печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000320 від 26.11.2020,

ВСТАНОВИВ:
07.12.2021 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000320 від 26.11.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме на об`єкт житлової нерухомості - квартиру, загальною площею 200.2 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у приватній власності ТОВ «БІНСОН», , юридична адреса: м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У судове засідання прокурор не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, до суду подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

З клопотання вбачається, що в провадженні СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000320, розпочате 26.11.2020 за фактом заволодіння шахрайським шляхом правом власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Печерською окружною прокуратурою міста Києва.

Клопотання прокурор обгрунтовує наступним.

Згідно матеріалів досудового розслідування, зокрема показів потерпілого ОСОБА_4 встановлено, що 27.10.2020 останньому, як співвласнику вказаної квартири стало відомо, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної сумісної власності останньому та його дружині ОСОБА_5 , належить іншій особі, з якою він будь-яких правочинів не вчиняв та не знайомий.

Так, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана квартира належала ОСОБА_6 , на підставі договору припинення зобов`язання переданням відступного, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_7 12.02.2019.

Як вбачається з клопотання, у той час потерпілий ОСОБА_4 жодних правочинів щодо вищевказаної квартири не вчиняв, з приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_7 не контактував та не посвідчував жодного документу. Фактично, квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , придбана потерпілим та його дружиною, є спільною сумісною власністю та згідно з порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України потребує надання згоди на укладення договору про припинення зобов`язання переданням нерухомого майна. В той час, його дружина ОСОБА_5 такої згоди не надавала.

Таким чином, як вказує прокурор в клопотанні, договір про припинення зобов`язання переданням відступного від 12.02.2019, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_7 , зареєстрований в реєстрі за номером 128 є ймовірно підробленим документом, який став підставою для реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_6 .

В подальшому, як вбачається з клопотання, 27.10.2020 вказану квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна № 2070, 2017, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського округу, передано у власність шляхом внесення до статутного капіталу ТОВ «ПРЕМІУМ РІТЕЙЛ» , засновником та директором якого є та сама ОСОБА_6 .

Після цього, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 27.11.2021 право власності на вказану квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 1849 від 27.11.2021 зареєстровано за ТОВ «БІНСОН», .

Прокурор вказує, що вищевказані обставини свідчать про факт підробки офіційних документів під час проведення реєстрації права власності на вказану квартиру, вчинене групою осіб за попередньою змовою, з метою заволодіння правом власності на вказану квартиру, яка належить потерпілому ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 288694599 від 06.12.2021 об`єкт житлової нерухомості - квартира, загальною площею 200.2 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у приватній власності ТОВ «БІНСОН», , юридична адреса: м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22.

Постановою процесуального керівника від 26.11.2020 вказаний об`єкт житлової нерухомості - квартиру, загальною площею 200.2 кв.м, реєстраційний, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Так, слідчим суддею встановлено, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а тому за викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт житлової нерухомості - квартиру, загальною площею 200.2 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у приватній власності ТОВ «БІНСОН», , юридична адреса: м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22.

Заборонити ТОВ «БІНСОН», або особам, які будуть діяти від їх імені або за їх дорученням (довіреністю), відчужувати, розпоряджатися та користуватися вищевказаним об`єктом нерухомості;

Заборонити державним реєстраторам та нотаріусам вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вищевказаного об`єкту нерухомості.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1