Справа № 349/342/21
Провадження № 11-кп/4808/227/21
Категорія ч.3 ст.296 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000019 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Пуків, Рогатинського району, Івано-Франківської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, який працює, але неофіційно, раніше судимого, останній раз 24 травня 2019 року вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області за ч.1 ст.296 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28 квітня 2020 року умовно-достроково звільнений від відбування покарання на невідбутий строк 3 місяці та 15 днів,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 ( два ) роки.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з часу фактичного затримання ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили і звернення його до виконання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив умисні дії, які виразились у хуліганстві, тобто в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому особою, раніше судимою за хуліганство, відповідальність передбачена ч. 3 ст. 296 КК України.

ОСОБА_8 , будучи судимий 24 травня 2019 року вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.296 КК України, судимість за яке не було погашено, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти громадського порядку за таких обставин.

09 лютого 2021 року приблизно о 20 год 00 хв. , ОСОБА_8 розпивав алкогольні напої у компанії своїх товаришів у приміщенні магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що розташований за адресою : АДРЕСА_2 .

В той час до вказаного торгівельного закладу зайшов ОСОБА_10 із своїм товаришем та придбавши пляшку горілки приєдналися до компанії ОСОБА_8 .

Під час спільного розпивання алкогольних напоїв, ОСОБА_8 проявляючи свою зухвалість перед оточуючими, почав безпричинно та зневажливо чіплятися до ОСОБА_11 , на що останній зробив йому зауваження і після цього вийшов з приміщення магазину, щоб покурити.

ОСОБА_8 , будучи обуреним на зауваження зроблене йому ОСОБА_11 , вийшов у слід за ним на вулицю, де вчинив з останнім словесний конфлікт, який супроводжувався взаємними образами, нецензурною лайкою та згодом переріс у шарпанину.

В подальшому, ОСОБА_8 , маючи на меті самоствердитись перед присутніми односельчанами, усвідомлюючи, що він перебуває у громадському місці - території, яка прилягає до магазину, будучи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, відверто ігноруючи встановлені у суспільстві норми і правила поведінки, діючи умисно, з особливою зухвалістю, в присутності інших осіб, зловив ОСОБА_11 обома руками за шию, після чого кинув його на землю, де розпочав боротьбу, в результаті якої завдав йому фізичного болю та тілесних ушкоджень у вигляді синців у ділянці шиї, правої верхньої кінцівки та ушкоджень в ділянках дистальниг фаланг 2,3-го пальців лівої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Присутня на місці події особа припинила хуліганські дії ОСОБА_8 та відтягнула останнього від ОСОБА_11 .

Однак, ОСОБА_8 не бажаючи припиняти свої хуліганські дії, підбіг у притул до ОСОБА_11 та діючи умисно наніс останньому не менше трьох ударів кулаком лівої руки в ділянку голови, завдавши потерпілому фізичного болю та спричинивши тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянках голови, ушкодження в ділянці лівої брови та субкон`юктивальних крововиливів обох очей, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Не погодившись з вказаним вироком суду, захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити надмірно суворий вирок та на підставі ст. 69 КК України призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, а саме, у виді 200 годин громадських робіт.

Захисник вважає призначене покарання неспівмірним із суспільною небезпекою вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, та без належного урахування особи винного і пом`якшуючих покарання обставин.

Зокрема, звертає увагу на те, що протиправна діяльність ОСОБА_8 обмежується одним незначним епізодом, який не несе особливої суспільної небезпеки, ним не заподіяно істотної шкоди потерпілому, протиправна поведінка ОСОБА_8 була спровокована самим потерпілим, що останнім і не заперечувалося та будь-яких претензій матеріального та нематеріального характеру до обвинуваченого не висловлював. При цьому, ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, та незважаючи на вчинення правопорушення на території подвір`я дозвільного закладу, самому закладу матеріальної шкоди не заподіяно та його робота не припинялася.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги, а також захисник зазначив, що не погоджуються з кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст. 296 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за його участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не заперечується правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин вчиненого правопорушення, однак ставиться питання про зміну вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до якої суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи наведене, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої апеляційної скарги і не перевіряє правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин вчиненого правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.403 КПК України до початку апеляційного розгляду особа, яка подала апеляційну скаргу, має право змінити та/або доповнити її. У такому разі суд апеляційної інстанції за клопотанням осіб, які беруть участь в апеляційному розгляді, надає їм час, необхідний для вивчення зміненої апеляційної скарги і подання заперечень на неї.

Колегія суддів звертає увагу на те, що захисник ОСОБА_9 не скористався вищевказаним правом та не подав зміни та/або доповнення до апеляційної скарги. Проте, під час апеляційного розгляду звернув увагу суду на те, що суд першої інстанції надав неправильну кваліфікації діям обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 296 КК України, оскільки останній не вчиняв хуліганських дій і не порушував громадський порядок під час заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, оскільки вчинив правопорушення внаслідок конфлікту, який виник з потерпілим.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст. 296 КК України об`єктом захисту є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к визначено правові підстави для розмежування кваліфікації діяння між хуліганством та завданням умисного тілесного ушкодження.

Зокрема, вказаним рішенням визначено, що дії, які супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Колегія суддів звертає увагу на те, що головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку від злочинів щодо завдання тілесних ушкоджень особі є мотив явної неповаги до суспільства та домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання та незначність поводу для посягання на потерпілого.

Зі змісту обвинувачення, яке визнано судом першої інстанції доведеним вбачається, що ініціатором конфлікту з потерпілим ОСОБА_11 став саме обвинувачений ОСОБА_8 , який проявляючи свою зухвалість перед оточуючими, почав безпричинно та зневажливо чіплятися до потерпілого, на що останній зробив йому зауваження і після цього вийшов з приміщення магазину. Однак, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи обуреним на зауваження, зроблене йому ОСОБА_11 , вийшов у слід за ним на вулицю, де вчинив з останнім словесний конфлікт, який супроводжувався взаємними образами, нецензурною лайкою та згодом переріс у шарпанину.

Судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, відверто ігноруючи встановлені у суспільстві норми і правила поведінки, діючи умисно, з особливою зухвалістю, в присутності інших осіб, зловив ОСОБА_11 обома руками за шию, після чого кинув його на землю, де розпочав боротьбу, в результаті якої завдав йому фізичного болю та тілесних ушкоджень у вигляді синців у ділянці шиї, правої верхньої кінцівки та ушкоджень в ділянках дистальниг фаланг 2,3-го пальців лівої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином,зі змісту встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що конфлікт з потерпілим було спровоковано саме обвинуваченим ОСОБА_8 , як зухвалий виклик соціальному оточенню, з використанням незначного приводу та з мотиву явної неповаги до суспільства та домінування у свідомості винного саме такого внутрішнього спонукання.

Про незначність приводу для здійснення хуліганських дій свідчить відсутність в матеріалах справи даних, які дозволяють встановити наявність між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим тривалих конфліктних відносин та особистої неприязні.

Про наявність, мотиву, який був спрямований на порушення громадського порядку свідчать дії обвинуваченого ОСОБА_8 , вчинені ним після намагання припинити правопорушення іншими сторонніми особами, які стали випадковими свідками порушення обвинуваченим громадського порядку та побиття потерпілого у громадському місці.

Зокрема, судом першої інстанції було встановлено, що присутня на місці події особа припинила хуліганські дії ОСОБА_8 та відтягнула останнього від потерпілого ОСОБА_11 , однак обвинувачений, не бажаючи припиняти свої хуліганські дії, підбіг у притул до ОСОБА_11 та діючи умисно наніс останньому не менше трьох ударів кулаком лівої руки в ділянку голови, завдавши потерпілому фізичного болю та спричинивши тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянках голови, ушкодження в ділянці лівої брови та субкон`юктивальних крововиливів обох очей, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Колегія суддів також звертає увагу на особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності та схильний до вчинення правопорушень, які пов`язані із застосуванням насильства, що свідчить про його зневагу загальними правилами поведінки у громадському суспільстві.

Колегія суддів звертає увагу на те, що проявами особливої зухвалості під час вчинення хуліганських дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Таким чином, враховуючи, що підставою для прилюдного побиття потерпілого у громадському місці обвинуваченим ОСОБА_8 був незначний привід, який виник внаслідок конфлікту, спровокованого самим обвинуваченим як зухвалий виклик соціальному оточенню, а злочинні хуліганські дії обвинуваченого продовжувались навіть після намагання припинити їх сторонніми громадянами, які стали випадковими свідками вчиненого правопорушення, колегія суддів вважає, що вчиняючи правопорушення, обвинувачений керувався саме мотивом порушення громадського порядку.

Колегія суддів вважає, що обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки неправомірної поведінки засудженого свідчать про те, що протиправні дії обвинуваченого не були зумовлені особистою неприязню до потерпілого, а були мотивовані бажанням обвинуваченого протиставити себе суспільству, продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, та супроводжувалась особливою зухвалістю у виді застосування насильства до потерпілого.

Враховуючи викладені положення кримінального процесуального закону та судової практики, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції дії обвинуваченого ОСОБА_8 були вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинені особою, раніше судимою за хуліганство.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , виконав вимоги статей 50, 65 КК України.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який неодноразово судимий за вчинення різних видів кримінальних правопорушень, злочин вчинив в період непогашеної судимості, негативно характеризується за місцем проживання, на обліку в нарколога чи психіатра не перебуває, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд першої інстанції визнав обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції також врахував висновок органу з питань пробації, згідно якого виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства, оскільки встановлено високий рівень ризику ймовірності вчинення ним повторного кримінального правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції врахував усі обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які покликається захисник обвинуваченого та визначив справедливе покарання в мінімальних межах, встановлених у санкції ч.3 ст. 296 КК України, яке є достатнім для виправлення обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

При цьому, слід врахувати і роз`яснення в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2004 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дані злочини, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дають правових підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 3 ст. 296 КК України.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги, щодо суворості призначеного покарання необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки призначене обвинуваченому покарання є справедливим, відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів, за умови реального відбування покарання та підстав для його пом`якшення колегією суддів не вбачається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, відтак апеляційні вимоги захисника обвинуваченого не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5