КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/2281/19 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4578/2021
Категорія: ст. 331 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в. Києві,

проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто по 31 грудня 2021 року включно.

Таке рішення суд обґрунтував тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ст. 177 КПК України та виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 02 листопада 2021 року та постановити нову про зміну запобіжного заходу, а у разі відмови у цьому - визначити розмір застави, оскільки за інкримінованим йому злочином відсутнє застосування насильства і потерпіла сторона до нього не має претензій.

Обґрунтовуючи свої вимоги, обвинувачений посилається на те, що суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, в порушення вимог ч. 2 ст. 177 КПК України не врахував, що прокурор не довів у суді існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, суд не надав оцінки доказам у справі, хоча сторона захисту зазначала про відсутність допустимих доказів у кримінальному провадженні та повідомила про факти фальсифікації процесуальних документів. Зокрема, звертає увагу на те, що кримінальне провадження здійснювалося не уповноваженими на це особами, тому всі докази є недопустимими, а підозра оголошена йому з істотним порушенням права на захист, у відсутність захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого про наявність достатніх підстав для зміни йому запобіжного заходу на менш суворий або застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави є непереконливими.

З матеріалів провадження за апеляційною скаргою вбачається, що Дніпровським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Суд першої інстанції, поставивши в судовому засіданні на обговорення питання доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та заслухавши з цього приводу позиції сторони обвинувачення і сторони захисту, вважав, що продовжують існувати ризики переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового провадження, тому продовжив ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Перевіряючи твердження обвинуваченого про відсутність обґрунтованої підозри, порушення процесуальної процедури її вручення, а так само щодо недопустимості доказів у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Враховуючи, що КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, колегія суддів застосовує практику ЄСПЛ з цього питання. З огляду на висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що пред`явлене, зокрема ОСОБА_7 обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений може бути причетний до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, а питання щодо доведення або не доведення винуватості у його вчиненні не може бути предметом дослідження суду апеляційної інстанції, зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення. З цих же підстав колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам обвинуваченого про недопустимість доказів, наданих стороною обвинувачення. Не вправі давати таку оцінку доказам і суд першої інстанції, оскільки це виходить за межі його повноважень під час судового розгляду, в ході якого докази досліджуються, а оцінка їм може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи обвинуваченого про те, що прокурор не довів існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, колегія суддів визнає безпідставними.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа «Панченко проти Росії»).

Обґрунтовуючи свій висновок щодо доцільності продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, з огляду на стадію судового розгляду суд першої інстанції врахував характер висунутого йому обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.
Взяв до уваги суд і всі дані про особу обвинуваченого, а також відомості про те, що він раніше ухилявся від явки до суду, тому оголошувався його розшук і в цей проміжок часу ОСОБА_7 було висунуто обвинувачення у вчиненні іншого кримінального правопорушення та обвинувальний акт направлено до суду. Крім того, як зазначив суд в ухвалі, в Подільському районному суді м. Києві на розгляді перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України.
Зважаючи на такі обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обвинувачений може переховуватися від суду та продовжити злочинну діяльність і такі ризики за відсутності достатніх стримуючих факторів не зменшилися.
З огляду на те, що всі свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитувалися, з великою ймовірністю також існує ризик незаконного впливу на них.

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції про те, що застосування менш суворішого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії, є обґрунтованими та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Що стосується прохання обвинуваченого в апеляційній скарзі про визначення розміру застави, то воно також не підлягає задоволенню.

З огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, тобто особливо тяжкого злочину проти власності, який поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої особи, в даному випадку судом першої інстанції обґрунтовано, виходячи з вимог п. 1 ст. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначався.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на менш суворий, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегією суддів не встановлено. Отже апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто по 31 грудня 2021 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3