ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/9841/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2544/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне знищення або пошкодження майна працівника правоохоронного органу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 червня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю РФ, українцю, громадянину України, з вищою освітою, який офіційно не працює, не зареєстрований , мешкає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимий ,
який органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 28 ч. 2 ст. 347 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20.08.2021 року включно.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що ризики переховування обвинувачених від суду, незаконного впливу на потерпілих і свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, які існували на час обрання обвинуваченим запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати. При цьому судом враховано, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, довгий час офіційно не працевлаштовані, не мають законних джерел доходу. Крім того, стовно ОСОБА_6 в Червонозаводському районному суді м. Харкова перебуває кримінальне провадження за ч. 2 ст. 296 КК України. Стосовно ОСОБА_8 у Жовтневому районному суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження за п.п 3,4,6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146 КК України.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу про продовження строку тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт із забороною залишати місце свого проживання в період часу з 21-00 год. до 06-00 год. або визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Захисник вказує на недоведеність ризиків прокурором, а також відсутність їх обґрунтування судом першої інстанції.
Так, щодо ризику переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, то під час звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 у зв`язку зі сплатою застави, останній довів свою належну процесуальну поведінку, здав паспорт для виїзду за кордон до органів досудового розслідування, повідомив слідчого про своє місце знаходження, після скасування застави самостійно повернувся до СІЗО.

Щодо ризику впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків, то у сторони обвинувачення також відсутні вагомі докази, за час досудового розслідування не було жодної скарги на тиск з боку учасників, особливо після того як ОСОБА_6 був звільнений у зв`язку зі сплатою застави.

Щодо ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, то обвинувачений ОСОБА_6 має міцні родинні зв`язки , у нього є рідна сестра, батьки та дядько. Також ОСОБА_6 раніше не судимий. Варто взяти до уваги , що його рідний дядько сплатив встановлений судом розмір застави та гарантував останньому працевлаштування на своєму підприємстві, що тільки підтверджує міцність родинних зв`язків.

Крім того, 22.05.2021 року ОСОБА_6 було госпіталізовано до лікарні до нейрохірургічного відділення з діагнозом черепно-мозкова травма. А 25.05.2021 року ОСОБА_6 виписаний з лікарні в зв`язку із поміщенням його до СІЗО, у виписці йому було рекомендовано продовжити лікування. Наразі, не зрозуміло чи надається йому належна медична допомога. Суд зазначене питання не з`ясував, запит до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» не направив.

Саме лише посилання прокурора на тяжкість покарання не є достатньою підставою для продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
До початку апеляційного розгляду від захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 надійшла відмова від поданої апеляційної скарги.

У судове засідання учасники судового провадження не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання про слухання апеляційної скарги за його відсутності та про задоволення апеляційної скарги. Від прокурора та обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_8 не надходилоклопотань про розгляд даної справи з їх участю.
Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки судовий розгляд справи не розпочато по суті, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, які поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.

Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за найтяжчий з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від шести до п`ятнадцяти років, що в сукупності вказує на підвищену суспільну небезпеку як самих діянь, так і особи обвинуваченого.

До того ж, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, в провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, що додатково свідчить про можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Між тим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, даних про особу обвинуваченого, який не працює, не має законного джерела доходу, не має реєстрації місця проживання, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинувачений може впливати на потерпілих та свідків, оскільки існує певна ймовірність того, що ОСОБА_6 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_6 має міцні родинні зв`язки , у нього є рідна сестра, батьки та дядько, раніше не судимий, на думку колегії суддів недостатньо свідчать про можливість належного виконання процесуальних обов`язків покладених на обвинуваченого, у тому числі щодо забезпечення його явки до суду та правоохоронних органів, оскільки зазначені обставини існували на час вчинення злочинів, які йому інкримінуються, та не стали для нього стримуючим фактором, а тому не можуть бути достатніми для спростування наявності ризику переховування його від правосуддя.
Посилання захисника обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу у зв`язку з погіршенням стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 є необґрунтованими.

Оскільки, як в судовому засіданні у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, зокрема за станом здоров`я, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому.

Також колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 червня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -