Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/1616/21
Провадження № 1-кс/758/1229/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року Подільський районний суд міста Києва у складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

представника третьої особи, яка володіє майном ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_5 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001311 від 23.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в якому просить накласти арешт на нежитлові приміщення (група приміщень літ. Б) за адресою: АДРЕСА_1 , які перебувають у володінні ОСОБА_6 та юридичної особи зареєстрованої за законодавством Великої Британії: Компанія «НКЬЮБ ЛІМІТЕД («NCUBE LIMITED»), встановивши заборону на їх використання та розпорядження.

Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування виявлено факти порушення умов будівництва та реконструкції будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (в літ. Б).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власниками приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ) є ОСОБА_6 та юридична особа, яка зареєстрована за законодавством Великої Британії: Компанія «НКЬЮБ ЛІМІТЕД» («NCUBE LIMITED»). Об`єкт поділений на наступні частини:

1. Частина об`єкту, нежитлові приміщення (групи приміщень № 8, 9, 10) в літ. Б, загальною площею: 571,4 кв.м., АДРЕСА_1 ) належить на праві власності ОСОБА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

2. Частина об`єкту, нежитлові приміщення (групи приміщень № 6, 7) в літ. Б, загальною площею: 625,7 кв.м., АДРЕСА_1 ) належить на праві власності ОСОБА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

3. Частина об`єкту, нежитлові приміщення (групи приміщень № 1, 2, 3) в літ. Б, загальною площею: 296,5 кв.м., АДРЕСА_1 ) належить на праві власності ОСОБА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

4. Частина об`єкту, нежитлові приміщення, групи приміщень № 4,5 в літ. Б, загальною площею: 376,9 кв.м., АДРЕСА_1 ) належить юридичній особі, яка зареєстрована за законодавством Великої Британії: Компанія «НКЬЮБ ЛІМІТЕД («NCUBE LIMITED») (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (крім анулювання (скасування) документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів).

В силу вимог ч. 2 ст. 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», виконання підготовчих робіт може здійснюватися на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт чи дозволу на виконання будівельних робіт.

Виконання підготовчих робіт без подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт забороняється.

Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється.

Листом від 23.12.2020 року Департамент з питань ДАБК м. Києва повідомив, що департамент не видавав та не реєстрував документів, які б надавали право на проведення підготовчих, будівельних робіт та не приймав об`єкт будівництва в експлуатацію, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, Департамент повідомив наступне: «Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду» від 13.03.2020 № 219 зупинено дію постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. № 553 «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» до початку виконання функцій та повноважень Державної інспекцією містобудування. Зважаючи на викладене, у Департаменту відсутні правові підстави для здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю».

Поряд з цим, встановлено, що будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_1 (в літ. Б) проводяться із порушенням ЗУ «Про охорону культурної спадщини», оскільки об`єкт розташований в межах центрального історичного ареалу м. Києва і Державного історико архітектурного заповідника «Стародавній Київ», що передбачає узгодження науково-проектної та/або проектної документації та отримання дозволів на проведення робіт з відповідними органами культурної спадщини.

Як вбачається з відповіді Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації): на території об`єкта за адресою: м. Київ, Контрактова площа, буд. 10 (в літ. Б) проводяться ремонтно-будівельні роботи, зокрема: проведено роботи з укріплення несучих конструкцій фасаду, демонтовано дах, вікна, тощо та ведуться роботи з будівництва частини п`ятого поверху. На території зазначеного об`єкта відсутній паспорт об`єкта будівництва. Науково-проєктна та/або проєктна документація щодо проведення робіт на об`єкті будівництва на погодження до Департаменту не надходила, дозвіл на проведення відповідних робіт не надавався.

Окрім того, згідно з звітом про технічний стан будівлі розроблений ТОВ «Медінжсервіс» фактичний знос будівлі за адресою: АДРЕСА_1 ) складає 82%, стан нежитлового будинку - аварійний.

Тому слідство вважає, що не застосування заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на зазначену вище земельну ділянку та будівлю розміщену на ній у вигляді заборони користування, розпоряджання майном може призвести до зникнення, втрати, пошкодження чи передачі майна (земельних ділянок) чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, оскільки вони є речовими доказами у кримінальному провадженні які містять сліди злочину.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з підстав, які у ньому зазначені.

Третя особа заперечувала проти клопотання прокурора у зв`язку з його необґрунтованістю. Суду пояснив, що зазначений об`єкт нерухомого майна не відноситься до об`єктів культурної спадщини, не перебуває на відповідному обліку, а також зазначив, що на об`єкті відбувалися роботи, які мають характер протиаварійних.

Вивчивши клопотання та документи додані до клопотання суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що нежитлові приміщення (група приміщень літ. Б) за адресою: АДРЕСА_1 перебувають у володінні ОСОБА_6 та юридичної особи зареєстрованої за законодавством Великої Британії: Компанія «НКЬЮБ ЛІМІТЕД» («NCUBE LIMITED»), що підтверджено матеріалами справи.

Станом на час розгляду клопотання про арешт майна в суді, до суду не надано відомостей стосовно особи до якої висунуто підозру.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, зокрема, на нерухоме майно. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 4 ст. 132 КПК України).

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ст. 84 КПК України).

Частиною 1 ст. 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. 4 статті 173 КПК України).

Крім цього, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинні бути зазначена, зокрема, достатня, належна, допустима, достовірна сукупність доказів, що майно, щодо якого здійснюється клопотання, є предметом, засобом чи знаряддям його вчинення, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого кримінального правопорушення, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Жодних документів, передбачених чинним законодавством України, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що діяльність третіх осіб, у володінні яких знаходиться майно про арешт якого клопоче прокурор, має відношення до знищення, руйнування або пошкодження об`єкта нерухомого майна, а також того, що на об`єкті здійснюється роботи з реконструкції або добудови поверху без належної документації, а не роботи, які мають характер протиаварійних, прокурором та слідчим не надані.

Суд також враховує, що нежитлове приміщення (група приміщень літ. Б) за адресою: АДРЕСА_1 , не є об`єктом культурної спадщини.

Оцінюючи в сукупності надані стороною кримінального провадження докази, беручи до уваги можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наслідки арешту майна для власника та третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є передчасним.

Зважаючи на те, що до клопотання прокурором надана недостатня кількість доказів необхідності накладення арешту, суд не вбачає достатніми та обґрунтованими підстави для задоволення даного клопотання, оскільки документи додані до клопотання не свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів, до того ж, будь-яких негативних наслідків, які можуть негативно позначитися на інтересах слідства, власника майна та інших осіб від не вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170 - 173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_5 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001311 від 23.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Порядок оскарження ухвали визначено ст. 392, 395 КПК України.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1