ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1475/21 Справа № 204/6302/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001277 від 21 липня 2018 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року, ухвалений щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Дніпропетровську, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого;
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпропетровську, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_9 ,
прокурора ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено остаточне покарання, із врахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим в вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Окрім того, судом вирішено цивільні позови, питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, разом з невстановленими в ході досудового розслідування особами, з корисливих мотивів, реалізуючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, 21.07.2018 року у період часу з 04 години 49 хвилин до 04 години 55 хвилин, знаходячись біля будинку № 85 по вул. Робоча у м. Дніпро, шляхом вільного доступу, з колодязя кабельної каналізації зв`язку, таємно викрали чуже майно, а саме телефонний кабель ТПП 600х2х0,4, загальною довжиною 30 метрів, належний ПрАТ «Фарлеп-Інвест», після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, спричинивши ПрАТ «Фарлеп-Інвест» матеріальну шкоду у сумі 24 872 гривні 40 копійок, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність судового рішення, через неналежне врахування судом його особи, наявність у нього цивільної дружини, яка тяжко хвора та потребує допомоги, малолітньої дитини на утриманні, визнання вини, щирого каяття й призначення занадто суворого покарання. З огляду на це, обвинувачений просить застосувати до нього положення ст.ст. 69, 75 КК України та пом`якшити покарання.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок змінити в частині призначеного покарання та, із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, та покласти на нього обов`язки в силу ст. 76 КК України.
Обґрунтовуючи свої вимоги захисник ОСОБА_8 посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , внаслідок суворості. На переконання захисника, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_7 має на утриманні мати похилого віку, малолітню доньку, та хвору дружину, до затримання був неофіційно працевлаштований, мав постійне місце реєстрації та проживання на території м. Дніпра. До того ж, обвинувачений щиро розкаявся, визнав вину та висловив готовність відшкодувати завдану злочином шкоду. При цьому, суд безпідставно прийняв перебування обвинуваченого у розшуку, як обставину, що негативно його характеризує, тому вирок підлягає зміні в частині призначення покарання.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просила скасувати вирок щодо ОСОБА_6 .
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_5 , за згодою обвинуваченого ОСОБА_6 , відмовилася від апеляційної скарги, тому апеляційний суд не здійснює перегляд вироку за доводами скарги захисника ОСОБА_5 .
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційних скарг.
Вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , учасниками провадження не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам, а також вказані обставини не оспорюються і в апеляційних скаргах, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 внаслідок суворості, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.
Матеріалами провадження підтверджено, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, в повному обсязі відповідає наведеним вище нормам закону.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який не має позитивної соціальної характеристики, в ході судового розгляду не дотримувався належної процесуальної поведінки та перебував у розшуку.
В якості обставини, що у відповідності до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання суд визнав визнання обвинуваченим вини.
В якості обставини, що у відповідності до ст. 67 КК України, обтяжує покарання суд визнав рецидив злочинів.
Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого злочину, з його реальним відбуванням, не знайшовши підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_7 призначене у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованого злочину за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, й підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у наслідок суворості у суду не має.
Доводи скарг сторони захисту про те, що суд не в повній мірі врахував тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаявся, має постійне місце реєстрації, є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами, а щире визнання вини обвинуваченим визнано судом як обставину, що пом`якшує покарання.
Разом з цим, суд не встановив будь-яких обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Щодо наявності на утриманні у обвинуваченого малолітньої дитини та хворої дружини, то вони свого підтвердження не знайшли, оскільки, як встановлено судом обвинувачений ОСОБА_7 офіційно неодружений, а надані суду витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян та свідоцтво про народження ОСОБА_12 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , не підтверджують наявності у обвинуваченого на утриманні малолітньої дитини, оскільки батьком дитини є ОСОБА_12 .
Отже, призначене судом покарання ОСОБА_7 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, й підстав вважати його занадто суворим, як і підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69, 75 КК України, не убачається.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційні скарги слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4