ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/888/21 Справа № 205/3571/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

особи, щодо якої подано клопотання

про застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000267 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2020 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
якою задоволено клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити ухвалу суду щодо ОСОБА_9 , у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, виключити посилання на спрямованість умислу, мету і мотив його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в іншій частині ухвалу залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до дослідженого судом висновку судово-психіатричної експертизи № 83 від 23.04.2020 року, ОСОБА_9 в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав і на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання, яке позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними у період інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом ОСОБА_9 на теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними та потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Посилається на те, що із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст.24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2020 року щодо ОСОБА_9 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
За встановлених в ухвалі обставин, ОСОБА_9 , 03.01.2019 року, приблизно о 07.15 годині, знаходився біля зупинки громадського транспорту, яка розташована біля буд.31 по вул.Ближній в м.Дніпро, де у нього виник словесний конфлікт з потерпілим ОСОБА_7 , під час якого у нього виник умисел на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , в той же день та час, знаходячись у зазначеному місці, стоячи навпроти ОСОБА_7 обличчям до нього, діючи умисно, наніс останньому приблизно п`ять ударів кулаками правої та лівої руки по різним частинам обличчя, а коли потерпілий, намагаючись захиститися від ударів, виставив руки перед обличчям, наніс ще три удари кулаками обох рук по руках ОСОБА_7 , від яких останній впав на землю, вкриту снігом та льодом. Продовжуючи вчиняти суспільно-небезпечне діяння, ОСОБА_9 , в той момент, коли потерпілий ОСОБА_7 лежав на землі, наніс останньому приблизно вісім ударів ногами по тулубу, в результаті чого потерпілому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-шкіряного крововиливу в лобно-скроневій області ліворуч з переходом на проекцію виличної дуги ліворуч, забійної рани в проекції нижньої щелепи ліворуч ближче до підборіддя, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги, особу, щодо якої подано клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, його захисника та потерпілого, які не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно із ст. 404 КПК України, ухвала суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність заслуговують на увагу.
Згідно із ч. 1 ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що:
1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності;
2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.
Відповідно до ухвали суд першої інстанції встановив, що своїми умисними діями, ОСОБА_9 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 легке тілесне ушкодження, тобто вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Також судом першої інстанції було досліджено висновок судово-психіатричної експертизи № 83 від 23.04.2020 року, та встановлено, що ОСОБА_9 у період вчинення інкримінованого йому діяння та на цей час страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії параноїчної. Вказане хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_9 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період інкримінованого йому діяння.
Виходячи із положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.
Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки, зокрема, при вчиненні крадіжки винний усвідомлює, що він порушує право власності, таємно викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди.
Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності), а бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.
Отже, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.
Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином, а мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.
Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини, при цьому прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.
Тому із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
ОСОБА_9 , перебуваючи у стані неосудності, не міг усвідомлювати суб`єктивну сторону вчинюваного ним суспільно небезпечного діяння, що свідчить про відсутність мати умисел, мету та мотив, які відповідно до ст. 505 КПК України в цьому випадку встановленню не підлягають, однак судом першої інстанції було встановлено, що дії ОСОБА_9 були умисними, у зв`язку з чим суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи те, що судом було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду підлягає зміні, оскільки не погіршується становище особи, а апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню, оскільки судом не було встановлено мету та мотив дій ОСОБА_9 .
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2020 року задовольнити частково
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2020 року, якою до ОСОБА_9 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом змінити, виключити із мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу дій ОСОБА_9 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
В решті ухвалу залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4