Справа № 438/449/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1011/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 вересня 2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислав Львівської області, українця, громадянина України, з середньоспеціальною освітою, працюючого оператором НГДУ "Бориславнафтогаз", не одруженого, невійськовозобов`язаного, працюючого зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 вересня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Звільнено ОСОБА_6 від призначеного йому покарання на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 завдану майнову шкоду, витрачену на її лікування в розмірі 4255 (чотири тисячі двісті п`ятдесят пять) гривень. та 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Цивільний позов прокуратури м.Борислава Львівської області в інтересах Центральної міської лікарні м. Борислава про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Центральної міської лікарні м.Борислава витрати, які були понесені закладом на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_8 в сумі 1185,24 (одна тисяча сто вісімдесят п`ять гривень 24 коп.).

Цивільний позов прокуратури м.Борислава Львівської області в інтересах Комунального закладу Львівської обласної ради" Львівський обласний госпіталь інвалідів війни та репресованих ім. Юрія Липи" про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Комунального закладу Львівської обласної ради" Львівський обласний госпіталь інвалідів війни та репресованих ім. Юрія Липи" витрати, які були понесені закладом на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_8 в сумі 5024,80 (п`ять тисяч двадцять чотири гривні 80 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу №1/747 від 24.09.2013 в сумі 917 (дев`ятсот сімнадцять) гривень 70 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судової автотехнічної експертизи обставин і механізму ДТП №1/818 від 26.09.2013 в сумі 917 (дев`ятсот сімнадцять) гривень 70 коп.

Вирішено питання з речовими доказами.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 05 жовтня 2012 року орієнтовно о 16.00 год., в м.Бориславі на вул.Коновальця, керуючи автомобілем марки "ВАЗ - 21093", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , зі швидкістю 5-10 км/год, повинен був у відповідності до вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 та з технічної точки зору перед початком руху заднім ходом переконатися в тому, що це буде безпечним і не створить небезпеки для руху іншим його учасникам (в тому числі і пішоходам), при потребі звернутися про допомогу до інших учасників руху, а рухаючись заднім ходом повз пішохода ОСОБА_8 , дотримуватись безпечного бокового інтервалу до неї. Не дотримуючи безпечного бокового інтервалу та не переконавшись про існування небезпеки для руху, розпочав рух заднім ходом біля пішохода ОСОБА_8 , яка ступила з тротуару на проїзну частину дороги і почала рухатися в напрямку його смуги, та не вжив заходів до гальмування аж до повної зупинки, згідно з технічними вимогами п.п. 10.1, 10.9, 13.1, 13.3 вищевказаних Правил дорожнього руху, виявивши перешкоду для руху та п.12.3 зазначених Правил дорожнього руху, виявивши перешкоду для руху, тобто пішохода ОСОБА_8 на проїзній частині дороги, не вжив негайно заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , у результаті чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді синця на зовнішній поверхні третини правого стегна та закритого вколоченого перелому шийки правої стегнової кістки, які згідно із висновком судово-медичної експертизи №526 від 30.08.2013 за ступенем тяжкості відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_6 порушив правила безпеки дорожнього руху, як особа, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України. .

Не погоджуючись з даним вироком обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок від 23.09.2021 року та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений покликається на те, що головуючим суддею було прийнято до судового розгляду обвинувальний акт від 11.12.2012 складений на підставі матеріалів провадження №0000029, від 11.12.2012 року, розпочатого по факту вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого вимогами ч.1 ст. 286 КК України, який був повернутий стороні обвинувачення за для виправлення процесуальних порушень вчинених під час досудового розслідування ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 04.02.2014 року.

Вказує, що незважаючи на факт подання обвинуваченим клопотань, які мали істотне значення для здійснення повноцінного та всебічного судового розгляду, головуючим суддею не було прийнято жодної ухвали стосовно поданих ним клопотань та не було проведено дослідження речових доказів та процесуальних документів на предмет їх належності та допустимості за для доведення чи спростування вини ОСОБА_6 вчинення кримінального правпорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Зазначає, що з метою проведення справедливого та законного судового розгялду та уникнення повторення порушень, вчинених під час судового розгляду Бориславським міським судом, обвинуваченим було заявлено клопотання про долучення до матеріалів судової справи процесуальних документів досудового провадження та матеріалів судового розгляду даної кримінальної справи Бориславським міським судом, оскільки вищевказані документи доводять факти протиправних дій з боку сторони обвинувачення під час проведення досудового розслідування та факт того, що обвинуваченим не вчинялось кримінального правопорушення. Крім того, такі доводять факт здійснення неправомірних дій з боку працівників поліції та прокурутури під час проведення досудового розслідування, а також неправомірні дії судді Бориславського міського суду; факт фабрикації матеріалів досудового розслідування з порушенням процесуальних норм, та факт підробки підписів свідків, понятих, та погроз свідкам задля примушення їх працвниками правоохоронних органів до певних дій; факт не виконання наказів та розпоряджень які надійшли з вищих інстанцій стосовно внесення до ЄРДР відомостей про скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.183 КК України, яке було вчинено громадянкою ОСОБА_8 ; факт не надання відповідей на інформаційні запити, які були надіслані мною ОСОБА_6 стосовно виконання розпоряджень які надійшли з боку Комітета ВР по боротьбі з організованою злочинністю та корупцією в зв`язку з надсиланням обвинуваченим скарг у Комітет ВР України по боротьбі з організованою злочинністю та корупцією; факт внесення до ЄРДР завідомо неправдивих відомостям, які були надані громадянкою ОСОБА_8 про скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Стверджує, що лікар ОСОБА_9 , який оглядав ОСОБА_8 підтвердив відсутність у неї травми; про проведення огляду місця події та слідчого експерименту не повідомлявся його захисник; у ході судового розгляду йому безпідставно було відмовлено у проведенні почеркознавчої експертизи підписів свідків та понятих, які заявляли, що їх підписи підроблені; судом проігноровано наявність особистих даних іншої людини в акті медичного обстеження ОСОБА_8 № 866, при цьому акт не містить рентген знімків; стверджує, що під час допиту експерта ОСОБА_10 було з`ясовано, що у протокол проведення слідчого експерименту ним було внесено завідомо неправдиві відомості, а тому протокол слідчого експерименту слід визнати неналежним доказом.

Наголошує, що в оскаржуваному вироку головуючий у судовому розгляді суддя ОСОБА_1 спирається на недопустимі процесуальні документи, факти недопустимості яких було підтверджено у ході допиту експерта ОСОБА_10 свідків допитаних під час судового розгляду, які вказали що у процесуальних документах стоять не їхні підписи, а також вказали на те, що на них здійснювався тиск та застосовувалися погрози працівниками ДАЇ та слідчим на той час СВ Бориславського MB ГУ МВСУ у Львівській області Глива; приховує факт того, що 3 (три) свідки, які були допитані у ході судового розгляду Бориславським міським судом та Дрогобицьким міськрайонним судом, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 двічі спростували факт здійснення наїзду на громадянку ОСОБА_8 . ОСОБА_6 ; стверджує, що нанесенні травми Громадянці ОСОБА_8 під час ніби то наїзду здійсненого на неї ОСОБА_6 не зважаючи на факт того, що лікар БЦЛ ОСОБА_9 який оглядав громадянку Галащук 1.0 05.11.2012 року під часу надання показів у якості свідка підтвердив факт того, що після ніби то здійснення наїзду у громадянки ОСОБА_8 не було ніякого перелому; не вказує факту хронічної хвороби та перенесення громадянкою ОСОБА_14 кількох травм саме того тазобедреного суглобу правої ноги, який був ушкоджений під час ніби то здійснення на неї наїзду ОСОБА_6 . Також не вказує що громадянка Галащук саме через перенесені нею травми тазобедреного суглобу правої ноги та хронічну хворобу до моменту 05.11.2012 року проходила довготривале лікування у багатьох лікувальних закладах; стверджує що нанесенні травми громадянці ОСОБА_8 спираючись на акт медичного обстеження № 556 який проводився лише через 8 (вісім) місяців після ніби то здійснення наїзду на громадянку ОСОБА_8 . А також медичний висновок № 866, також складений вже через кілька днів після 05.11.2012р. з жодного до яких не було надано рентген знімків, якими би підтверджувався би факт наявності перелому, який стався у наслідок здійснення наїзду на неї ОСОБА_6 . Хоча саме ОСОБА_6 у ході судових розглядів Бориславського та Дрогобицького суду багаторазово вимагав від сторони обвинувачення та від громадянки ОСОБА_8 долучити до матеріалів судової справи рентген знімки, якими би підтверджувався факт наявності перелому у громадянки ОСОБА_8 ; не вказала факту нанесення матеріальної шкоди автомобілю ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_1 на суму 4 (чотири) тисячі гривень під час його знаходження на території на той час Бориславського MB ГУ МВСУ у Львівській області, факт чого підтверджується «Висновком №19/14 експертного автотоварознавчого дослідження від 03.04.2014 року проведеного по заяві гр. ОСОБА_6 » та не зобов`язала Бориславський MB ГУ МВСУ у Львівській області відшкодувати майнову шкоду ОСОБА_6 у розмірі 4 (чотири) тисячі гривень, яка була нанесена його автомобілю Ваз 2109 з номерним знаком НОМЕР_1 під час його зберігання на території Бориславського MB ГУ МВСУ у Львівській області у зв`язку з тим що на автомобіль Ваз 2109 з номерним знаком НОМЕР_1 який належить ОСОБА_15 було накладено арешт.

В судове засідання апеляційного суду потерпіла ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленою про час та дату розгляду справи не прибула, натомість подала заяву, в якій просить розгляд кримінального провадження проводити без її участі, також зазначила, що вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 вересня 2021 року просить залишити в силі.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора про законність судового рішення, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку були дотримані.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні даного кримінального правопорушення за викладених у вироку суду обставин, суд першої інстанції обґрунтував, зокрема:

- показання допитаної в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілої ОСОБА_8 про те, що 05.10.2012, орієнтовно о 17.00 год. вона поверталась з роботи, йдучи по тротуару. Біля тротуару стояла машина, світлого кольору, в якій сиділи водій та пасажир. Дійшла до зарослої частини тротуару, зійшла на дорогу і йшла попри тротуар. Відчула удар, впала. Коли опритомніла, підняла голову, машина стояла вже в іншому напрямку. В машині сидів обвинувачений і свідок. ОСОБА_6 , висунувши голову у вікно, побачив, що вона жива і втік з місця події. Лежачи на дорозі встигла запам`ятати номер автомобіля. У цей час до неї підійшла ОСОБА_16 , яка допомогла встати і викликала поліцію. Також підійшли ОСОБА_17 і ОСОБА_18 . Останній викликав швидку допомогу, працівники якої вкололи їй препарат від високого тиску і відвезли в травматологію. Лікар викликав поліцію, яка склала акт. Попросила лікаря, щоб чоловік відвіз її додому на вихідні. Після обстеження у неї виявили перелом кульшового суглоба. Лікар пояснив, що необхідна операція. Була прооперована в м.Львів, де їй замінили суглоб. В результаті чого ходила під року на роботу з паличкою. Пригадує, що коли її піднімала ОСОБА_16 , попросила у неї папір і ручку, записала номер автомобіля, який її збив, а коли приїхала поліція повідомила їм номер автомобіля. Працівниками ДАІ за годину ОСОБА_6 був виявлений. Поліція, коли приїжджала до неї в лікарню, повідомила, що обвинувачений був тверезим. Має до ОСОБА_6 претензії майнового характеру. Просить цивільний позов задоволити;

-показаннями свідка ОСОБА_16 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції зазначила, про те, що вона працює з потерпілою у Бориславській санаторній школі. 05.10.2012 поверталась з роботи, на відстані побачила, що хтось лежить. Підійшовши, побачила, що це потерпіла. За нею підійшов вчитель ОСОБА_18 та ОСОБА_17 . Допомогли ОСОБА_8 підвестися і підняли її сумку. Потерпіла попросила її запам`ятати номер автомобіля, а вона запропонувала записати. Викликали поліцію, а ОСОБА_18 - швидку допомогу, якою потерпілу доправили в лікарню. До ДТП не чула, щоб ОСОБА_8 хворіла або мала травму ноги;

-показаннями свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні місцевого суду повідомив, що був свідком події, яка мала місце у п`ятницю перед Днем вчителя у жовтні 2012 року. Вийшовши зі школи, побачив, що стоїть потерпіла, а її підтримують ОСОБА_17 та ОСОБА_16 .Вже була викликана поліція, а він викликав швидку. ОСОБА_8 та свідки повідомили йому, що стався наїзд, а потерпіла повідомила колір авто і номер. Він особисто закінчив факультет, де медицину вивчали на фаховому рівні, тому по стану потерпілої бачив, що мала місце травма. Потерпіла стояла на одній нозі, а свідки її підняли і підтримували. ОСОБА_8 забрала швидка допомога;

-показаннями свідка ОСОБА_17 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції зазначила, що у 2012 році вийшла з санаторної школи у м.Бориславі, де працює вихователем. Побачила ОСОБА_16 і ОСОБА_8 . Підійшовши ближче, помітила, що ОСОБА_19 підтримує потерпілу, яка стояла на одній нозі. ОСОБА_8 повідомила, що її вдарила машина, попросила підтримувати, бо їй важко стояти. Надійшов ОСОБА_18 , який також є працівником даного навчального закладу, виклав швидку допомогу. Зі злів потерпілої: їхав автомобіль, розвертався і її вдарив;

-показаннями свідка ОСОБА_20 , який у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що орієнтовно о 5-6 годині 05.10.2012 до них додому прийшли працівники ДАІ і повідомили, що син збив жінку. Поїхали з інспекторами до гаражу, де взяли автомобіль, який відтранспортували до поліції. Оскільки син заперечував свою винуватість, щоб пересвідчитись, що сталось, поїхали в лікарню, де медперсонал повідомив, що потерпіла поїхала додому. Їм дали адресу проживання ОСОБА_8 . Коли приїхали до неї додому, потерпіла сказала, що хоче наказати сина, бо він вдарив її в болючу ногу;

-показаннями наданими в районному суді свідка ОСОБА_12 про те, що 05.10.2012 приїхав з обвинуваченим в АТП. Коли вийшов з автопарку, сів на заднє сидіння. Оскільки в цей час курив, то його вікно було відкрите. Це було орієнтовно о 16 год, світило сонце. Водій почав рух автомобіля заднім ходом в сторону воріт. Машина пройшла рівно, покриття було асфальтоване сухе. При розвороті побачив потерпілу, спереду по руху автомобіля в лобове скло. Вона жестикулювала, махала руками, вигукувала;

-поясненнями головного експерта сектору автотехнічної експертизи НДЕКЦ при ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_10 , який в судовому засіданні суду першої інстанції підтримав висновок експертизи від 24.09.2013 №1/747 та висновку експертизи №1/818 від 26.09.2013. Додатково на запитання учасників судового засідання, надав відомості про те, що автомобіль обвинуваченого був справним. Місце наїзду на пішохода знаходилось на відстані 0,25 метра від правого краю проїзної частини. Обвинувачений мав забезпечити боковий інтервал до пішохода не менше 1 м, а якщо відступив, мав вжити негайних заходів до гальмування. Такими діями водій наразив пішохода на небезпеку. ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути ДТП. Причиною ДТП стали дії обвинуваченого. Вихідні дані для дослідження йому були надані слідством (об`єкт дослідження), а предметом дослідження було відповідь на запитання: як мав діяти водій? При надання висновку використовувались параметри автомобіля обвинуваченого;

-поясненнями судового медичного експерта ОСОБА_21 , який в судовому засіданні суду першої інстанції підтримав висновок експерта №526 від 30.08.2013. Роз`яснив, що у імені освідуваної було допущено технічну помилку у підсумку експертизи, разом з тим в титульному листі зазначено вірні дані. Дану помилку було усунено проведенням на підстав ухвали суду повторної експертизи.

Крім вищенаведених доказів вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України стверджується рядом письмових доказів по справі, а саме:

-карткою первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону, згідно якої 05.10.2012 о 17.07 год. (запис 1552) в травматологічне відділення Бориславської ЦМЛ після ДТП звернулась ОСОБА_8 з діагнозом забій правого стегна, забій правого ліктьового суглоба (Том 4 а.с.12);

-даними рапорта інспектора з ВДАІ Бориславського МВ ОСОБА_22 про те, що 05.10.2012 о 17.07 год. в Бориславський МВ поступило телефонне повідомлення з травматологічного відділення Бориславської ЦМЛ проте, що після ДТП до них доправлено ОСОБА_8 . При виїзді на місце події слідчо-оперативною групою встановлено, що 05.10.2012, орієнтовно о 16:30 год., в м.Бориславі по вул.Коновальця водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 21093 р.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 ,яка з діагнозом забій правого стегна та правого ліктьового суглоба звернулась в травматологічне відділення Бориславської ЦМЛ (Том 4 а.с.7);

-постановою про порушення кримінальної справи від 29.10.2012, згідно якої слідчим СВ Бориславського МВ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_23 порушено кримінальну справу за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (Том 4 а.с.2);

-даними акту судово-медичного обстеження №866 від 22.10.2012, згідно якого на час судово-медичного обстеження у ОСОБА_24 виявлено синець на зовнішній поверхні верхньої третини верхнього стегна та на задній поверхні правого ліктьового суглобу, а згідно медичних документів (медичної картки з Бориславської ЦМЛ та довідки №94 з Львівського обласного госпіталю інвалідів війни та репресованих Ю.Липи) у ОСОБА_24 1941 року народження мався закритий вколочений перелом шийки правої стегнової кістки (Том 4 а.с.8-9);

-даними протоколу огляду місця події від 05.10.2012 та долученою до нього схемою місця ДТП (Том 4 а.с.13-15);

-даними протоколу огляду і перевірки технічного стану транспорту від 05.10.2012, згідно якого встановлено, що автомобіль ВАЗ - 21093, кузов № НОМЕР_2 , р.н.з. НОМЕР_1 , яким керував 05.10.2012 обвинувачений ОСОБА_6 , належить ОСОБА_25 . При огляді виявлено: зовнішні пошкодження автомобіля - вм`ятина переднього лівого крила, пошкодження передніх лівих дверей в результаті корозії, передні і задні дверці з правої сторони по центру містять вм`ятини, є вмя`тини на передньому правому крилі. Наявність слідів і інших речових доказів на транспорті - потертості заднього бампера з правої і лівої сторони від пилу, пошкоджено лакофарбове покриття заднього лівого крила, кришку багажного відділу по периметру скла заднього вітрового пошкоджено в результаті корозії, на решітці захисту радіатора відсутній знак моделі Жигулі Лада, передбачений заводом виробником (Том 4 а.с.20);

- довідковою №33, виданою травматологічним відділенням Бориславської ЦМЛ про те, що ОСОБА_8 дійсно знаходилась на амбулаторному лікуванні в травматологічному відділенні з 08.10.2012 з діагнозом закритий вколочений перелом шийки правої стегнової кістки (Том 4 а.с.22);

-випискою з історії хвороби №13068, виданою Артрологічним центром Львівського обласного госпіталю інвалідів війни та репресованих у м.Львів - Винники, де зазначено, що ОСОБА_8 перебувала на стаціонарному лікуванні з 22.10.2012 по 16.11.2012 з діагнозом - з/перелом шийки правого стегна з вираженим больовим синдромом та порушенням статико-динамічної функції. Скарги на болі в правому кульшовому суглобі в стані спокою, посилення болі при рухах. Неможливість самостійно ходити. Хворіє протягом останнього місяця внаслідок травми, отриманої через наїзд автотранспортом. Консервативне лікування неефективне і хвора звернулася в 1-ше ортопедичне відділення для тотального ендопротезування. 06.11.2012 було проведено операцію - тотальне ендропротезування правого кульшового суглоба (Том 4 а.с.64);

-довідкою КЗ ЛОР "Львівський обласний госпіталь інвалідів війни та репресованих ім. Ю.Липи" від 14.02.2013 №129, з якої вбачається, що ОСОБА_8 перебувала на стаціонарному лікуванні з 22.10.2012 по 16.11.2012 з діагнозом - закритий перелом шийки правого стегна. 06.11.2012 була прооперована - цементне тотальне ендопротезування правого кульшового суглобу. Хворою було придбано ряд медикаментів (список додається). Загальні витрати коштів госпіталю склали 5024,80 грн.(Том 4 а.с.72-73);

-висновком судово-медичної експертизи № 526 від 30.08.2013, з якого вбачається, що у потерпілої виявлено закритий вколочений перелом шийки правої стегнової кістки, синець на зовнішній поверхні верхньої третини правого стегна - в проекції великого вертлюга, садно на задній поверхні правого ліктьового суглобу. Тілесні ушкодження у вигляді синця на зовнішній поверхні верхньої третини правого стегна та закритого вколоченого перелому шийки правої стегнової кістки у потерпілої, могли утворитися одномоментно, внаслідок травматичної дії тупого твердого предмету на зовнішню поверхню верхньої третини правого стегна, а саме - на ділянку великого вертлюга, і могли бути спричинені як від безпосереднього удару тупим предметом в ділянку великого вертлюга правого стегна, так і внаслідок падіння і послідуючого удару даною ділянкою правого стегна до такого, цілком можливо, в період часу та при обставинах, вказаних в фабулі постанови та медичних документах, і за ступенем тяжкості така травма правого стегна відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я. Тілесне ушкодження у вигляді садна на задній поверхні правого ліктя у потерпілої могло утворитися внаслідок дії тупого твердого предмету, найбільш ймовірно - при падінні та послідуючому ударі до такого, цілком можливо, в період часу та при обставинах, вказаних у фабулі постанови та медичних документах, і за ступенем тяжкості має ознаки легкого тілесного ушкодження (Том 4 а.с.89-91);

-висновком судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу №1/747 від 24.09.2013, виконаної головним експертом сектору автотехнічних експертиз НДЕКЦ при ГУ МВС України у Львівській області, підполковником міліції ОСОБА_10 , згідно якого встановлено, що будь-яких технічних несправностей робочої гальмівної системи, системи рульового управління та освітлення досліджуваного автомобіля ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 виявлено не було (Том4 а.с.99-102);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 23.08.2013, згідно якого слідчий експеримент проводився 23.08.2013 з 15.00 год. по 15.30 год. за участі свідка ОСОБА_6 , за участі експерта ОСОБА_10 , та понятих: ОСОБА_26 , і ОСОБА_27 , з якого вбачається, що ОСОБА_6 05.10.2012 перебував на вул.Коновальця в м.Бориславі, мав намір переїхати на вул. Дрогобицьку. Він сів за кермо автомобіля ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , завів його (автомобіль стояв безпосередньо біля правого бордюру), і розпочав рух заднім ходом. Пішоходів позаду автомобіля не бачив. Рухався зі швидкістю 5-10 км/год. Зупинився. Побачив жінку - пішохода, що схилилася. Зрозумів, що допомоги вона не потребує, тому поїхав далі (Том 4 а.с.104-105);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.08.2013, згідно якого слідчий експеримент проводився 23.08.2013 з 15.40 год по 16.10 год. за участі потерпілої ОСОБА_8 в присутності понятих ОСОБА_28 та ОСОБА_29 . Потерпіла розказала та показала всі обставини наїзду на неї, що мало місце 05.10.2012. Вона вказала, що 05.10.2012 вийшла зі школи і почала рухатися по вул.Коновальця в напрямку вулиці Дрогобицької. Праворуч бачила нерухомий легковий автомобіль. Пройшовши повз нього, рухаючись по правому бордюру мала намір перейти дорогу, подивилася назад, ступила на проїзну частину дороги і відчула удар. Виявилося, що на неї скоїв наїзд автомобіль, біля якого вона тільки що пройшла. Автомобіль з місця пригоди поїхав. Також показала місце наїзду. проведеними замірами було встановлено, що воно знаходилося на відстані 0,25 м від тротуару, по якому ОСОБА_8 перед тим йшла. Вона показала, що відстань, яка була між автомобілем та нею в момент, коли остання ступила на проїзну частину дороги, згідно проведеними замірами становила 3,8м. Також вказала, що рухалась вона по тротуару, а не по бордюру, як вказано в протоколі. Назад не оглядалася. Почала переходити дорогу позаду автомобіля (Том 4 а.с.106-107);

-даними акту обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги/вулиці Коновальця в м.Борислав від 05.10.2012, яким зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення та умови. Зокрема, встановлено, що стан проїзної частини дороги був сухий, температура повітря становила 20град.тепла, недоліків щодо утримання догори, які необхідно усунути для забезпечення дорожнього руху та які сприяли скоєнню ДТП, відсутні (Том 4 а.с.108);

-висновком судової автотехнічної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП № 1/818 від 26.09.2013, виконаної головним експертом сектору автотехнічних експертиз НДЕКЦ при ГУ МВС України у Львівській області, підполковником міліції ОСОБА_10 , з якого вбачається в даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ 21093, р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був керуватися технічними вимогами п.п.10.1, 10.9, 13.1, 13.3, 12.3 ПДР України. Згідно експертного висновку водій мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 . Ця технічна можливість обумовлювалася виконанням ним технічних вимог п.п.10.1, 10.9, 13.1, 13.3, 12.3 ПДР України, для чого у нього не було завад технічного характеру. З технічної точки зору, при заданих слідством вихідних даних, причиною настання даної ДТП стали дії водія автомобіля ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , що полягали в невиконанні ним вимог п.п.10.1, 10.9, 13.1, 13.3, 12.3 ПДР України (Том 4 а.с.116-118);

-даними протоколу огляду транспортного засобу від 16.12.2013 та фототаблицею до нього, згідно яких у внутрішньому дворику Бориславського МВ ГУМВС України в м.Борислав на вул.Чумацькій 2/1 оглянуто автомобіль марки ВАЗ 21093, р.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 (Том 4 а.с.158-166);

-постановою про визнання речових доказів та приєднання їх до справи від 16.12.2013, згідно якої автомобіль марки ВАЗ 21093 р.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом та передано на зберігання ОСОБА_6 (Том 4 а.с.169);

-експертним Висновком №119 від 14.03.2016, наданого на підставі ухвали судді Бориславського міського суду Львівської області ОСОБА_30 від 24.02.2016, згідно якого проведено повторну експертизу ОСОБА_8 . Експертом до відома суду доведено, що у текстах акту судово-медичного дослідження №866 від 22.10.2012 та Висновку експерта судово-медичної експертизи за №526 від 30.08.2013 у підсумкових частинах було допущено механічну помилку описку в назві імені освідуваної, а саме: вказано « ОСОБА_31 », замість правильного « ОСОБА_32 » (Том 3 а.с.2-5);

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що сукупність цих доказів повністю підтверджує вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованих йому дії, оскільки вони не викликають сумнівів у своїй правдивості, є належними і допустимими, та спростовують апеляційні доводи обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які судом першої інстанції встановлені повно, та підтверджуються вищенаведеними доказами у своїй сукупності.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує про те, що головуючий суддя спирається на недопустимі процесуальні документи, зокрема вказує, що під час допиту експерта ОСОБА_10 було з`ясовано, що у протокол проведення слідчого експерименту ним було внесено завідомо неправдиві відомості, а тому протокол слідчого експерименту слід визнати неналежним доказом.

Разом з цим, суд першої інстанції вірно встановив те, що безпідставними є покликання обвинуваченого на недопустимість доказів, а саме: протоколу проведення слідчого експерименту від 23.08.2013 за участю свідка ОСОБА_6 та протоколу проведення слідчого експерименту 23.08.2013 за участю потерпілої ОСОБА_8 , оскільки обвинувачений, зокрема, покликається на те, що до проведення слідчого експерименту з потерпілою не було запрошено його особисто, що, на його думку, є порушенням ст.237 КПК України. Дане спростовується положенням ч.3 ст.240 КПК України (слідчий експеримент), що до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, представник, захисник, що вказує на право слідчого, а не обов`язок. Водночас, обвинуваченим не доведено під час судового розгляду порушення його права під час слідчого експерименту на захист, та таких апеляційним судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що покликання обвинуваченого щодо того, що акт судово-медичного обстеження №866 від 22.10.2012 є неналежним доказом, оскільки обстеження проводилось не ОСОБА_8 , а ОСОБА_24 є безпідставними, оскільки допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_21 з даного приводу пояснив, що мала місце технічна помилка: на титульному листі ім`я обстежуваної зазначено вірно, а у висновку допущено помилку. Дана помилка усунена на підставі експертного Висновку №119 від 14.03.2016, наданого на підставі ухвали судді Бориславського міського суду Львівської області ОСОБА_30 від 24.02.2016, згідно якого проведено повторну експертизу ОСОБА_8 .

Крім цього, з метою усунення сумнівів та роз`яснення висновку, в тому числі й щодо проведення дослідження рентген знімків, в судовому засіданні суду першої інстанції було допитано експерта ОСОБА_21 , який в судовому засіданні суду першої інстанції підтримав висновок експерта №526 від 30.08.2013 та роз`яснив, що у імені освідуваної було допущено технічну помилку у підсумку експертизи, разом з тим в титульному листі зазначено вірні дані. Дану помилку було усунено шляхом проведенням на підставі ухвали суду повторної експертизи.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що не може братися до уваги при постановлені оскаржуваного вироку судом першої інстанції, ті події, обставини, докази та заявлені обвинуваченим клопотання, які відбувалися, досліджувалися та розглядалися при розгляді справи іншим складом суду, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.23 КПК України не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його звукозапису, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, які сторона захисту вважала недопустимими.

При цьому, суд першої інстанції у повній мірі проаналізував і надав належну оцінку показанням обвинуваченого про його непричетність до інкримінованого йому злочину та прийшовши до вірного переконання, що показання обвинуваченого спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене. Оскаржуваний вирок містить належні мотиви та достатні доводи на спростування позиції обвинуваченого про його невинуватість у вчиненому.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Апеляційні доводи обвинуваченого про невідповідність вироку вимогам закону, а висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про неповноту судового розгляду й істотні порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів враховує наступне.

Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_6 покарання у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання, у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є справедливим, і таке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, встановивши наявність обставин, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч.1 ст.286 КК України відповідно до положень ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішуючи заявлені потерпілою ОСОБА_8 , прокуратури м.Борислава Львівської області в інтересах Центральної міської лікарні м. Борислава, а також прокуратури м.Борислава Львівської області в інтересах Комунального закладу Львівської обласної ради" Львівський обласний госпіталь інвалідів війни та репресованих ім. Юрія Липи" цивільні позови, суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, вимоги ст.ст. 22, 23, ч.1 ст. 1167, ч.2 ст. 1187 ЦК України, завдання обвинуваченим матеріальної шкоди, глибину душевних страждань потерпілої, негативні зміни, які відбулись у її житті, а постановлене рішення належно мотивував.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 вересня 2021 року щодо ОСОБА_6 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий:

Судді: