Справа № 200/5306/18
Провадження № 1-кс/932/806/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого слідчого відділу Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 12 січня 2021 року, -

в с т а н о в и в :
до слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_3 із скаргою на постанову старшого слідчого слідчого відділу Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 12 січня 2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000814 від 21.11.2017 року.

В обґрунтування поданої скарги зазначає, що в провадженні Шевченківського відділення Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000814 від 21.11.2017 року, де вона є потерпілою.

Постановою старшого слідчого слідчого відділу Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 12 січня 2021 року, вказане кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Скаржник вважає постанову неправомірною та такою, що винесена передчасно, без належного дослідження обставин справи, вказує, що постанова є невмотивованою, винесена з порушеннями вимог ст. 110 КПК України, слідчим закрито кримінальне провадження, оскільки будівництво за адресою: АДРЕСА_1 є самовільно збудованим, без дозвільних документів, на ділянці, яка належить територіальній громаді м. Дніпра, а тому в діях посадових осіб Дніпровської міської ради відсутній склад кримінального правопорушення, зокрема в діях щодо визначення вказаного об`єкта права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра.

В судове засідання представник скаржник не з`явився, подав заяву по розгляду скарги за його відсутності, надав додаткові письмові пояснення по суті скарги.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, причин неявки не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги.

Розгляд скарги неодноразово відкладався, оскільки орган досудового розслідування не надав матеріали закритого кримінального провадження, в подальшому було надано 11 томів з 12. Останній том провадження наданий слідчому судді лише наприкінці квітня.

Ознайомившись із доводами скарги, письмовими доповненнями до неї, дослідивши додані до скарги матеріали та матеріали закритого кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні заявником можуть бути оскаржені рішення слідчого або прокурора про закриття кримінального провадження.

Згідно ч.3ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Неявка в судове засідання слідчого чи прокурора не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно до ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В ході перевірки заяви ОСОБА_3 , яка є одною із потерпілих у кримінальному провадженні, щодо факту можливого заволодіння її майном, шахрайства, незаконних дій з арештованим майном та інших обставин, за якими здійснювалось досудове розслідування, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, що відповідає вимогам ч.2 ст.9 КПК України.

Відповідно до ст. 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Постанова слідчого, прокурора складається з вступної частини, яка повинна містити відомості про місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; резолютивної частини, яка повинна містити відомості про зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Водночас, як вбачається із оскаржуваної постанови, така не відповідає встановленим процесуальним вимогам закону.

Слідчий суддя звертає увагу, що більша частина оскаржуваної постанови складається із переліку ухвал слідчих суддів, якими зобов`язано уповноважених осіб різних органів досудового розслідування внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами осіб, в тому числі і ОСОБА_3 , натомість фактично мотивувальній частині присвячено її меншу частину, яким чином кримінальні провадженні за вказаними ухвалами слідчих суддів були об`єднані в одне провадження, і чи взагалі були об`єднаними, у постанові не відображено.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалось за фактом того, що заявники вказували, що вони є власниками об`єктів нерухомості в багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок добудованим не був та в експлуатацію не здавався, за наявними даними готовність будинку 44% .

Правомірність будівництва вказаного будинку була предметом судового розгляду.

Зокрема, в оскаржуваній постанові слідчий покликається на постанову Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 804/3987/17, якою, як вказує слідчий встановлено факт, що будівництво за адресою: АДРЕСА_1 є самовільним.

Земельна ділянка під вказаним будівництвом належить територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Рішенням Дніпровської міської ради від 11.10.2017 року №30/25 вказаний об`єкт нерухомого майна визначено об`єктом права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра, визначено балансоутримувача цього об`єкту КП «Міське управління справами».

В подальшому це рішення визнано таким, що втратило чинність, рішенням Дніпровської міської ради від 20.12.2017 року за № 47/8. Цим же рішенням вказаний об`єкт нерухомого майна визначено об`єктом права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра, визначено балансоутримувача цього об`єкту КП «Дніпровські активи».

Як вказує слідчий, фізичні особи, в тому числі ОСОБА_3 , є власниками незавершеного самовільного будівництва, будівництво розпочате із порушеннями законодавства та за відсутності дозвільних документів, а отже в діях ДМР відсутній склад кримінальних правопорушень, а власникам цього будівництва не спричинено жодних збитків.

Дійсно, у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 804/3987/17 вказано, що вищевказаний об`єкт незавершеного будівництва (самочинного будівництва) побудований на земельній ділянці, яка не відведена для такої мети забудовнику та без належних дозвільних документів.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Водночас, слідчий не покликається на жодні норми та положення Закону, який би передбачав право органу місцевого самоврядування визначати самовільно збудовані об`єкти - об`єктами комунальної власності територіальних громад.

Закон достатньо чітко врегульовує ці питання та передбачає, що такий об`єкт може бути знесений за позовом органу місцевого самоврядування, чи іншого уповноваженого на це суб`єкта та/або зобов`язано осіб, які здійснюють самовільне будівництво, привести ділянку до попереднього стану і тому подібні способи захисту від ймовірно недобросовісних забудовників.

Невідомо чи такі судові спори мали місце, однак, судячи із мотивувальної частини постанови такі судові рішення щодо об`єкта нерухомості не постановлялись.

В будь-якому випадку спірні питання щодо самовільних будівництв, за відсутності відповідних домовленостей між сторонами, вирішуються в судовому порядку.

Ч. 5 та 6 ст. 376 ЦК України передбачає, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Жодної оцінки слідчий вказаним нормам не надає, та такі залишені ним поза будь-якою увагою.

Яким чином слідчий констатує відсутність складу кримінального правопорушення без з`ясування обставин щодо існування чи навпаки відсутності судового рішення про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за власником земельної ділянки, незрозуміло.

Можливо склад кримінального правопорушення дійсно відсутній, однак ці обставини слідчим повинні бути належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а розслідування повинно бути всебічним та об`єктивним.

Окрім цього, окрему увагу варто звернути на безліч клопотань, які були подані слідчому різними учасниками, в тому числі ОСОБА_5 , які наявні в матеріалах провадження, зокрема в 12 томі провадження. Стосовно частини з них слідчим надано відповіді, що слідчі дії будуть виконані пізніше, якщо в цьому буде необхідність, а решта частина клопотань взагалі невирішена.

Слідчий зобов`язаний будь-яким чином вирішити ці клопотання, перш ніж закривати кримінальне провадження, чого останнім виконано не було.

За вказаних обставин, оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження не може вважатись обґрунтованою, та такою, що винесена слідчим внаслідок всебічного та повного дослідження обставин кримінального провадження.

Оскільки в матеріалах провадження відсутні відомості про належне вручення постанови потерпілому, слідчий суддя не вбачає підстав, які б свідчили, що останнім пропущено строк на подання даної скарги.

Керуючись ст. 24, 36, 37, п. 1,3 ч.1 ст.303, 306, 307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в :
скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого слідчого відділу Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 12 січня 2021 року - задовольнити.

Постанову старшого слідчого слідчого відділу Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 12 січня 2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000814 від 21.11.2017 року - скасувати, зобов`язавши останнього відновити досудове розслідування вказаного кримінального провадження.

Матеріали кримінального провадження повернути слідчому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1