Справа № 761/7935/21
Провадження № 1-кс/761/5390/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
заявника ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
слідчого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 01 грудня 2020 року у справі № 761/37851/20 (провадження № 1-кс/761/23031/2020) на автомобіль марки «Мерседес-БензАртего» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0001075, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 листопада 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
До Шевечнківського районного суду мста Києва 24 лютого 2021 року (вх.№19436 від 26.02.2021) звернувся захисник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 з клопотанням про часткове скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 01 грудня 2020 року у справі № 761/37851/20 (провадження № 1-кс/761/23031/2020) на автомобіль марки «Мерседес-БензАртего» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0001075, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 листопада 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Своє клопотання обґрунтовував тим, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01 грудня 2020 року у справі № 761/37851/20 (провадження № 1-кс/761/23031/2020) накладено арешт на вказаний автомобіль та визначено його місце зберігання на території майданчика тимчасового затримання транспортних засобів, за адресою: АДРЕСА_1 .
У той же час, автомобіль марки «Мерседес-БензАртего» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_7 , на який накладено арешт, використовує у своїй підприємницькій діяльності ОСОБА_3 , тому накладений ухвалою слідчого судді від 01 грудня 2020 року у справі № 761/37851/20 арешт, в частині визначення місця зберігання транспортного засобу, обмежує його права у користуванні вказаним автомобілем.
Враховуючи те, що у кримінальному провадженні № 0001075, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 листопада 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, вже проведені всі необхідні слідчі дії, які потребують огляду транспортного засобу, адвокат вважає, що потреба в подальшому його зберіганні на території майданчика тимчасового затримання транспортних засобів з метою забезпечення збереження речового доказу, відпала.
Вказане слугувало підставою для звернення до суду з даним клопотанням про скасування арешту.
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 та ОСОБА_3 своє клопотання підтримали, просили його задовольнити.
Слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_5 , проти скасування арешту в частині визначення місця зберігання транспортного засобу на території майданчика тимчасового затримання транспортних засобів не заперечував, оскільки всі слідчі дії відносно майна, на яке накладено арешт проведено і найближчим часом додаткові слідчі дії проводитись не будуть, а тому у застосуванні арешту в частині обмеження володільця майна у праві користування ним, відпала потреба. Відатк не заперечував в частині зняття арешту, а саме: права користування вказаного транспортного засобу.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення учасників судового процесу, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001075, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 листопада 2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2020 у справі № 761/37851/20 у кримінальному провадженні №0001075, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 листопада 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, накладено арешт на автомобіль марки «Мерседес-БензАртего» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_7 , залишивши його на території майданчика тимчасового затримання транспортних засобів, за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, як вбачається зі змісту вказаної ухвали слідчого судді, підставою для накладення арешту на вищевказане майно послугувала наявність розумних підозр вважати, що таке майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Водночас, враховуючи те, що слідчий у судовому засіданні повідомив, що всі слідчі дії відносно арештованого майна проведено і найближчим часом додаткові слідчі дії проводитись не будуть та не заперечував проти задоволення клопотання адвоката ОСОБА_4 , слідчий суддя приходить до висновку, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт автомобіля марки «Мерседес-БензАртего» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_7 , в частині визначення його місця зберігання на території майданчика тимчасового затримання транспортних засобів, відпала потреба.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот протии Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші протии Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, передбачено що, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Отже, заборона користуватися автомобілем є надмірним втручанням у права та інтереси ОСОБА_3 , яке не виправдовує потреби кримінального провадження, крім того, доводи клопотання та додані до нього матеріали не містять відомостей, які б давали підстав вважати, що користування транспортними засобами призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
У зв`язку з викладеним та зважаючи на встановленні під час розгляду клопотання обставини, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року арешт на зазначений транспортний засіб, підлягає частковому скасуванню, а клопотання заявника в цій частині - задоволенню.
Крім того, заявник просить слідчого суддю зобов`язати уповноважених осіб повернути автомобіль ОСОБА_3 , однак зазначена вимога не підлягає задоволенню, враховуючи, що таке рішення виходить за межі вимог статті 174 КПК України і наслідком виконання рішення про скасування арешту, враховуючи положення пункту четвертого частини першої статті 169 КПК України, відповідно до якого тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту.
Так, відповідно до частини третьої статті 169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.
Відтак, відсутні правові підстави для задоволення клопотання заявника в частині зобов`язання уповноважених осіб СУ ГУНП в Київській області повернути автомобіль ОСОБА_3 .
Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 170, 173-174, 309, 376, 532 Кримінальног процесуальног кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 01.12.2020 у справі № 761/37851/20 у кримінальному провадженні №0001075, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 листопада 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, - задовольнити частково.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 01.12.2020 у справі № 761/37851/20 у кримінальному провадженні №0001075, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 листопада 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, на право користування автомобілем марки «Мерседес-БензАртего» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_7 , та в частині залишення автомобіля на території майданчика тимчасового затримання транспортних засобів, за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні іншої частини вимог клопотання відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1