Справа № 755/1309/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" лютого 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010248 від 14 грудня 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 08 травня 2019 року за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік (на час постановлення вироку ОСОБА_7 не звільнений від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю учасників провадження:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 13 грудня 2019 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, перебував за адресою м. Київ, вул. Ентузіастів, 7, поряд із магазином «АТБ» разом зі своїми знайомими.

В цей час, ОСОБА_7 та його знайомі, перебуваючи неподалік вказаного закладу побачили потерпілого ОСОБА_11 , який в цей час проходячи повз останніх, познайомився з ними та в подальшому погодився разом розпити спиртних напоїв.

Відразу після цього ОСОБА_7 разом із потерпілим ОСОБА_11 попрямували до магазину «БОТЛ», що за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, 7-А, де придбали горілку « ОСОБА_13 » 0,75 л та пластикові стаканчики.

Після цього ОСОБА_7 зі своїми знайомими запропонували потерпілому ОСОБА_11 розпити спиртні напої в квартирі, після чого всі разом направились за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 розуміючи, що потерпілий перебуває у алкогольному стані, після словесного конфлікту, почав наносити удари руками в ході яких, потерпілий ОСОБА_11 впав на підлогу.

В цей час, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_7 , діючи умисно з корисливих спонукань, усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер, а саме ОСОБА_7 розумів, що за його діями спостерігають його знайомі, дістав з кишені куртки, в яку був одягнений потерпілий, мобільний телефон марки «Хіаоmі», модель «МІ803D5ХА», ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 11699 гривень.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (відповідно до постанови ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні вину у вчиненні злочину визнав частково та пояснив, що він 13.12.2019 року близько 21.00 години разом з потерпілим, ОСОБА_14 та його товаришем вживали алкогольні напої в квартирі ОСОБА_15 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та в яку їх запросив ОСОБА_15 . Після розпиття алкогольних напоїв у нього з ОСОБА_16 біля під`їзду будинку АДРЕСА_4 виник конфлікт під час якого ОСОБА_16 наніс йому удар. Він також наніс ОСОБА_16 два удари. Під час бійки у ОСОБА_16 на асфальт випав мобільний телефон, який він підняв та намагався віддати потерпілому, проте він відмовився його брати та викликав поліцію. Однак поліція не приїхала. Наступного дня дільничний викликав його до себе. Телефон потерпілого ОСОБА_16 зберігав у себе вдома та в подальшому віддав дільничному. Причину конфлікту з ОСОБА_16 він не пам`ятає. Телефон він мав намір віддати ОСОБА_16 , оскільки вони зустрічались на одній зупинці. Пояснив що на даний час відшкодував завдані збитки потерпілому, розуміє, що вчинив кримінальне правопорушення, проте не в повній мірі погоджується із викладом обставин.

Незважаючи на часткове визнання вини, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину в повній мірі доведена показаннями потерпілого безпосередньо допитаного в судовому засіданні та сукупністю досліджених доказів у кримінальному провадженні.

Так, будучи допитаним з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий ОСОБА_11 надав у суді показання, з яких вбачається, що подія відбулася 13 грудня 2019 року. Раніше він не зустрічався з обвинуваченим та не знав його. В той день він їхав з роботи та вийшов на зупинці Березняки. Випадково познайомився з ОСОБА_17 та його друзями, з якими розговорившись зайшли до продуктового магазину поряд та взяли пляшку горілки об`ємом 1 літр. ОСОБА_18 запропонував розпити алкогольні напої у когось в квартирі в тому ж будинку де знаходиться магазин. Найбільше пили горілку він і ОСОБА_17 . В квартирі на кухні вони також вживали алкогольні напої після чого він подальші події не пам`ятає. Пам`ятає, що його спочатку побили, хто побив сказати не може, забрав у нього телефон обвинувачений. Причини він не пам`ятає. Телефон знаходився у лівій кишені його джинс та був заблокований. Під час проведення слідчих дій працівниками поліції він впізнав особу, що забрала телефон за зовнішніми ознаками, це був ОСОБА_17 . Запам`ятав обличчя та статуру, оскільки обвинувачений відрізнявся за параметрами від інших. Під час його побиття власника квартири він не бачив, оскільки той лежав на ліжку. Прийшов до свідомості вже у коридорі. Ніхто не намагався повернути йому телефон. Вказав, що цінних речей він при собі не мав. Хто наніс йому першого удару не бачив, скільки було ударів також не пам`ятає, але не менше 3-х точно. Вказав, що він бачив, як телефон з його кишені джинсів діставав ОСОБА_17 . Він сказав ОСОБА_17 , що тоді він віддасть телефон з поліцією та покинув приміщення квартири, повернувшись додому. Подзвонила до поліції через 30 хвилин його дружина та повідомила про подію. Поліції він повідомляв, що пам`ятає під`їзд, де все відбулося, проте не пам`ятає квартиру та поверх. Дана подія відбулася у п`ятницю, а в неділю йому зателефонував працівник поліції та сказали приїхати. Він надав інформацію для встановлення особи - ОСОБА_17 . Приїхавши до відділку поліції на Русановці з ним було проведено слідчу дію під час якої він впізнав ОСОБА_17 . Вказав, що претензій до побиття немає, лише з приводу викрадення телефону. Потім його відвезли до відділку поліції, що знаходиться на вулиці Червоноткацькій, де він в присутності понятих підписував протоколи. Йому було повернуто телефон працівниками поліції без його функціональних можливостей. На телефоні був змінений код. Слідча сказала, що телефон знайшли на радіоринку у якоїсь особи. Надалі були зустрічі із ОСОБА_17 , який приніс вибачення. Мельник безпосередньо відшкодував частину коштів. Ніхто нікому ніяких розписок не надавав про те, що було відшкодовано певну частину коштів. Кошти передавалися з рук у руки та ніяким документом не фіксувалося.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про відмову від допиту свідка ОСОБА_19 , яке з урахуванням положень ст.ст. 22, 26 КПК України, задоволено.

