ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3787/21 Провадження 1-кп/636/791/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2021 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

за участі потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участі представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чугуєві кримінальне провадження №0000815 від 01.06.2021 за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. М. Істороп Лебединського району Сумської області, громадянина України, одруженого, працюючого інженером-енергетиком в ПРАТ «ВФ Україна», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,-

встановив:

В провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває кримінальне провадження №0000815 за обвинуваченням ОСОБА_9 в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Стосовно обвинуваченого ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03.06.2021 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань (№27), та ухвалами від 22.07.2021, 27.08.2021 вказаний строк продовжено, востаннє до 25.10.2021.

Захисником обвинуваченого 06.10.2021 заявлено письмове клопотання про обрання стосовно їх підзахисного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, в обґрунтування якого зазначено, що ОСОБА_9 внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження та, відповідно до висновків судово-медичного експерта №09-841/2021 від 05.07.2021, вказані тілесні ушкодження віднесено до категорії легких та середнього ступеня тяжкості, хворий з подібною категорією травм (захворювань) потребує спеціального обстеження та лікування в умовах спеціалізованого (кардіологічного) стаціонару з подальшим постійним наглядом за станом його здоров`я вузькопрофільними лікарями, динамічним спостереженням та відповідною медичною діагностикою.

Захисник в клопотанні вказувала, що в умовах Харківського слідчого ізолятору неможливе лікування ОСОБА_9 саме в умовах кардіологічного стаціонару, що підтверджується відповіддю Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби» у Харківській та Луганській областях, оскільки до орієнтовного переліку закладів охорони здоров`я для надання медичної допомоги особам узятим під варту не входять медичні заклади із кардіологічним стаціонаром.

Захисник посилалась на те, що тримання ОСОБА_9 під вартою робить неможливим отримання ним кваліфікованої медичної допомоги, в зв`язку із чим просили суд обрати стосовно нього інший, більш м`який запобіжний захід.

На підтвердження наведених у клопотанні доводів сторона захисту надала до суду копії відповідей на адвокатські запити, з яких вбачається, що ОСОБА_9 був вивезений з Харківського слідчого ізолятору до КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», де йому проведено рентген-обстеження та УЗД серця, встановлено діагноз: ІХС, кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик високий СНІА ст., ексудативний фібринозний перикардит.

Крім того, до клопотання сторона захисту надала до суду копії документів, що підтверджують наявність у її підзахисного стійких соціальних зв`язків, його офіційне працевлаштування, отримання доходів, наявність у нього родини та постійного місця мешкання.

Захисник в клопотанні також наполягала на тому, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України фактично не існують, оскільки через стан здоров`я та наявність міцних соціальних зав`язків їх підзахисний жодним чином не має наміру переховуватись чи ухилятися від суду, вчиняти інші злочини чи незаконно впливати на свідків у провадженні, а сама лише тяжкість покарання не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, в зв`язку із чим просила суд змінити стосовно ОСОБА_9 запобіжні заходи на домашній арешт із покладенням на нього певних обов`язків.

Прокурор проти задоволення клопотання сторони захисту заперечував та подав до суду письмове клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , із посиланням на ті обставини, що на теперішній час ризики, наведені в п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.

В клопотанні прокурор також наводив доводи щодо неможливості забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та уникнення ризиків, визначених у п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України у випадку застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу. При цьому прокурор вказував на неможливість визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив смерть трьох осіб.

Захисники обвинуваченого адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проти задоволення клопотання прокурора категорично заперечували, вказували на не надання стороною обвинувачення доказів існування ризиків, наведених у ст. 177 КПК України, а також на ті обставини, що подальше утримання ОСОБА_9 під вартою може призвести до суттєвого погіршення його стану здоров`я.

Потерпілі ОСОБА_5 та представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання сторони захисту заперечували та просили задовольнити клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 звертав увагу суду на ті обставини, що стан здоров`я обвинуваченого, як підстава для неможливості його тримання під вартою, вже був предметом розгляду як слідчих суддів при обранні та продовженні строку запобіжного заходу, так і колегії суддів апеляційного суду.

Потерпілий ОСОБА_4 при розгляді клопотання сторони захисту та клопотання прокурора покладався на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримав позицію своїх захисників та заперечував проти клопотання прокурора.

Так, відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Тобто, наведена норма закону містить посилання саме на обов`язок суду розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, саме до спливу визначеного строку тримання під вартою.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі «Панченко проти Росії»).

Так, ЄСПЛ в справі «Бекчиєв проти Молдови», підкреслював, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Рішенням у справі «Белевицький проти Росії» обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи ЄСПЛ визнав порушенням п.4 ст.5 Конвенції.

В контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування продовжуючи обвинуваченому строк тримання під вартою, вирішуючи питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою, була мотивована наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати.

Суд погоджується, що стороною обвинувачення під час розгляду клопотання доведено наявність ризиків передбачених п п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування від суду та незаконного впливу на свідків.

Проте, мотивуючи неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, прокурором в судовому засіданні під час розгляду клопотання застосовано загальні твердження, без належної аргументації з посиланням на певні обставини, а тому фактично не доведено доцільність застосування до обвинуваченого лише запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також те, що жоден із більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Таким чином, суд приходить до переконливого висновку про те, що стороною обвинувачення не надано доказів, достатніх, щоб переконати суд у необхідності продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою. Тому вважає, що не доведені обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам, які б давали змогу об`єктивному спостерігачу переконатись в тому, що запобігти вказаним ризикам можливо виключно застосувавши запобіжний захід - тримання під вартою.

Згідно ч.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Крім того, суд враховує ті обставини, що станом на 06.10.2021 ОСОБА_9 не отримує необхідне йому, у відповідності із висновками судово-медичного експерта від 05.07.2021 № 09-841/2021 лікування у лікаря-кардіолога.

Так, як вбачається з копії ухвали слідчого судді від 19.08.2021, постановленої за результатами розгляду скарги сторони захисту, уповноважених осіб Харківської міської медичної частини №27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківський та Луганській областях зобов`язано забезпечити проведення медичного обстеження ОСОБА_9 , надання йому необхідної медичної допомоги, проведення лікування згідно медичного призначення за результатами обстеження, із залученням, за потреби, відповідних фахівців та медичних закладів.

З наданих до суду доказів вбачається, що ОСОБА_9 двічі було вивезено до медичного закладу, де проведено рентген-обстеження та УЗД серця. Відомості про отримання ним консультації у профільних спеціалістів, зокрема, лікаря кардіолога, призначення будь-якого лікування та його належне проведення, до суду не надані.

Не надані такі відомості і на запит суду, який був направлений до адміністрації Харківського слідчого ізолятора та переданий до Харківської міської медичної частини №27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківський та Луганській областях, як це вбачається зі відповіді від 13.09.2021.

За таких обставин, суд вважає твердження сторони захисту з приводу неможливості отримання ОСОБА_9 належної медичної допомоги, наведені в клопотанні від 06.10.2021, такими, що заслуговують на увагу.

При цьому судом враховується практика ЄСПЛ, яким неодноразово наголошувалось на обов`язку державних органів забезпечувати належне медичне обслуговування осіб, що тримаються під вартою (рішення у справі «Мельник проти України»), що включає у себе регулярність і систематичність нагляду та наявність плану терапевтичних заходів з метою лікування захворювань ув`язненої особи або запобігання їхньому ускладненню, а не усунення симптомів.

Враховуючи вище вказані обставини, суд також враховує те що обвинувачений має постійне місце проживання, вперше притягається до кримінальної відповідальності, наявні міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, продемонстрував намір відшкодувати збитки заподіяні злочином, а тому на даний час виключно такий запобіжний захід, як домашній арешт зможе забезпечити дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду. Достатнім запобіжним заходом, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого буде саме такий запобіжний захід з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, серед яких визначити обов`язок здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Крім того, до початку судового розгляду від Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області надійшло клопотання про залучення їх до участі у кримінальному провадженні в якості потерпілого та позовна заява про стягнення з обвинуваченого на користь вказаної організації матеріальних збитків, завданих внаслідок пошкодження майна позивача.

Обвинувачений та його захисники проти задоволення вказаного клопотання та прийняття цивільного позову заперечували, посилаючись на неможливість надання статусу потерпілого юридичній особі в кримінальному провадженні за ст. 286 КК України та не надання стороні захисту копії позовної заяви з додатками у встановленому законом порядку.

Прокурор проти залучення ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області в якості потерпілого не заперечував, з урахуванням не надання стороні захисту копії позовної заяви при розгляді питання про прийняття цивільного позову покладався на розсуд суду.

Потерпілі та представник потерпілої проти прийняття вказаного цивільного позову та залучення до участі у справі потерпілого не заперечували.

У відповідності до ч.1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

З урахуванням наданих представником ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області відомостей щодо завдання внаслідок ДТП за участю обвинуваченого шкоди майну підприємства, суд вважає клопотання вказаної організації обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню та вважає за доцільне прийняти до розгляду заявлений ним цивільний позов.

Керуючись ст.ст. 56, 62, 177, 314, 315, 316, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити.

Змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою в державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 , на строк два місяці.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язки передбачені ст. 194 КПК України а саме:

- не покидати з 22.00 по 06.00 місця проживання розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням випадків звернення за медичною допомогою;

- прибувати за кожною вимогою до прокурора чи суду;

- не відлучатися із території Харківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання чи роботи;

- уникати спілкування зі свідками, експертами, спеціалістами, потерпілими з приводу обставин кримінального провадження;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право в`їзду та виїзду з України.

Звільнити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти в залі суду.

Виконання ухвали про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту покласти на орган поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Залучити Головне управління Держпродспоживслужби у Харківській області до участі у кримінальному провадженні у якості потерпілого.

Прийняти до розгляду цивільний позов Головного управління Держпродспоживслужби у Харківській області про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням.

Ухвалу в частині зміни запобіжного заходу може бути оскаржено протягом п`яти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя ОСОБА_1