Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2021 року
м. Київ
справа № 316/667/18

провадження № 51-4974 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 травня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 серпня 2020 року щодо нього,
встановив:
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 травня 2020 року відмовлено у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення процесуального строку в рамках розгляду клопотання останнього про перегляд ухвали Запорізького обласного суду від 16 червня 2000 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 серпня 2020 року ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 травня 2020 року залишено без змін.
Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 лютого 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 від 1 лютого 2021 року на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 травня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 серпня 2020 року щодо нього на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки з касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 та копій судових рішень не вбачалось підстав для задоволення його касаційної скарги.

Відповідно до положень статей 424, 425 КПК України процесуальним законом не передбачено можливості повторного оскарження в касаційному порядку особою судових рішень, які вже були предметом перегляду суду касаційної інстанції за касаційною скаргою цієї особи. Конституційний Суд України Рішенням від 11 березня 2010 року № 8-рп/2010 встановив, що визначення в положенні п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України як однієї з основних засад судочинства «забезпечення … касаційного оскарження рішення суду» у системному зв`язку з положеннями ч.1 ст. 8, ст. 125 Основного Закону означає лише одноразове касаційне оскарження та перегляд рішення суду.
Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 6 квітня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за повторною касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 від 8 березня 2021 року на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 травня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 серпня 2020 року щодо нього, яка аналогічна за змістом його первинній касаційній скарзі.

19 квітня 2021 року засуджений ОСОБА_4 втретє надіслав касаційну скаргу, аналогічну за змістом його попереднім касаційним скаргам, на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 травня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 серпня 2020 року щодо нього, за результатом розгляду якої ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 квітня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Наявність постановлених рішень Верховного Суду виключає можливість повторного розгляду цим судом нової касаційної скарги, поданої тією ж особою на ті самі судові рішення з тих самих підстав.
Однак, 11 травня 2021 року засуджений ОСОБА_4 вкотре надіслав касаційну скаргу на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 травня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 серпня 2020 року щодо нього, аналогічну за змістом його попереднім касаційним скаргам, за наслідками розгляду яких суд касаційної інстанції 12 лютого 2021 року, 6 квітня 2021 року та 28 квітня 2021 року постановив ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, а тому підстав для задоволення та повторного перегляду цієї скарги немає.

Посилання засудженого ОСОБА_4 на ст. 429 КПК України як на підставу повторного звернення до суду касаційної інстанції у межах строку на касаційне оскарження, на думку колегії суддів, не ґрунтується на вимогах закону, адже вказана правова норма стосується лише касаційних скарг, щодо яких було постановлено ухвалу про залишення без руху або повернення.
Окрім того, колегія суддів Верховного Суду повторно зауважує, що вона погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції про те, що посилання засудженого ОСОБА_4 на постанову Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 4 листопада 2019 року, як на підставу для поновлення процесуального строку в рамках розгляду його клопотання про перегляд ухвали Запорізького обласного суду від 16 червня 2000 року за нововиявленими обставинами, є безпідставними, оскільки в своєму рішенні Верховний Суд лише дійшов висновку, що питання щодо права на захист підсудного має розглядатись під час кримінального провадження за правилами кримінального, а не цивільного судочинства, зазначивши, що заявник має право звернутися до суду в порядку кримінального судочинства не із заявою про встановлення факту, а з вимогою про перегляд судового рішення у звязку з порушенням його права на захист. У своєму рішенні Верховний Суд не робив висновків щодо законності чи незаконності вищевказаної ухвали Запорізького обласного суду від 16 червня 2000 року, а висновки засудженого про протилежне суперечать змісту самої постанови Верховного Суду.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного суду погоджується з рішенням суду першої інстанції, що обставини, які зазначені ОСОБА_4 як нововиявлені не є такими, оскільки не відповідають переліку, наведеному в ч. 2 ст. 459 КПК України, який є вичерпним.
Враховуючи викладене і керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 травня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 серпня 2020 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3