Також судом досліджено у порядку ст. 358 КПК України надані сторонами матеріали кримінального провадження, які суд дослідив у порядку § 3 Глави 28 Розділу IV КПК України, в системному зв`язку з показаннями потерпілого.

Так, із протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення вбачається, потерпілий ОСОБА_11 14.12.2019 року звернувся до Дніпровського управління поліції із заявою про вчинення відносно нього 13.12.2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України в якій вказав прикмети особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, а саме чоловік високого зросту, вік 29 років, середньої тілобудови, був одягнутий в темну куртку, темне волосся (а.с. 2 Т. 2).

Із протоколу огляду місця події від 18.12.2021 року вбачається, що ОСОБА_7 надав працівникам поліції мобільний телефон, яким він відкрито заволодів 13.12.2019 року та який він хоче добровільно видати та дістав з правої кишені куртки мобільний телефон «Хіаоmі», модель «МІ803D5ХА», чорного кольору (а.с. 3-5 Т. 2).

Із наданої ФОП ОСОБА_20 копії нефіскального чеку вбачається, що 13.12.2019 року в магазині, що знаходиться по вул. Ентузіастів, 7-А о 21.46 год. було придбано горілку « ОСОБА_13 » (а.с. 6-7 Т. 2).

Дослідженим судом протоколом огляду речей від 21.01.2020 року встановлено, що старшим слідчим Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_21 оглянуто мобільний телефон марки «Хіаоmі» MI MIX 2S Blask, 6GB RAM 64GB ROM» імеі1: 0, імеі2: НОМЕР_1 , чорного кольору, без карток мобільного оператору (а.с.11-13 Т.2).

Згідно розписки, наданої потерпілим ОСОБА_11 , він отримав від старшого слідчого Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_21 мобільний телефон марки «Хіаоmі» MI MIX 2S Blask, 6GB RAM 64GB ROM» імеі1: 0, імеі2: НОМЕР_1 , чорного кольору, без карток мобільного оператору, без візуальних пошкоджень (а.с.121 Т.1).

Вказані документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто останні прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, особу, що його вчинила та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Порушень вимог ст.ст. 104-106, 223, 228, 231 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто даними письмовими доказами підтверджуються обставини вчинення злочину.

Таким чином надані докази підтверджують існування та перебіг самої події кримінального правопорушення, її місце, спосіб та інші обставини вчинення, дані про розташування учасників події в період її настання, та певні її наслідки.

Заперечення обвинуваченим своєї вини суд вважає способом захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення (злочин).

Показання потерпілого ОСОБА_11 у сукупності з іншими доказами, дослідженими судом та які визнано належними та допустимими доказами, спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про його непричетність до відкритого заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 .

Тож суд, враховуючи докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводи в частині перебігу подій зі слів обвинуваченого, враховуючи, зокрема, надані показання потерпілого та дані досліджених письмових доказів, за своєю суттю в цій частині сумнівними.

Як наслідок, проаналізувавши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в цій справі, у порядку ст. 94 КПК України, суд вважає, що наявні у провадженні докази та вище відображені в цьому судовому рішенні, які передбачені параграфами 3-5 Глави 4 указаного Кодексу, які суд сприймав, як такі, що містять у собі дані регламентовані ст. 91 КПК України, та визнав належними й допустимими, свідчать про те, що у ході судового розгляду встановлено фактичні дані, які у своїй сукупності указують на те, що дійсно обвинуваченим ОСОБА_7 було вчинено інкримінована кримінальне правопорушення та про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме - відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку лікаря-нарколога з 11.10.2017 року з діагнозом «розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, стан відміни, раніше судимий, вчинив новий злочин в період іспитового строку, хворіє інфекційним захворюванням гепатит С та «туберкульоз хребта», яке входить до «Переліку хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання», спосіб життя, (не одружений, повідомив, що офіційно не працює), позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання та потерпілого, що пояснив про відсутність претензій до обвинуваченого; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини другої статті 186 КК України у виді позбавлення волі, із урахуванням вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 08 травня 2019 року за ч.1 ст.185 КК України та скоєння нового злочину обвинуваченим в період іспитового строку за даним вироком, у порядку ст. 71 КК України, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Крім того, судом за клопотанням сторони захисту було призначено судово-медичну експертизу щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 на час розгляду кримінального провадження судом, оскільки була надана відповідна медична документація про виявлені захворювання та поведінка обвинуваченого під час судових розглядів не викликала сумнівів щодо погіршення стану його здоров`я.

Згідно висновку експерта №031-131-2021 від 18.11.2021 року, що проведена комісійно лікарями судово-медичними експертами, встановлено, що після вивчення, аналізу та синтезу даних наданої медичної документації, експертна комісія прийшла до наступних підсумків:

07.09.2021 року лікарями центральної лікарсько-консультативної комісії, організації/корекції лікування по випадкам лікарсько-чутливого туберкульозу, було констатовано наявність у ОСОБА_7 , такого інфекційного захворювання як: «Вперше діагностований туберкульоз хребта (L5-S1 хребців), деструкція +, бактеріологічне підтвердження мікобактерії туберкульозу 0, бактеріовиділення мокротиння 0, молекулярно-генетичне обстеження 0, бактеріовиділення за культурою 0, резистентність 0, гістологічно 0, категорія 1, когорта 3», з наступним визначення плану «спеціалізованого» плану лікування (призначення протитуберкульозних препаратів за відповідними схемами).

Вище зазначене інфекційне захворювання - «туберкульоз хребта», враховуючи саме специфічність даної нозології (етіологію, патогенез (механізм виникнення та розвитку захворювання), морфологічні зміни хребта, різноманітні клінічні прояви та класифікації, динаміку перебігу взагалі, так і під час лікування, тощо), то у випадку ОСОБА_7 , даний патологічний процес:
-знаходиться у спондилолітичній (ураження не тільки хребця/хребців, а й міжхребцевих диску/дисків, і навколишні м 'які тканини) фазі;
-має ділянки деструкції (руйнування) змикаючих пластин у відділах тіл хребців L5-S1;

-має прояви спондилолисциту (ураження хрящової тканини міжхребцевих дисків) з формуванням паравертибральних та епідуральних абсцесів.
Все вище зазначене дозволяє експертній комісії стверджувати про те, що саме в даному випадку туберкульоз хребта, з урахуванням усіх особливостей його характеру та перебігу - «входить» до «Переліку хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання» (Додаток 13 «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», пункт І, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України № 1348/5/572 від 15.08.2014 року)

За результатами вивчення наданого експертного висновку захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_12 під час судових дебатів заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 84 КК України за хворобою.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини.

Суд враховує також роз`яснення, що містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 28.09.1973 року зі змінами «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», що звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.
З урахування тяжкості вчиненого злочину за рівнем суспільної небезпеки, як тяжкого, однак беручи до уваги, що жодних тяжких наслідків даним злочином не заподіяно, особи обвинуваченого, котрий раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак на даний час має незадовільний стан здоров`я, пов`язаний з тяжкою хворобою, а саме туберкульоз хребта, крім того встановлені відомості щодо хвороби останнього на вірусний гепатит С, характеру захворювання, котре потребує постійного комплексного специфічного лікування, переривання якого може викликати негативні наслідки та призвести до летального випадку, що перешкоджає відбуванню покарання у виді позбавлення волі, а тому суд прийшов до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від покарання, у зв`язку із тяжкою хворобою.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за даним вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 08 травня 2019 року і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.
На підставі ч. 2 ст. 84 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання, у зв`язку із хворобою.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи у сумі 4682 гривень 00 копійок (висновок №031-131-2021 від 18.11.2021).

Речовий доказ у кримінальному проваджені мобільний телефон марки «Хіаоmі», модель «МІ803D5ХА», ІМЕІ: НОМЕР_1 , переданий під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_11 - залишити у володінні власника.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя