В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002395 за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.02.2021 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Безводня Миколаївського району, Миколаївської області, громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7
обвинувачений: ОСОБА_6
захисник: ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, в іншій частині вирок залишити без зміни.

_____________________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/389/21 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_9
категорія ст.286 ч.1 КК України доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.02.2021р. ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає скасуванню, оскільки Законом України в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набув чинності 01.07.2020р., внесено зміни, відповідно до яких у санкції ч.1 ст.286 КК України передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Наголошує, що не застосувавши обов`язкове додаткове покарання, визначене санкцією вказаної статті, суд допустив неправильне застосування вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Узагальнені доводи інших учасників провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_6 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вирок суду залишити без змін.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
17.07.2020 року близько 07:05 годин, ОСОБА_11 , керував технічно справним автомоблем «MERCEDESBENZ VITO», реєстрацйний номер НОМЕР_1 , рухався у cвітлий час доби по проїжджій частини вулиці Великої Морської, зi сторони вулиці Бузький Бульвар, в напрямку вулиці Нікольської, в місті Миколаєві.

Рухаючись у обраному напрямку, водій ОСОБА_12 , при проїзді в районі будинку №13, по вулиці Великій Морській, грубо порушив вимоги пп. 2.3 «б»; 12.3; 18.4; Правил дорожнього руху України, а саме: при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» ПДР України, перед яким в крайній правій смузі для руху зупинився легковий автомобіль, надаючи перевагу в pyci пішоходам, проявив особисту неуважність та недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її змінам, хоча зобов`язаний був постійно її контролювати i мав таку можливість, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості аж до повної зупинки керованого ним автомобіля, не переконався, що на пішохідному переході відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух у обраному ним напрямку, внаслідок чого допустив контактування передньою правою частиною кузова автомобля з пішоходом ОСОБА_10 , який рухався по пішохідному переході з права наліво, відносно напрямку його руху.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового фрагментарного перелому верхньої треті лівої плечової кістки зi зміщенням уламків та ротацією голівки плечової кістки, закритого внутршньо-суглобового багатоуламкового перелому верхньої треті обох кісток лівої голівки зі зміщенням уламків, рани лівого ліктьового суглобу, яка згідно висновку судово-медичної експертизи, відносится до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок суду законним та обгрунтованим, а апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, які викладені у вироку, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України судом встановлені правильно на підставі досліджених в судовому засіданні доказів і апелянтом не оспорюються.
Враховуючи визначені ст. 404 ч.1 КПК України межі перегляду судом апеляційної інстанції, вирок в цій частині не переглядається.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора відносно того, що суд при ухваленні оскаржуваного вироку безпідставно не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними, то вони є слушними.
Згідно зі ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обгрунтованим та вмотивованим.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
З резолютивної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 основне покарання, не призначивши додаткове.

Матеріали провадження свідчать про те, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_6 17.07.2020р.
Законом України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року, який набув чинність 01.07.2020 року, внесено зміни, згідно яких у санкції ч.1 ст.286 КК України передбачено безальтернативне (обов`язкове) додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Так, суд першої інстанції безпідставно не призначив обвинуваченому ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України, отже допустив неправильне застосування вимог закону України про кримінальну відповідальність.
За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність тягне за собою скасування вироку. Так, оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення ОСОБА_6 покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок відповідно до ст. 420 КПК України скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням нового вироку.
При призначенні ОСОБА_6 покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами суд враховує те, що робота обвинуваченого пов`язана із керуванням транспортними засобами.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 - задовольнити.
Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.02.2021р. відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок.
Призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік .
В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: