Номер провадження: 11-сс/813/1930/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 14.11.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працюючого, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а проживає за адресою: АДРЕСА_2 , неодноразово судимого, 28.04.2017 обвинувальний акт відносно якого направлений до Суворовського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України,
підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.186 КК України у кримінальному провадженні №0001529, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.11.2019 року,

установив:
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 14.11.2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Одеськрї місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.12.2019 року з визначенням розміру застави у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 153680 (сто п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні злочину та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Окрім того, визначаючи підозрюваному заставу саме у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, слідчий суддя зазначив, що такий розмір застави, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення та особу підозрюваного, в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, у випадку її внесення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності пред`явленої підозри, захисник вважає, що ухвала безпідставна та необґрунтована.

Захисник звертає увагу на те, що слідчим суддею в оскаржуваному рішенні не зазначено ризики, передбачені ст.177 КПК України встановлені судом та якими доказами вони підтверджуються.

Також захисник зазначає, що ухвала слідчого судді не містить в собі підстав, з яких суд дійшов до висновку, що більш м`який запобіжний захід не може бути застосований до підозрюваного.

Крім того, адвокат вважає, що розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, який визначений судом, є непомірним для підозрюваного, оскільки на його утриманні перебувають цивільна дружина, діти та його мати.

Також не було приділено уваги тому, що матеріали клопотання не містять будь-яких доказів розміру майнової шкоди, у завданні якої підозрюється ОСОБА_8 , та не враховано те, що майно було повернуто потерпілому.

На підставі викладеного, захисник просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його мешкання, або у вигляді застави у розмірі 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п.5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 12.11.2019 року повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим, відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 року, заява № 42310/04 суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13.11.2007 року).

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, а саме за те, що 12.11.2019 року приблизно о 03 годині 30 хвилин він, маючи намір направлений на викрадення чужого майна, прибув до будинку АДРЕСА_3 . Перебуваючи біля вказаного будинку, ОСОБА_8 з метою реалізації свого злочинного умислу, через незачинені вхідні двері, проник до приміщення вищевказаного будинку. Знаходячись в будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_8 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи неправомірний характер своїх дій, повторно, таємно викрав майно ОСОБА_10 , а саме мобільний телефон марки «iPhone» ІМЕІ НОМЕР_1 у корпусі сірого кольору, вартістю 17200 грн. та майно ОСОБА_11 , а саме мобільний телефон марки «iPhone» ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 17798, 06 грн. Однак незаконні дії ОСОБА_8 були викриті потерпілими, після чого ОСОБА_8 усвідомлюючи, що його дії припинили носити таємний характер та переросли у відкрите викрадення майна, не відмовився від подальшого вчинення злочину, на вимоги потерпілих зупинитися не реагував та побіг з місця події з викраденим майном. Проте, довести свій злочинний умисел до кінця та розпорядитись викраденим майном на власний розсуд не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 неподалік від будинку АДРЕСА_3 .

Відомості по вказаному факту, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001529 від 12.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.186 КК України.

Не погоджуючись із доводами захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, які були б підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, колегія суддів наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Колегія суддів вважає, що в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором ризики того, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення, обумовлені тим, що: останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, який карається позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років, раніше неодноразово судимий та 28.04.2017 обвинувальний акт щодо нього направлений до Суворовського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України, офіційно не працевлаштований.

Окрім того, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 , а також те, що останньому відомі особи потерпілих та свідків, апеляційний суд вважає, що існує ризик, що він може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, які на теперішній час допитані на стадії досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, однак під впливом підозрюваного можуть змінити показання під час судового розгляду.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що ухвала слідчого судді не містить в собі підстав, з яких суд дійшов до висновку, що більш м`який запобіжний захід не може бути застосований до підозрюваного, оскільки, як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики, передбачені ст.177 КПК України та відсутнє підтвердження місця реєстрації а також дозволу на його перебування під домашнім арештом не за місцем реєстрації його проживання, з урахуванням чого слідчий суддя вважав, що на даний час більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 .

Також апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту стосовно того, що матеріали клопотання не містять будь-яких доказів розміру майнової шкоди, у завданні якої підозрюється ОСОБА_8 , та не враховано те, що майно було повернуто потерпілому, оскільки розмір завданої майнової шкоди в даному випадку не має правового значення для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Крім того майно було повернуто з причин, які не залежали від волі підозрюваного.

Таким чином, обставин передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Апеляційний суд відхиляє вимоги апеляційної скарги щодо зменшення розміру застави з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя врахував особу підозрюваного, відсутність постійного місця роботи, а також прийняв до уваги наявність ризиків можливого перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню та вважав, що у даному випадку існує сукупність обставини, які вказують на те, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного може розмір максимальної застави, визначений п.2 ч.5 ст.182 КПК України

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає, що слідчий суддя достатньою мірою врахував обставини вчинення злочину, в якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , тяжкість покарання, що загрожує останньому в разі визнання винуватим, наявні в зазначеному провадженні ризики, передбачені ст.177 КПК України, характеристику особи підозрюваного, те, що він раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, враховуючи його майновий стан, слідчий суддя правильно визначив такий розмір застави, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення іншого кримінального правопорушення, а також особу підозрюваного, відсутність у нього міцних соціальних зав`язків, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання підозрюваному ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а слідчий суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що відносно підозрюваного ОСОБА_8 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, який, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе забезпечити запобігання названим вище ризикам, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді без змін.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 14.11.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.186 КК України у кримінальному провадженні №0001529, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.11.2019 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4