ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/572/21 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 635/4835/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 12 березня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000425 від 06.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 12 березня 2021 року задоволено клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000425 від 06.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів - до 24:00 години 10.05.2021, включно.
На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затасувавши до нього за необхідності інший, більш м`який запобіжний захід.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 посилається на необґрунтованість, незаконність та невмотивованість судового рішення. Вважає, що прокурором допущені припущення з приводу наявності ризиків, передбачених ст. 177 КК України, оскільки підозрюваному строк тримання під вартою продовжувався неодноразово і за цей час ним не було вчинено жодної спроби переховуватись від органів досудового розслідування чи суду або незаконно впливати на потерпілих чи свідків у цьому провадженні. А тому, вважає твердження прокурора щодо спроб підозрюваного чинити психологічний та фізичний вплив на потерпілу ОСОБА_9 необґрунтованим припущеннями, враховуючи що до клопотання стороною обвинувачення не надано відповідних доказів щодо існування таких ризиків.
Також зазначає, що твердження прокурора про відсутність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_6 створив власну сім`ю і спільно з дружиною виховують доньку ОСОБА_10 . 2015 року народження, а під час перебування під вартою, у нього народилася друга дитина син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дружина, разом з дітьми, має постійне місце проживання в місті Краматорськ, а тому, в разі зміну запобіжного заходу на домашній арешт, ОСОБА_6 має можливість проживати разом із сім`єю у місті Краматорськ та буде належним чином виконувати свої процесуальні обов`язки. Тому, це спростовує відомості прокурора щодо відсутності міцних соціальних зв`язків та місця мешкання на підконтрольній території України. Крім того, захисник зазначає, що стороною обвинувачення не доведено того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним в клопотанні ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. А тому, вважає, що ухвала слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 12 березня 2021 року підлягає скасуванню.
В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, були належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги. Прокурором надано заяву про розгляд справи за його відсутністю у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому процесі.
За наведених вище обставин враховуючи стислі строки, регламентовані ч.2 ст.422 КПК України колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний перегляд ухвали слідчого судді за відсутністю сторін, належним чином повідомлених про час та місце проведення апеляційного розгляду, так як відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України дані обставини не є перешкодою для апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на інших учасників провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 офіційно не одружений, відомостей про утримання ним будь-яких осіб, матеріали не містять. Також відсутні відомості щодо працевлаштування ОСОБА_6 , що в свою чергу, свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного, корисливого, тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення полі строком від 3 до 6 років. Також в матеріалах судового провадження містяться відомості, що ОСОБА_6 був раніше засуджений вироком Апеляційного суду Донецької області від 25.05.2007 за ч.2 ст.15, п.п. 1,4,6,12 ч. 2 ст. 115, п. 4 ч.2 ст. 115, п.6 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357, ст.70 КК України до 14 років позбавлення волі, звільнений 18.11.2019 за відбуттям строку покарання. Після чого, на шлях виправлення не став та знов, через 8 місяців, скоїв новий тяжкий злочин, що об`єктивно свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України можливість вчинення підозрюваним іншого злочину.

Враховуючи, що на даний час потерпіла та свідки не допитані в суді, існує ймовірність незаконного впливу на них, що не виключає ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зареєстрований та проживає підозрюваний в Донецькій області, в Тельманівському районі, смт. Нова Маріївка. Враховуючи що відомостей про офіційне реєстрування шлюбу та про працевлаштування підозрюваного не надано, а отже вказане дає підстави вважати, що міцних соціальних зв`язків підозрюваний не має, що у сукупності з відомостями про минулу судимість та, враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує йому у разі визнання винуватим, свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду та ризик вчинення нового злочину.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин вчинення певних дій, які, згідно підозри, інкримінуються підозрюваному ОСОБА_6 , а саме того, що він підозрюється у таємному викраденні чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права власності окремих громадян, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з обставин кримінального провадження.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваного стосовно не доведеності ризиків, заявлених в клопотанні прокурора, з посиланням на наявність у підозрюваного дружини та малолітніх дітей на утриманні, як показника міцних соціальних зв`язків, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки, ця обставина існувала на час вчинення правопорушення і не стала стримуючим фактором для підозрюваного від противоправних дій.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання у м. Краматорськ, Донецької області, належними доказами не підтверджені і не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Крім того, згідно відомостей, які зазначив прокурор в своїй заяві про розгляд справи за його відсутністю, кримінальне провадження №0000425 від 06.08.2020 відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням його у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, 30.03.2021, із затвердженим обвинувальним актом, направлено до Люботинського міського суду Харківської області.
Отже, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо продовження існування раніше встановлених ризиків, а саме того, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, впливати на потерпілого або свідків, або вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження спростовують апеляційні доводи про недоведеність вищезазначених ризиків.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних прав та обов`язків.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ч.2 ст. 376,ст.ст. 392, 404, 405, 407 п.1 ч.3, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 12 березня 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді