Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

14 травня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_12
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Березнівського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000338 від 14 грудня 2019 року, стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 286 КК України, ?
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .Продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 червня 2021 року включно, без визначення розміру застави.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 покликається на необґрунтованість прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Зазначає, що на даний час усі свідки та потерпілі у кримінальному провадженні допитані в судовому засіданні, письмові та речові докази досліджені, а тому, на думку захисника, обвинувачений ніяким чином на свідків та потерпілих і хід судового розгляду не може впливати і до цього на них не впливав.
Вважає, що підстав для продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 відсутні, так як прокурором вкотре не надано будь-яких доказів тієї обставини, що ОСОБА_6 має наміри ухилятися від суду, впливати на свідків, продовжити свою злочинну діяльність. Прокурор не довів наявність жодного ризику, встановленого вимогами ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим, на думку захисника, наявні всі підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт в певний період доби або інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Вказує, що ОСОБА_6 , хоча і обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, однак раніше не судимий, вчинив злочин з необережності, в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння на момент ДТП не перебував, має постійне місце проживання та роботи, за якими характеризується позитивно, на вихованні має двох неповнолітніх дітей, 2008 та 2014 року народження, батьківських прав не позбавлений.
Зазначає, що згідно ухвали суду ОСОБА_6 паспорт був переданий на зберігання слідчому.
Просить скасувати ухвалу Березнівського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2021 року. Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід домашній арешт в нічний час за адресою: АДРЕСА_1 , або інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника, обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, потерпілих, представника потерпілих, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Березнівському районному суді перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000338 від 14 грудня 2019 року, стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 286 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 з тих підстав, що ризики, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, жодним чином не змінились і не зменшились, а продовжують існувати та доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України, не забезпечить можливість запобігання зазначеним ризикам, належну процесуальну поведінку обвинуваченого та проведення судового розгляду у розумні строки.
Так, як вбачається з матеріалів провадження суд першої інстанції свій висновок про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , з яким погоджується і колегія суддів, мотивував врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується останній, який відноситься до тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого, процесуальну поведінку обвинуваченого, зокрема, що порушення останнім обов`язків носять повторний та системний характер, вік обвинуваченого (не похилого віку), стан здоров`я (працездатний, тяжкими захворюваннями не страждає) та можливість обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватись від суду, не прибувати на виклики, затягуючи розгляд справи, впливати на потерпілих.
Судом також врахована зухвалість дій обвинуваченого ОСОБА_6 щодо надання суду довідок про його перебування на лікуванні, які не відповідали дійсності, що розцінено судом як небажання останнього виконувати покладені на нього кримінальним процесуальним законом обов`язків.
Крім цього, суд першої інстанції виходив і з того, що інші, альтернативні запобіжні заходи не зможуть забезпечити достатній рівень гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Не залишено без оцінки суду і позицію потерпілих та їх представника, які підтримали клопотання прокурора та наполягали на продовженні строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 .
Під час апеляційного розгляду прокурором наголошено, що стосовно ОСОБА_6 з 27 грудня 2019 року вже застосовувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби, який неодноразово продовжувався під час досудового розслідування слідчим суддею, та суддею під час судового розгляду, однак, у зв`язку з порушенням умов домашнього арешту останнім, за клопотанням сторони обвинувачення обраний ОСОБА_6 запобіжний захід 26 листопада 2020 року був змінений на тримання під вартою без визначення розміру застави. Крім того, прокурор зазначив, що обвинувачений тричі 26.06.2020, 26.10.20 та 03.11.2020 року не з`являвся на судові засідання, будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду кримінального провадження, що призвело до відкладення розгляду кримінального провадження, натомість надавши неправдиві довідки щодо його перебування на лікуванні у період з 26.10.20 по 30.10.20 та з 02.11.20 по 04.11.20. Зазначені обставини, в своїй сукупності, на думку прокурора, свідчать про зловживання обвинуваченим довірою суду, яким було застосовано до останнього досить гуманний запобіжний захід, а також про нехтування та свідоме порушення ним покладених на нього обов`язків.
Потерпіла сторона при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали суду також звернула увагу суду, що обвинувачений ОСОБА_6 не виправдав довіри суду, яким до останнього було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби та порушив умови застосованого до нього запобіжного заходу. Наполягали на продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_6 з метою належного виконання ним своїх процесуальних обов`язків та можливості звершення судового розгляду у даному кримінальному провадженні з винесенням законного і справедливого судового рішення.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги, з врахуванням долучених захисником документів на їх підтвердження щодо позитивної характеристики обвинуваченого, наявності міцних соціальних зв`язків, стану здоров`я його сестри, яка хворіє і потребує матеріальної допомоги та наявності підстав, на думку сторони захисту, для зміни застосованого запобіжного заходу на домашній арешт в певний період доби, є, на думку колегії суддів, невиправданими.
Колегія суддів вважає, що зазначені стороною захисту аргументи на користь обвинуваченого не переважають вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі, а тому менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою не здатний нівелювати заявлені реальні ризики, які продовжують існувати.
Даних, які б перешкоджали подальшому утриманню ОСОБА_6 під вартою, не встановлено.
За наведеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого переконання, що потреби судового розгляду виправдовують необхідність продовження саме обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 .
Доказів на спростування висновків суду захисником та обвинуваченим не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що будь-яких порушень вимог КПК України при постановленні судом першої інстанції оскаржуваної ухвали не вбачає, відтак підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
УхвалуБерезнівського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000338 від 14 грудня 2019 року, стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 286 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3