Справа № 155/1040/20 Провадження №11-кп/802/589/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції)
захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000184 від 28.05.2020 року, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Горохівського районного суду Волинської області від 27 травня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Вироком Горохівського районного суду Волинської області від 27.05.2021 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кустин, Рівненського району Рівненської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; не одруженого, з базовою загальною середньою освітою, українця, громадянина України, працездатний, який не працює, не навчається, на утриманні якого особи не перебувають, раніше судимого:
- вироком Сокальського районного суду Львівської області від 23.10.2019 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці;
- вироком Сокальського районного суду Львівської області від 09.04.2020 року за ч.1 ст.369 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 8500 гривень;
- вироком Сокальського районного суду Львівської області від 24.07.2020 року за ч.1 ст.263, ч.2 ст.185 КК України, на підставі ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням 1 року іспитового строку, судимість не знята та не погашена,
визнанно винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених вироком Сокальського районного суду Львівської області від 24.07.2020 року та даним вироком остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Сокальського районного суду Львівської області від 09.04.2020 року у виді штрафу у розмірі 8500 гривень.
Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 09.04.2020 року у виді штрафу постановлено виконувати самостійно.
Вироком суду вирішено питання щодо речових доказів.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення товарознавчої експертизи в сумі 3432 (три тисячі чотириста тридцять два) гривні 45 копійок.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту затримання.
До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Згідно вироку суду 22.05.2020 року ОСОБА_7 , будучи судимим за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, з метою крадіжки чужого майна зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та шляхом розбиття вікна проникнувши в дачний будинок, умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом, повторно викрав з нього побутову техніку, а саме: системний блок до комп`ютера марки «HEDY» вартістю 2000 (дві тисячі) гривень; монітор до комп`ютера марки «Самсунг» вартістю 667,67 гривень (шістсот шістдесят одна гривня шістдесят сім копійок); клавіатуру марки «Свен» вартістю 130 (сто тридцять) гривень; комп`ютерну мишку марки «Genius» вартістю 85 (вісімдесят п`ять) гривень, які належать ОСОБА_10 , якими в подальшому розпорядився на власний розсуд (продав), чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 2882,67 гривень (дві тисячі вісімсот вісімдесят дві гривні шістдесят сім копійок).
Крім цього, встановлено, що 24.05.2020 року ОСОБА_7 , будучи судимим за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, з метою крадіжки чужого майна зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та шляхом розбиття вікна проникнувши в дачний будинок, умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом, повторно викрав в нього побутову техніку, а саме: електричний тиример марки «Зенит» вартістю 1297,10 гривень (одна тисяча двісті дев`яносто сім гривень десять копійок); DVD програвач вартістю 216,67 гривень (двісті шістнадцять гривень шістдесят сім копійок) та продукти харчування, а саме три банки ємністю 1 л з вмістом домашня консервація з м`яса (тушонка) загальною вартістю 150 (сто п`ятдесят) гривень; банка згущеного молока ємністю 0,250 л вартістю 25 (двадцять п`ять) гривень, три шоколадки загальною вартістю 80 (вісімдесят) гривень, які належать ОСОБА_10 , якими в подальшому розпорядився на власний розсуд (продав), чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 1768,77 гривень (одна тисяча сімсот шістдесят вісім гривень сімдесят сім копійок).
Крім цього встановлено, що 26.05.2020 року ОСОБА_7 , будучи судимим за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, з метою крадіжки чужого майна зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та шляхом розбиття вікна проникнувши в дачний будинок, умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом, повторно викрав в нього побутову техніку, а саме: стабілізатор напруги «Форте» вартістю 1719,75 гривень (одна тисяча сімсот дев`ятнадцять гривень сімдесят п`ять копійок); яйце варку «Профі КОК» вартістю 560 (п`ятсот шістдесят) гривень, які належать ОСОБА_10 , якими в подальшому розпорядився на власний розсуд (продав), чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 2279,75 гривень (дві тисячі сімсот дев`ятнадцять гривень сімдесят п`ять копійок).
Крім цього встановлено, що 22.05.2020 року ОСОБА_7 , будучи судимим за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, з метою крадіжки чужого майна зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та шляхом розбиття вікна проникнувши в дачний будинок, умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом, викрав столові тарілки в кількості 43 (сорок три) штуки вартістю 366,81 гривень (триста шістдесят шість гривень вісімдесят одна копійка), які належать ОСОБА_11 , якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, що виразились у таємному викрадені чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України (а.с.220-225 Том1).
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин та кваліфікацію дій обвинуваченого вказує, що апеляційна скарга подається у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням Закону України Про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості (п.п.3, 4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України).
Вказує на те, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 не враховано, що обвинувачений притягувався раніше до кримінальної відповідальності, відбував покарання у місцях позбавлення волі та має непогашену судимість, серед інших за вчинення тяжких корисливих злочинів, не працює, постійного джерела доходів немає, хоча є працездатним та особою молодого віку, що свідчить про свідоме небажання стати на шлях виправлення, його підвищену суспільну небезпеку, стійку направленість на вчинення злочинів, а отже не можливість виправлення ОСОБА_7 за умови призначення покарання близького до мінімального. Необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 покарання, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, їх обставини та особу обвинуваченого є позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Крім того, судом неправильно застосовано положення ч.4 ст.70 КК України, згідно якої за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. Так, ОСОБА_7 вироком Сокальського районного суду Львівської області від 24.07.2020 року засуджено до покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України. Кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185 КК України, за які ОСОБА_7 засуджено вироком Горохівського районного суду Волинської області від 27.05.2021 року, останній вчинив до засудження за вказаним вироком, яким судом прийнято рішення про призначення покарання, яке слід відбувати реально, що свідчить про відсутність підстав для застосування положень ч.4 ст.70 КК України при призначення покарання за сукупністю злочинів. Всупереч вказаним вимогам суд першої інстанції, призначаючи покарання за ч.3 ст.185 КК України, застосував положення ч.4 ст.70 КК України, які не підлягали застосуванню, тим самим змінивши попередній вирок Сокальського районного суду Львівської області від 24.07.2020 року про умовне засудження ОСОБА_7 .
Також судом неправильно застосовано положення ч.1 ст.71 КК України, відповідно до якої якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Згідно з вимогами ч.4 цієї статті, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визнається шляхом поглинання одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Так вироком Сокальського районного суду Львівської області від 09.04.2020 року ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.369 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 8500 гривень. Таким чином, при призначені ОСОБА_7 покарання за злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, який вчинений був до повного відбуття покарання за попереднім вироком, судом першої інстанції призначено остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України, однак неправильно застосовано вимоги кримінального закону, оскільки не призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі та штрафу. Крім того, суд прийшов до суперечливих висновків про необхідність самостійного виконання вироків, а не покарань, що відповідає положенням ч.3 ст.72 КК України.
Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 вироками Сокальського районного суду Львівської області від 01.08.2011 року ч.ч.1, 2 ст.185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі; 02.04.2012 року за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 03.06.2015 року за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі; 28.02.2018 року за ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту.
Однак згідно вироку суд врахував судимість ОСОБА_7 зазначивши про це у вступній частині вироку, у той же час, не конкретизував які саме з них є непогашеними і не знятими у встановленому законом порядку. Адже з огляду на положення ст.89 КК України зазначені судимості обвинуваченого є не погашеними. Зважаючи на це вступна частина вироку підлягає доповненню вказівкою на врахування судимостей, які непогашені і не зняті.
Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. На підставі ст.71 КК України до покарання за новим вироком повністю приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Сокальського районного суду Львівської області від 09.04.2020 року у виді штрафу у розмірі 8500 гривень, остаточно за сукупністю вироків призначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на 4 роки 6 місяців та штрафу на суму 8500 гривень, які у силу положень ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно. Виключити з мотивувальної і резолютивної частини вироку суду посилання на призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, ухваливши вирок Сокальського районного суду Львівської області від 24.07.2020 року про засудження ОСОБА_7 до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки зі звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України виконувати самостійно. Вступну та резолютивну частини вироку доповнити посиланням на врахування не знятої і не погашеної судимості ОСОБА_7 згідно вироків Сокальського районного суду Львівської області від 01.08.2011 року ч.ч.1, 2 ст.185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі; 02.04.2012 року за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 03.06.2015 року за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі; 28.02.2018 року за ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту. У решті вирок залишити без змін (а.с.2-8 Том 2).

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав; думку обвинуваченого та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора частково заперечили; перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаному з проникненням у житло та правильність кваліфікації її дій за ч.3 ст.185 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувались.
Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним в обсязі висувного йому обвинувачення.
Оскільки він та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції обмежився тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують особу винного, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.
Водночас, щодо доводів прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, колегія суддів визнає їх не обґрунтованими з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.
Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про особу винного у їх сукупності.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд відніс вчинення злочину повторно, рецидив злочинів.

Крім того, судом першої інстанції обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 враховано інформацію про стан його здоров`я, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, не одружений, на утриманні якого особи не перебувають, має постійне місце проживання, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, проте характеризується негативно, не працює та суспільно - корисною працею не займається, раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення аналогічних злочинів проти власності, покарання не відбуте, судимість не знята, думку потерпілих, які претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають, з приводу міри покарання покладались на розсуд суду. А тому врахувавши наведені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства та йому слід призначити покарання, передбачене санкцією статті кримінального закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності, у виді позбавлення волі.
Таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, з чим і погоджується апеляційний суд.

Щодо доводів прокурора в апеляційній скарзі, щодо неправильно застосування судом першої інстанції положення ч.4 ст.70 КК України, то вони заслуговують на увагу апеляційного суду виходячи з наступного.
Якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.
У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч.4 ст.70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально виконуються самостійно.
У разі встановлення судом, що кримінальні правопорушення за новим вироком були вчиненні особою до постановлення декількох попередніх вироків, за які особа засуджена до покарань, що належить відбувати реально, остаточне покарання призначається на підставі ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених особі покарань за новим вироком та попередніми вироками.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме копії вироку Сокальського районного суду Львівської області від 24.07.2020 року ОСОБА_7 визнано винним за ч.1 ст.263 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання із встановленням 1 року іспитового строку, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки (а.с.139 Том1).
А тому апеляційний суд вважає за доцільне виключити з мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваного вироку суду посилання на призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, ухваливши вирок Сокальського районного суду Львівської області від 24.07.2020 року про засудження ОСОБА_7 до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки зі звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України виконувати самостійно.

Щодо доводів прокурора в апеляційній скарзі, щодо неправильно застосування судом першої інстанції положення ч.1 ст.71 КК України, то вони заслуговують на увагу апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме копії вироку Сокальського районного суду Львівської області від 09.04.2020 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 25.03.2020 року між заступником начальника Сокальського відділу Червоноградської місцевої прокуратури ОСОБА_12 та підозрюваним ОСОБА_7 . ОСОБА_7 визнанно винним за ч.1 ст.369 КК України та призначено йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень (а.с.216-217 Том1).
А тому апеляційний суд вважає, що на підставі ст.71 КК України до покарання за новим вироком слід повністю приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Сокальського районного суду Львівської області від 09.04.2020 року щодо ОСОБА_7 у виді штрафу у розмірі 8500 гривень, остаточно за сукупністю вироків призначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на 4 роки та штрафу на суму 8500 гривень, які відповідно до положень ч.3 ст.72 КК України слід виконувати самостійно.
Щодо доводів прокурора в апеляційній скарзі, щодо доповнення вступної та резолютивної частини вироку посиланням на врахування не знятої і не погашеної судимості ОСОБА_7 згідно вироків Сокальського районного суду Львівської області від 01.08.2011 року ч.ч.1, 2 ст.185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі; 02.04.2012 року за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 03.06.2015 року за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі; 28.02.2018 року за ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту, то вони є слушними.

Таким чином, вирок Горохівського районного суду Волинської області від 27 травня 2021 року підлягає зміні на підставі ч.1 ст.408 КПК України, з підстав зазначених вище. В іншій частині вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Горохівського районного суду Волинської області від 27 травня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України змінити.
На підставі ст.71 КК України до покарання за новим вироком повністю приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Сокальського районного суду Львівської області від 09.04.2020 року у виді штрафу у розмірі 8500 гривень, остаточно за сукупністю вироків призначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на 4 роки та штрафу на суму 8500 гривень, які у силу положень ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.
Виключити з мотивувальної і резолютивної частини вироку суду посилання на призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, ухваливши вирок Сокальського районного суду Львівської області від 24.07.2020 року про засудження ОСОБА_7 до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки зі звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України виконувати самостійно.
Вступну частину вироку доповнити посиланням на врахування не знятої і не погашеної судимості ОСОБА_7 згідно вироків:
- Сокальського районного суду Львівської області від 01.08.2011 року за ч.ч.1, 2 ст.185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі;
- Сокальського районного суду Львівської області від 02.04.2012 року за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- Сокальського районного суду Львівської області від 03.06.2015 року за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ст.69, ст.71 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі;
- Сокальського районного суду Львівської області від 28.02.2018 року за ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту.
У решті вирок залишити без змін
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді