Згідно ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Наявність чи відсутність моральної чи матеріальної шкоди, розмір такої шкоди підлягають доведенню під час досудового розслідування, під час якого заявник повинен користуватися всіма правами потерпілого: заявляти клопотання, оскаржувати процесуальні рішення, приймати участь в дослідженні доказів щодо заподіяної шкоди, тощо.
Також слід зазначити, що слідчим суддею при вивченні матеріалів було встановлено, що слідчий дійшов висновку про відсутність факту завдання потерпілому шкоди, в тому числі посилаючись на Рішення Качалівської сільської ради №334-УІІ від 30.05.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_3 було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, на підставі того, що він вже використав своє право на безоплатну приватизацію земельних ділянок. При цьому матеріали справи містять Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року з відміткою про набрання законної сили, яким вищевказане рішення сільської Качалівської сільської ради №334-УЇЇ від 30.05.2018 року, визнано протиправним та скасовано. Отже, фактично слідчий робить висновок про відсутність завдання ОСОБА_3 шкоди та відмовляє у визнанні його потерпілим на підставі рішення сільської ради, яке було судом скасовано.
Розглядаючи скаргу на постанову про відмову у визнанні потерпілим, слідчий суддя, серед іншого, повинен перевірити наявність підстав для винесення такої постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про відмову у визнанні потерпілим тощо.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть ретельно вивчені. А висновки не будуть обґрунтовані (рішення у справі № 43577/98 та 43579/98, п. 131 Nachovaand others v. Bulgaria, рішення у справі ОСОБА_7 та інші проти України від 13.01.2013 року п. 42, рішення у справі Шевченко проти України від 04 квітня 2006 року п. 67).
Тобто, мотиви прийняття рішення - це викладення слідчим у постанові обставин і їх оцінка переконливості, що робить суть прийнятого зрозумілим не тільки для учасників кримінального провадження, а навіть сторонньому спостерігачу, тому що мотиви прийняття рішень - це сукупність міркувань і доводів, за якими слідчий приймає своє рішення та які він наводить на підтвердження правильності власних висновків, як самостійної процесуальної особи, які є внутрішніми процесами, причинами, що спонукають слідчого діяти певним чином і визначають спрямованість відповідної ним дії.
Отже, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя доходить висновку про наявність підстав для задоволення скарги.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 107, 284, 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ №2 СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ст.лейтенанта поліції ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №0000117 від 08.04.2020 року - задовольнити.

Постанову слідчого СВ №2 СВ Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ст.лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 08.04.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000117 - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1