УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 486/1824/20

Провадження № 1-кп/486/56/2021

08 жовтня 2021 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарях - ОСОБА_2

за участю: прокурора - ОСОБА_3

особи, відносно якої розглядається клопотання - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

законного представника - ОСОБА_6

представника служби у справах дітей - ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області клопотання прокурора Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури (зараз Южноукраїнський відділ Вознесенської окружної прокуратури) про застосування до малолітнього, примусових заходів виховного характеру, у кримінальному провадженні № 0000153 внесеному 22.09.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнська Миколаївської області, громадянина України, що має початкову середню освіту, учня 8-го класу спортивного ліцею м. Миколаїв, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

якому інкримінується вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

21.09.2020 року, близько 15.00 год. малолітній ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні учбового класу ЮЗОШ №3, по бул. Цвіточному, 5 в м. Южноукраїнську Миколаївської області, помітив на парті залишений без нагляду ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Redmi Note 7», належний ОСОБА_9 , яким вирішив заволодіти. Реалізуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою власного збагачення, діючи умисно та таємно, шляхом вільного доступу, викрав вказаний мобільний телефон марки «Redmi Note 7» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 3 394.75 грн., який поклав до свого рюкзака та розпорядився викраденим на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду розміром 3 394.75 грн..

В діях малолітнього ОСОБА_4 вбачаються ознаки суспільно-небезпечного діяння, які підпадають під ознаки кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України визнав повністю та надав покази, які за своїм змістом відповідають обставинам викладеним у клопотанні. Зазначив, що розуміє протиправний характер своїх дій та щиро розкаюється у вчиненому.

Наведені обставини справи підтверджуються також письмовими доказами.

21.09.2020 року потерпіла ОСОБА_9 звернулась до органів поліції з заявою про вчинення крадіжки належного їй мобільний телефон марки «Redmi Note 7».

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення 21.09.2020 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000153, що підтверджується витягом з реєстру.

Постановою слідчого від 05.10.2019 року призначено судову товарознавчу експертизу, щодо визначення вартості мобільного телефону марки «Redmi Note 7».

Вартість викраденого телефону підтверджується висновком експерта № 1454 від 09.10.2020 року, згідно якого, ринкова вартість мобільного телефону марки «Redmi Note 7» станом на 21.09.2020 року могла становити 3 394.75 грн..

Постановами слідчого від 13.10.2020 року матеріальні об`єкти, а саме картонна коробка від мобільного телефону та мобільний телефон марки «Redmi Note 7», визнані речовими доказами у кримінальному провадженні та передано на зберігання потерпілій під зберігальні розписки від 13.10.2020 року та 29.10.2020 року.

Згідно довідки про судимість, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимий, за повідомленням Служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, на обліку Служби у справах дітей не перебуває, згідно акту обстеження умов проживання, малолітній забезпечений належними умовами проживання, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, що підтверджуєттся відповідними довідками, за місцем навчання в цілому характеризується позитивно, на профілактичному обліку ювенальної превенції не перебуває.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає доведеною провину малолітнього ОСОБА_4 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив застосувати до малолітнього ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі малолітнього під нагляд законного представника матері ОСОБА_6 строком на 1 рік.

Малолітній ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Законний представник малолітнього ОСОБА_4 ОСОБА_6 не заперечувала проти застосування примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі сина під її нагляд.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора і також просила передати малолітнього ОСОБА_4 під нагляд матері.

Представник служби у справах дітей ОСОБА_7 також не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали, додані до клопотання, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання та про можливість його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 499 КПК України, за відсутності підстав для закриття кримінального провадження прокурор затверджує складене слідчим або самостійно складає клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на час вчинення суспільно-небезпечного діяння йому виповнилося 13 років, тому, відповідно до 22 КК України, він не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого особливою частиною цього Кодексу.

У відповідності до ч.1. ч.2 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

Відповідно до ч.2 ст. 484 КПК України, під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

За загальними правилами та особливостями, визначеними нормами кримінального права, метою застосування заходів виховного характеру щодо малолітніх (неповнолітніх), перш за все, має бути забезпечення інтересів самого малолітнього (неповнолітнього).

Принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини закріплено в Декларації прав дитини проголошеній 20.11.1959 року Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй. В подальшому вказаний принцип було вдосконалено та закріплено в Конвенції про права дитини, яку було прийнято Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року та ратифіковано в Україні Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року. Поняття та визначення: «забезпечення найкращих інтересів дитини» з урахуванням загальноприйнятих міжнародних норм було внесено 26.01.2016 року до Закону України «Про охорону дитинства».

Вирішуючи питання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 , суд, враховує практику Європейського суду з прав людини, який зробив висновок, що сім`я вважається природним середовищем для розвитку дитини; виховання в сім`ї відповідає найкращим інтересам дитини. Принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини закріплено в Декларації прав дитини проголошеній 20.11.1959 року Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй. В подальшому вказаний принцип було вдосконалено та закріплено в Конвенції про права дитини, яку було прийнято Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року та ратифіковано в Україні Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року. Поняття та визначення: «забезпечення найкращих інтересів дитини» з урахуванням загальноприйнятих міжнародних норм було внесено 26.01.2016 року до Закону України «Про охорону дитинства».

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_4 , виховується матір`ю в неповній сім`ї, навчається у 7 класі середньої школи № 3 м. Южноукраїнська, де характеризується в цілому позитивно, має задовільний стан здоров`я малолітнього, даних про його розумове чи інше психологічне захворювання, чи затримку психічного розвитку не встановлено, згідно акту обстеження житлово-побутових умов в родині ОСОБА_10 створені належні житлово-побутові умови, малолітній ОСОБА_4 на обліку в секторі ювенальної поліції та в службі у справах дітей, а також на обліку у лікаря-нарколога та психіатра, не перебуває, на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг 14 років, тобто віку, з якого настає кримінальна відповідальність за скоєне діяння.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Оцінивши зібрані в даному кримінальному правопорушенні докази, виходячи з вимог закону, беручи до уваги дані про особу малолітнього, суд вважає, за доцільне застосувати відносно малолітнього ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд законного представника матері ОСОБА_6 ..

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Витрати пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи в сумі 980.00 грн., відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, підлягають відшкодуванню законним представником малолітнього ОСОБА_6 ..

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 22, 97, 105 КК України, ст.ст. 292, 392, 395, 497-501 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури про застосування до малолітнього, примусових заходів виховного характеру, у кримінальному провадженні № 0000153 внесеному 22.09.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно ОСОБА_4 , за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, задовольнити.

Застосувати відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнська Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого, примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_6 , строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати пов`язані з проведенням судово-товарознавчої експертизи в сумі 980.00 (дев`ятсот вісімдесят) гривень 00 коп..

Речові докази: картонна коробка від мобільного телефону «Redmi Note 7» та мобільний телефон марки «Redmi Note 7» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , які знаходяться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_9 - залишити потерпілій.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_1