ОКРЕМА ДУМКА СУДДІ ОСОБА_1
Постановою від 25 травня 2021 року колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду задоволено частково касаційні скарги засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 .
Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 червня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 26 червня 2020 року змінено, виключено з мотивувальних частин цих судових рішень посилання на протокол огляду місця події від 22.12.2017 у частині огляду автомобіля «Ауді А-6», зареєстрованого за ОСОБА_2 , та протокол слідчого експерименту від 23.12.2017 за участю підозрюваного ОСОБА_2 як на докази у кримінальному провадженні.
Я не погоджуюсь з рішенням колегії суддів щодо виключення з судових рішень стосовно ОСОБА_2 посилання як на доказ на протокол огляду місця події від 22.12.2017 року в частині огляду автомобіля «Ауді А-6» та висловлюю з цього приводу окрему думку, мотивуючи її таким.
Суд першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, врахував протокол огляду місця події від 22.12.2017 р.
Як убачається з цього протоколу, об`єктом огляду було приміщення станції технічного обслуговування (СТО) у м. Дрогобичі Львівської області.
Під час огляду в одному з боксів СТО був виявлений автомобіль «Фіат Дукато», належний ОСОБА_4 .
Через розбите скло заднього вікна слідчий виявив наявність, зокрема, декількох десятків господарських мішків, заповнених лущеними горіхами, які в подальшому він вилучив та визнав речовими доказами.
За змістом протоколу також був оглянутий автомобіль «Ауді А-6», зареєстрований за ОСОБА_2 . Цей автомобіль знаходився на вулиці за межами СТО.
Колегія суддів обґрунтовано визнала, що огляд автомобіля «Ауді А-6» був проведений з грубим порушенням вимог КПК України, оскільки мав місце фактично обшук, який здійснювався без ухвали слідчого судді та за відсутності підстав невідкладності.
Я зі змістом такого рішення цілком погоджуюсь.
Проте я не погоджуюсь з тим, що суд касаційної інстанції виключив лише частину доказу, зазначивши про відповідність вимогам КПК України протоколу огляду місця події в іншій частині.
Таким рішенням, на мою думку, суд касаційної інстанції допустив суперечності, визнавши один і той же доказ допустимим та водночас недопустимим.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Частина третя передбачає, що слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, подія злочину відбулася 22.12.2017 о 01.00 у с. Шумина Старосамбірського району Львівської області.
Огляд СТО відбувався у м. Дрогобичі Львівської області 22.12.2017 о 22.26.
Жодної події кримінального правопорушення на території СТО не відбулось.
В цій ситуації в органу досудового розслідування не було підстав, передбачених ч. 3 ст. 233 КПК України, для проведення фактичного невідкладного обшуку у володінні осіб без дозволу слідчого судді.
Наявність добровільної згоди власника, на яку міститься посилання в судових рішеннях, в розумінні ч. 1 ст. 233 КПК України давало органу досудового розслідування лише на проникнення.
Проте така добровільна згода не поширюється на пошук речей та їхнє вилучення.
У даному кримінальному провадженні протокол огляду місця події (СТО) є цілісним (за формою) доказом.
Згідно зі ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
З огляду на викладене я вважаю, що в даному кримінальному провадженні огляд місця події, а саме, СТО, загалом відбувся з порушенням КПК України, тому протокол огляду місця події в цілому є недопустимим доказом.
Виходячи з цього, колегія суддів мала би скасувати судові рішення стосовно ОСОБА_2 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Суддя ОСОБА_5