Справа № 161/4355/21
Провадження № 1-кп/161/627/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 27 квітня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001374, що надійшов з Луцької місцевої прокуратури 09.03.2021 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луцька Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, неодруженого, проживає у громадському шлюбі, має двоє малолітніх дітей, не працюючого, не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 , згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області від 08.12.2010 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 450 грн щомісячно, починаючи з 05.11.2010 і до досягнення дитиною повноліття. 01.12.2015 рішенням Сокальського районного суду Львівської області змінено спосіб стягуваних аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 700 грн щомісячно, починаючи з 03.11.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 30.08.2018 змінено спосіб стягуваних аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з 08.10.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Обвинувачений ОСОБА_4 , знаючи про необхідність сплати аліментів на утримання дитини, являючись дієздатною та працездатною особою, маючи дохід з неофіційних джерел, про суму заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв та з доходів аліментів не сплачував, чим свідомо злісно ухилявся від сплати встановлених рішеннями суду аліментів на утримання дитини. Згідно інформації Другого відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) за період з вересня 2019 року по грудень 2020 року включно утворилась заборгованість по несплаті встановлених рішенням суду коштів (аліментів) в сумі 33 000 грн, тобто у розмірі, що в сукупності перевищує суму виплат за 3 місяці відповідних платежів.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.164 КК України, тобто злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КК України визнав частково. Суду дав показання, що після розірвання шлюбу з потерпілою, остання подала позов про стягнення аліментів на утримання їх спільного сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про рішення суду з приводу стягнення аліментів на утримання дитини та про необхідність сплати коштів знав та по мірі можливості - сплачував. Оскільки він досить часто хворів та продовжує хворіти, в зв`язку з чим не працював, тому об`єктивно не міг сплачувати кошти, відповідно до розміру, визначеного судовими рішеннями (про зменшення їх розміру позову не подавав), на даний час частково виплачує кошти на утримання дитини, а тому вважає, що злісного ухилення від їх виплати у його діях немає. В подальшому, по можливості, має намір виплачувати аліменти та погасити борг.

Окрім часткового визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КК України, його винуватість підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими за клопотанням учасників судового розгляду доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні дала показання, що обвинуваченим (не зважаючи на наявність у нього такої можливості) не сплачуються аліменти на утримання дитини, згідно рішення суду, в зв`язку з чим на даний час виникла заборгованість, яка за період з вересня 2019 по грудень 2020 року становить 33 000 грн. Ствердила, що обвинувачений частково сплатив аліменти (зокрема, у січні 1000 грн, у лютому 1000 грн. та у квітні 500 грн., однак, на її думку, зробив це лише у зв`язку з перебуванням даної справи у суді). Оскільки обвинуваченим тривалий час не виплачуються аліменти, відповідно до розміру, визначеного рішенням суду, не вживаються заходи щодо погашення боргу, тому просила покарати обвинуваченого суворо, згідно вимог закону.

З рішення Сокальського районного суду Львівської області від 22 вересня 2010 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - розірвано.
Згідно свідоцтва про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що батьком дитини є ОСОБА_4 .
З рішення Сокальського районного суду Львівської області від 08.12.2010 (заочного) вбачається, що ОСОБА_4 зобов`язаний щомісячно, починаючи з 05.11.2010 і до досягнення дитиною повноліття сплачувати в користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 450 грн.
Копією виконавчого листа від 12.01.2011 та постановою про відкриття виконавчого провадження від 26.01.2011 стверджується, що вищевказане рішення суду було звернене до виконання.
Згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01.12.2015 (заочного) змінено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 08.12.2010; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 700 грн щомісячно, починаючи з 03.11.2015 і до досягнення дитиною повноліття.
Копією виконавчого листа від 12.01.2016 та постановою про відкриття виконавчого провадження від 18.02.2016 стверджується, що вказане рішення суду було звернене до виконання.
Згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30.08.2018 (заочного) збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01.12.2015; стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі 2000 грн, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.
Копіями виконавчого листа від 17.10.2018 стверджується, що вищевказане рішення суду було звернене до виконання.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дала показання, що на виконанні у ІІ Відділі ДВС перебуває виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_4 , який, не зважаючи на неодноразові попередження, не сплачував та продовжує не сплачувати аліменти (хоча мав доходи про які державного виконавця не повідомляв), тому за період з вересня 2019 року по грудень 2020 року утворилась заборгованість, яка становить 33 000 грн
Вказане підтверджується розрахунком старшого державного виконавця ОСОБА_8 , згідно якого заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_4 станом на 01.02.2021 становить 71 698,49 грн.
З довідки Департаменту соціальної політики Луцької міської ради вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку в департаменті соціальної політики як одержувач державних соціальних допомог станом на 25.01.2021 не перебуває.
З повідомлення Управління охорони здоров`я Волинської облдержадміністрації від 27.01.2021 вбачається, що ОСОБА_4 звертався за екстреною медичною допомогою та за медичною допомогою в КП «Луцький центр первинної медичної допомоги №2», зокрема, 14.05.2018 (травмпункт КЗ «ЛМКЛ»; 18.06.2018; 15.05.2018 до лікаря-хірурга, призначено амбулаторне лікування; 28.11.2018 до сімейного лікаря, де призначено обстеження; з 07.05.2019 по 18.05.2019 перебував у відділенні ургентної хірургії КП «ЛМКЛ», 13.02.2020 (травмпункт), 16.01.2020 до лікаря-хірурга, призначено амбулаторне лікування, 27.01.2020 до сімейного лікаря).
Таким чином, твердження обвинуваченого про неможливість сплати аліментів через його постійне перебування на лікуванні, а також, неможливість у зв`язку з цим влаштуватись на роботу, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки періоди його перебування на лікуванні, що вказані у відповідних медичних документах не підтверджують факт його постійного перебування на лікуванні, як він зазначав у ході судового розгляду.
З довідки Луцького міського центру зайнятості №117/08/21 від 18.01.2021 вбачається, що ОСОБА_4 на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості та інших центрах зайнятості України як безробітний не перебував.
З повідомлення від 18.02.2021 та довідки №105 від 18.02.2021 ПАТ «Волиньобленерго» вбачається, що ОСОБА_4 дійсно працював у вказаному товаристві на посаді водія автотранспортних засобів з 15.02.2017 по 23.08.2017, його дохід за вказаний період склав 26916,14 грн. Із заробітної плати ОСОБА_4 не утримувались грошові кошти на користь виплати аліментів у зв`язку з відсутністю відповідних документів на списання.
З повідомлення від 18.02.2021 та довідки від 17.02.2021 ТзОВ «Луцька Картонно-паперова фабрика Україна» вбачається, що ОСОБА_9 був прийнятий на роботу з 06.12.2018 клеєваром в картонно паперовий цех ТОВ «ЛКПФ-Україна» по 09.01.2019. За час роботи отримав заробітну плату в сумі 4933,18 грн. Відрахування коштів із заробітної плати ОСОБА_4 на користь виплати заборгованості по аліментах в період його роботи не здійснювалося.
Перерахування обвинуваченим коштів зокрема, у січні 1000 грн, у лютому 1000 грн. та у квітні 500 грн., тобто лише після написання відповідної заяви потерпілої до правоохоронних органів, на думку суду, свідчить не про щире каяття та намагання частково обвинуваченим відшкодувати заборгованість, а про намагання, у такий спосіб, пом`якшити відповідальність за фактично вчинені дії.

Таким чином, судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що у його діях відсутня така ознака вчинення даного кримінального правопорушення як злісне ухилення від сплати коштів, що встановлені рішенням суду (аліментів), оскільки вони є суперечливими (суперечать дослідженим доказам у справі), не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, такі показання обвинуваченого суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за фактично вчинене ним кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що показання потерпілої ОСОБА_5 дані нею безпосередньо в судовому засіданні є послідовними, відповідають обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, показаннями свідка ОСОБА_8 , які, відповідно до ст.85, 86 КПК України, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 кваліфікуючи його дії за ст. 164 ч.1 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66, ст.67 КК України, суд не вбачає.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнаного судом зі слів - визнав частково, однак зважаючи на його позицію у цьому не розкаявся, зважаючи на його особу, який є не судимим, хоча і притягався до кримінальної відповідальності (18.10.2017 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КК України, на підставі ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію 2016 року» від 22.12.2016 звільненого від відбування покарання), вчинив кримінальне правопорушення, яке, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку, зважаючи на відсутність у нього стабільного заробітку та постійного місця роботи, в зв`язку з чим і виникла заборгованість по аліментах, враховуючи значний її розмір, а також те, що він виник внаслідок систематичної несплати ним коштів на утримання дитини, в зв`язку з чим потерпіла наполягала на суворій мірі покарання, тому суд призначає покарання в межах санкції ст.164 ч.1 КК України, у виді обмеження волі, з застосуванням ст.75 КК України.

На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.1 ст. 164 КК України та призначити покарання - 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1