Ухвала
Іменем України
17 березня 2021 року

м. Київ
справа №204/6140/20

провадження № 51-6364 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року,

встановив:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня

2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року захиснику засудженого повернуто його апеляційну скаргу на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року в зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження.
Зі змісту касаційної скарги захисника вбачається, що він не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Ухвалою Верховного Суду від 05 січня 2021 року касаційну скаргу захисника залишено без руху з наданням йому п`ятнадцятиденного строку для усунення недоліків з дня її отримання.
Так, в цій ухвалі вказано, що захисник допустив неузгодженість своєї позиції, оскільки не визначився з предметом оскарження.
Зокрема, у касаційній скарзі захисник просив скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, однак в прохальній частині цієї скарги ставив вимогу про скасування лише ухвали суду першої інстанції від 29 вересня 2020 року.
Крім того, зміст касаційної скарги захисника зводився до того, що судами не було повною мірою досліджено усі обставини справи, без врахування положень статті 438 КПК, якими передбачено підставидля скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції.
До того ж, касаційну скаргу захисника адресовано до Верховного Суду України, тоді як відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
При цьому, всупереч вимогам частини 3 і 5 статті 427 КПК захисник не долучив до касаційної скарги копії оскаржуваних судових рішень та не зазначив у цій скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
В ухвалі, якою залишено без руху касаційну скаргу захисника, йому роз`яснювалися вимоги статті 427 КПК, відповідно до якої у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувались зі статтею 436 КПК.
При цьому захиснику в резолютивній частині цієї ухвали визначено строк на усунення недоліків та роз`яснено порядок їх виконання.
В межах встановленого строку на усунення недоліків захисник на виконання ухвали касаційного суду від 05 січня 2021 року направив до Верховного Суду повторну касаційну скаргу.
Проте захисник знову не дотримався вимог статті 427 КПК та не врахував усіх вказівок суду касаційної інстанції.
Зокрема, у цій касаційній скарзі захисник повторно допустив неузгодженість своєї позиції, оскільки не визначився з предметом оскарження.
Так, як убачається з прохальної частини касаційної скарги, захисник хоча і просить скасувати ухвалу апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, проте зміст його касаційної скарги зводиться до незаконності ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року.

При цьому, захисник повторно не звернув увагу на положення частини 2 статті 424 КПК відповідно до яких ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Тобто,предметом розгляду касаційної скарги захисника може бути лише ухвала апеляційного суду, якою повернуто його апеляційну скаргу, а не вказане рішення суду першої інстанції від 29 вересня 2020 року.

При цьому, захисник повторно не наводить належних обґрунтувань щодо незаконності та необґрунтованості ухвали суду апеляційної інстанції про повернення його апеляційної скарги та не зазначає яких саме помилок допущено судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваного рішення.
Також, у прохальній частині касаційної скарги захисник ставить вимогу до касаційного суду про поновлення йому строку на апеляційне оскарження ухвали районного суду від 29 вересня 2020 року, однак така вимога суперечить повноваженням суду касаційної інстанції та вимогам статті 436 КПК.

До того ж, захисник знову всупереч вимогам частини 5 статті 427 КПК не долучив до повторної касаційної скарги копії оскаржуваного судового рішення.
Отже, захисник не усунув недоліки, на які йому вказувалося в ухвалі касаційного суду, а відтак його касаційна скарга підлягає поверненню.
Водночас, звертаємо увагу захисника на те, що відповідно до положення частини 4 статті 429 КПК залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 1 частини 3 статті 429 КПК, Суд
постановив:

Повернути захиснику засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 йогокасаційну скаргу на ухвалу Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3