Київський апеляційний суд
Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, без місця реєстрації на території України, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 115КК України, -
за участі:
прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 28 травня 2021 року 04 год. 00 хв.
Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Обґрунтовуючи прийнятне рішення, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи вимоги ст. 178 КПК України, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим, на даний час не допитані свідки у провадженні, а оскільки обвинувачений їх знає та йому відоме місце їх проживання, то залишається достатньо великим ризик вчинення ним впливу на них з метою зміни їх показань та таким чином можливістю полегшити своє покарання.
Як зазначив суд, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, хоча дещо і знизились, проте продовжують існувати, а враховуючи суспільну небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, суд першої інстанції прийшов до переконання, що на даний час інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не буде сприяти належній процесуальній поведінці обвинуваченого.
Щодо правильності кваліфікацій дій обвинуваченого, думки потерпілої та наявності у обвинуваченого ряду захворювань, то, як зазначив суд, всі ці обставини підлягають вирішенню судом при постановленні рішення у провадженні.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року, постановити нову, якою обвинуваченому ОСОБА_7 змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний період часу за адресою проживання батька обвинуваченого: АДРЕСА_2 .
Сторона захисту вважає, що суд першої інстанції під час розгляду питання про продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не в повному обсязі перевірив наявність та обґрунтованість підстав і мети застосування такого запобіжного заходу, не встановив конкретні обставини кримінального провадження.
Апелянт просить звернути увагу на обставини, які залишились поза увагою суду першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення, а саме: відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України; думку потерпілої, яка просила не продовжувати запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою; наявність на утриманні неповнолітнього сина; постійного місця проживання в квартирі свого батька; офіційне працевлаштування та позитивну характеристику з місця роботи; наявність ряду хронічних захворювань, що, в своїй сукупності давали суду підстави для обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Вислухавши пояснення обвинуваченого, захисника, і потерпілу, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту про скасування ухвали Солом`янського районного м. Києва від 30 березня 2021 року та зміни запобіжного заходу на домашній (нічний) арешт, думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені положеннями ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
За приписами ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 цього Кодексу.
Абзацом другим частини третьої статті 331 КПК України на суд покладено обов`язок повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу із зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.
Як вбачається з матеріалів контрольного кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, яке, відповідно до приписів ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, покарання за вчинення якого передбачено від 7 років позбавлення волі.
Суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, ґрунтовно зазначив наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого впливати на свідків, які не були ще допитані в суді першої інстанції, а оскільки обвинувачений знає та йому відоме їх місце проживання, то залишається достатньо великим ризик вчинення ним вплину на них, зміни їх показань.
Крім того, усвідомлення обвинуваченим щодо тяжкості покарання, яке може йому загрожувати, свідчить про те, що останній з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, що унеможливить розгляд провадження, встановлення реальних обставин справи та виконання правових приписів ст. 2 КПК України.
Доводи сторони захисника ОСОБА_6 про те, що прокурором не доведено, а судом не встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, наявність ризиків неправомірної поведінки обвинуваченого, а також неналежним чином оцінені дані про особу обвинуваченого- є необґрунтованим та безпідставним, оскільки судом першої інстанції рішення прийнято на підставі наявних матеріалів кримінального провадження, при повному та всебічному розгляді всіх обставин, в тому числі і доводів сторони захисту.
Щодо доводів, наведених в апеляційній скарзі про те, що у обвинуваченого на утриманні перебуває неповнолітній син; що останній має постійне місце проживання в квартирі свого батька; офіційно працевлаштований, позитивно характеризується по місцю роботи, має ряд хронічних захворювань тощо, на підтвердження чого в суді апеляційної інстанції були надані та долучені відповідні документи, то вони не спростовують існування ризиків, передбачених ст. 177 КК України, що і стало підставою для постановлення рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, а тому доводи, наведені в апеляційній скарзі, в частині відсутності складу злочину в діях ОСОБА_7 , як і умислу на вчинення вбивства потерпілої - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.
Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
За наведеним, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 177, 199, 404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 28 травня 2021 року 04 год. 00 хв. - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4