13.12.2021
Справа № 359/9535/21
Провадження № 1-кп/359/659/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні з технічною та відео фіксації в залі суду кримінальне провадження за №0000485, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.05.2021, що надійшло до суду з обвинувальним актом по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Воркута, Комі, Росія, громадянка України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1,2 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:
Відповідно до приписів ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», з 17.11.2014 ОСОБА_4 та її малодітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримали статус внутрішньо переміщених осіб, про що їй в Управлінні соціального захисту населення Бориспільської міської ради видана довідка №3225-379 від 14.11.2014.

Згідно з п. 3 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505 (далі по тексту - Порядок), грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплати йому грошової допомоги від інших членів сім`ї у таких розмірах для дітей - 1000 гривень на одну особу (члена сім`ї).

З метою реалізації свого права передбаченого п. 3 Порядку, ОСОБА_4 звернулась 17.11.2014 до Управлінні соціального захисту населення Бориспільської міської ради із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги для своєї малолітньої дитини та з цього часу по березень 2021 року, на законних підставах, щомісяця почала отримувати грошові кошти у розмірі передбаченому Порядом.

У абзаці 3 п. 5 Порядку визначено, що для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, шо впливають на призначення грошової допомоги.

Пунктом 6 Порядку визначено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

06.03.2020 ОСОБА_4 уклала договір дарування будинку АДРЕСА_2 , придатну для поживання, набувши з цього ж часу право власності на зазначену квартиру.

У зв`язку з придбанням зазначеного житла ОСОБА_4 відповідно до п. 6 Порядку втратила право на грошову допомогу - щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

На початку квітня 2020 року, у невстановлений точно час у м. Борисполі Київської області, у ОСОБА_4 виник злочинний намір заволодіти чужим майном, а саме державними грошовими коштами, які виділяються Міністерству соціальної політики для надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, шляхом обману службових осіб Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення за рахунок державних коштів, у відповідності до вимог п. 5 Порядку, написала 09.04.2020 до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради заяву про продовження виплати їй та неповнолітньому сину грошової допомоги на наступні шість місяців.

При цьому ОСОБА_4 у своїй заяві від 09.04.2020 письмово повідомила працівникам Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради, умисно вводячи їх в оману, неправдиві відомості про те, що обставини, які впливають на призначення та виплату грошової допомоги відсутні, хоча їй було достовірно відомо, що грошова допомога відповідно до п. 6 Порядку не може бути призначена внаслідок набуття у власність житлового приміщення.

На підставі вказаної заяви, 09.04.2020 начальником Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради ОСОБА_7 , яка не була обізнана про злочинні наміри ОСОБА_4 та була введена в оману останньою, прийняте рішення, про призначення грошової допомоги її неповнолітньому сину, з 09.04.2020 по 09.09.2020, в сумі 1000 грн. щомісяця.

За наведених обставин, шляхом обману службових осіб Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради, ОСОБА_4 безпідставно заволоділа чужим майном - державними грошовими коштами, які перераховувалися щомісяця на її рахунок № НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві «Ощадбанк», як адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, а саме: в квітні 2020 року грошовими коштами в сумі 1000 грн.;в травні 2020 року грошовими коштами в сумі 1000 грн.; в червні 2020 року грошовими коштами в сумі 1000 грн.; в липні 2020 року грошовими коштами в сумі 1000 грн.; в серпні 2020 року грошовими коштами в сумі 1000 грн.; в вересні 2020 року грошовими коштами в сумі 1000 грн.; а всього за цей період на загальну суму 6000 грн.

Таким чином ОСОБА_4 , обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), тобто у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Крім цього, ОСОБА_4 , діючи повторно, маючи прямий умисел та корисливий мотив на незаконне заволодіння чужим майном, а саме державними коштами, у відповідності до вимог п. 5 Порядку на підставі написаної заяви, 09.04.2020, до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Борисполі, вул. Головатого, 4 про виплату її малолітньому сину грошової допомоги на наступні шість місяців, вчинила повторно злочин за наступних обставин.

Так як період написання повторної заяви співпав з встановленням карантину, пов`язаним з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19) по території Київськой області, відповідно до Постанови кабінету міністрів України від № 405 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», який тривав до 11 серпня 2021 року, виплата нараховувалася за наступний період автоматично.

ОСОБА_4 умисно не повідомивши працівників Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради про наявність обставини, які впливають на призначення та виплату грошової допомоги, хоча їй було достовірно відомо, що грошова допомога відповідно до п. 6 Порядку не може бути призначена внаслідок набуття у власність житлового приміщення ввела їх в оману.

Таким чином, начальником Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради, яка не була обізнана про злочинні наміри ОСОБА_4 та була введена в оману останньою, прийнято рішення, про призначення грошової допомоги малолітньому сину ОСОБА_4 , з жовтня 2020 по березень 2021 в сумі 1000 грн.

За наведених обставин, шляхом обману службових осіб Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради, ОСОБА_4 повторно та безпідставно заволоділа чужим майном - державними грошовими коштами, які перераховувались щомісяця на її рахунок № НОМЕР_2 в Акціонерному товаристві «Ощадбанк», як адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг а саме: в жовтні 2020 року грошовими коштами в сумі 1000 грн.; в листопаді 2020 року грошовими коштами в сумі 1000 грн.; в грудні 2020 року грошовими коштами в сумі 1000 грн.; в січні 2021 року грошовими коштами в сумі 1000 грн.; в лютому 2021 року грошовими коштами в сумі 1000 грн.; в березні 2021 року грошовими коштами в сумі 1000 грн.; якими розпорядилась на власний розсуд, завдавши державі збитки на суму 6000 грн.

В наслідок вчинення шахрайства, ОСОБА_4 в період з квітня 2020 року по березень 2021 року, незаконно заволоділа чужим майном - державними грошовими коштами, розпорядником яких є Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради, на загальну суму 12 000 грн.

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування кримінального провадження №0000485, 29.09.2021, між представником потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченою ОСОБА_4 , було укладено угоду про примирення. Із змісту якої вбачається, що сторони визначили істотні для кримінального провадження обставини; констатовано факт примирення між потерпілими та обвинуваченою, а також щире каяття обвинуваченої та активне сприяння обвинуваченою розкриттю злочинів, крім того повне відшкодування обвинуваченою завданої нею матеріальної шкоди потерпілому.

Також узгоджено, що при затвердженні угоди про примирення від 29.09.2021, ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 190 КК України буде призначено покарання у виді штрафу 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. 00 коп., за ч. 2 ст. 190 КК України буде призначено покарання у виді штрафу 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, призначивши ОСОБА_4 покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, зрозумілі та роз`яснені наслідки невиконання угоди.

Представник потерпілого та обвинувачена повідомили, що укладена ними угода про примирення є добровільною, ні фізичного ні психологічного тиску до них не застосовувалось.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 підтримала укладену угоду про примирення, визнала свою вину у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, та просила суд затвердити укладену між нею та представником потерпілого угоду про примирення, пояснивши, що наслідки затвердження даної угоди їй відомі.

У підготовчому судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_5 зазначила, що вона підтримує угоду про примирення, укладену між нею та обвинуваченою, а також вказала, що претензій до обвинуваченої ні морального, ні матеріального характеру немає. Зі ст. 473 КПК України ознайомленні, наслідки угоди їй зрозумілі. Угода укладена нею добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь яких інших обставин, ніж ті що передбачені в угоді.

Прокурор Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_3 вважає можливим затвердження угоди про примирення в підготовчому судовому засіданні, як такої, що відповідає вимогам КПК України.

Суд в даному випадку не перевіряє фактичні обставини вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, так як і не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про примирення.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), ч. 1 ст. 190 КК України та у заволодінні чужим майном шляхом обману чиненого повторно (шахрайство), ч. 2 ст. 190 КК України. Згідно з положеннями ст. 12 КК України, злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , відносяться до кримінального проступку та злочинів невеликої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 474 КПК України обвинувачена визнає вину в обсязі пред`явленого обвинувачення, а також цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом. Обвинувачена розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення її до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про примирення, а тому у суду не виникає необхідності витребувати документи, а також викликати в судове засідання інших осіб та опитувати їх для з`ясування добровільності укладеної угоди. Укладення угоди є правомірним, та таким, що відповідає інтересам потерпілого, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом встановлено, що покарання сторонами угоди про примирення визначено у відповідності до положень КК України. Узгоджена сторонами міра покарання передбачена в межах санкції ч. 1,2 ст. 190 КК України (в редакції статей, що діяла на момент вчинення злочинів) та відповідає загальній меті призначення кримінального покарання, визначена з урахуванням характеру та тяжкості вчинених злочинів ОСОБА_4 , даних про особу обвинуваченої, обставин, що пом`якшують покарання, є достатньою для виправлення обвинуваченої та запобігання вчинення нею нових злочинів.

Таким чином, перевіривши угоду про примирення укладену між представником потерпілого та обвинуваченою ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що умови угоди не суперечать вимогам кримінального процесуального кодексу України та кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи сторін та інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань, сторони дійсно примирились, що підтверджено в судовому засіданні, і як вбачаться з матеріалів кримінального провадження та погодили вид покарання.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне затвердити угоду про примирення, яка укладена, між представником потерпілого з одного боку, та обвинуваченою з іншого боку, на підставі ст.ст. 468, 469, 471 КПК України та призначити обвинуваченій ОСОБА_4 узгоджену сторонами міру покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. 00 коп., за ч. 2 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп. (в редакції статей, що діяла на момент вчинення злочинів). На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, призначивши ОСОБА_4 покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, а саме у виді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.

Судові витрати по справі відсутні.

Речові докази стороною обвинувачення не заявлено.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. ст. 368-371, ч. 2, ст. 373, ст. ст. 374-376, п. 1 ч. 1 ст. 468, ст.ст. 471, 474, 475 КПК України, ст. 70, ч.1, ч. 2 ст. 190 КК України, суд

у х в а л и в:
Угоду про примирення, укладену 29.09.2021 між представником потерпілого ОСОБА_8 та підозрюваною ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000485, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.05.2021, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, затвердити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання:

за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок (у редакції статті 5 КК України, що діяла на момент вчинення кримінального порушення (проступку).

за ч. 2 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок (у редакції статті 5 КК України, що діяла на момент вчинення кримінального порушення.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок (у редакції статті 5 КК України, що діяла на момент вчинення кримінального порушення.

Засуджена ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язана сплатити суму штрафу на користь держави України, в місячний строк з моменту набрання вироком суду законної сили.

Судові витрати по справі відсутні. Речові докази стороною обвинувачення не заявлено.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1