Справа № 357/672/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2021 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого робітником ритуальних послуг на комунальному підприємстві «Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1» в м. Узин, такого, що не має дітей, група інвалідності не встановлена, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 18.06.2012 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області за ч.1 ст.213 КК України, звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України; 05.01.2017 року Садгірським районним судом м. Чернівці за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до одного року позбавлення волі, звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на один рік шість місяців; 05.10.2017 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч.3 ст.185, ст.71, ч.5 ст.72 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 10.04.2020 по відбуттю строку покарання, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 297 КК України відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 січня 2021 року за №0000002, -

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , 15 вересня 2020 року точного часу в ході судового розгляду не встановлено, знаходячись на території «Узинського міського центрального кладовища», що знаходиться по вул. Московська в м. Узин, Білоцерківського району Київської області, маючи намір на незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, зокрема металевого столу з металевою вазою, діючи умисно, з корисливих мотивів, упевнившись у відсутності сторонніх осіб, ігноруючи моральні засади суспільства в частині поваги до померлих та місць їхнього поховання, усвідомлюючи протиправність своїх дій, підійшов до місця поховання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , звідки шляхом демонтажу металевого столу з металевою вазою, загальною вагою 30 кілограмів на загальну суму 125 гривень 10 копійок, викрав їх з місця поховання з метою подальшого продажу, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.

Отже, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.297 КК України, а саме незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, з корисливого мотиву.

Крім цього, 04 січня 2021 року, точного часу в ході судового розгляду не встановлено, знаходячись на території «Узинського міського центрального кладовища», що знаходиться по вул. Московська в м. Узин, Білоцерківського району Київської області, маючи намір на незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, зокрема алюмінієвою огорожею, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, упевнившись у відсутності сторонніх осіб, ігноруючи моральні засади суспільства в частині поваги до померлих та місць їхнього поховання, усвідомлюючи протиправність своїх дій, підійшов до місця поховання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , звідки шляхом демонтажу алюмінієвих фрагментів могильної огорожі, вагою 30 кілограмів на загальну суму 720 гривень, викрав їх з місця поховання з метою подальшого продажу, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

Отже, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.297 КК України, а саме незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, повторно, з корисливого мотиву.

Крім цього, 05 січня 2021 року, точного часу в ході судового розгляду не встановлено, знаходячись на території «Узинського міського центрального кладовища», що знаходиться по вул. Московська в м. Узин, Білоцерківського району Київської області, маючи намір на незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, зокрема огорожею з чорного металу, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, упевнившись у відсутності сторонніх осіб, ігноруючи моральні засади суспільства в частині поваги до померлих та місць їхнього поховання, усвідомлюючи протиправність своїх дій, підійшов до місця поховання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , звідки шляхом демонтажу двох металевих частин могильної огорожі навколо місця поховання, загальною вагою 55 кілограмів на загальну суму 346 гривень 50 копійок, викрав їх з місця поховання з метою подальшого продажу, чим спричинив потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на вказану суму.

Отже, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.297 КК України, а саме незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, повторно, з корисливого мотиву.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 297 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого злочину, викладеного в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 у судове засідання не з`явились, подали письмові заяви про розгляд кримінального провадження у їх відсутність, обвинувачення підтримали.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 надав пояснення, відповідно до яких 15 вересня 2020 року, перебуваючи за місцем роботи на території узинського кладовища, викопав на могилі невідомих для нього осіб металевий столик з металевою вазою, загальною вагою приблизно до 30 кг, помістив викрадене на свій велосипед, та рухаючись до пункту здачі металу, який розташований в місті Узин щоб отримати кошти, був зупинений та затриманий працівниками поліції, які вилучили викрадені речі, оформили документи та відпустили його. Після цього, вночі 04.01.2021 року перебуваючи на території того ж узинського кладовища, виламав алюмінієві фрагменти могильної огорожі, загальною вагою приблизно 30 кг, склав їх до мішка, поклав на свій велосипед та здав викрадені речі в пункті прийому металолому, який знаходиться в місті Узин, отримавши більше 500 гривень. 05 січня 2021 року, на тому ж кладовищі, відкрутивши дві частини металевої огорожі на могилі, поклав спочатку одну частину огорожі на велосипед та відвіз її до пункту прийому метала в м. Узині, за що отримав 100 гривень, потім повернувся за другою частиною, але під час руху до пункту прийому був затриманий працівниками поліції. Пояснював такі свої дії складною життєвою ситуацією, вчинював протиправні дії у зв`язку із потребую в харчуванні. Також вказав, що отримує за місцем своєї роботи заробітну плату в середньому 4000-4500 грн на місяць.

2.4. Дослідження письмових матеріалів щодо речових доказів.

До матеріалів справи надано документи, зокрема витяг з ЄРДР за № 0000002 від 08.01.2021, з кого вбачається факт реєстрації вищевказаних кримінальних правопорушень, постанова про визнання речовим доказом від 08.01.2021, згідно якої визнано речовим доказом одну секцію надмогильної огорожі розміром 2.4Х0,8 метра із металевих труб діаметром 20 мм, які пофарбовані фарбою чорного кольору та кованим візерунком у вигляді лози, грон винограду та крупних клиноподібних листків, які частково пофарбовані фарбою зеленого та чорного кольору, постанова про визнання речовим доказом від 15.01.2021, згідно якої визнано речовим доказом одну секція надмогильної огорожі розміром 1.4Х0,8 метра із металевих труб діаметром 20 мм, які пофарбовані фарбою чорного кольору та кованим візерунком у вигляді лози, грон винограду та крупних клиноподібних листків, які частково пофарбовані фарбою зеленого та чорного кольору, розписка потерпілої ОСОБА_13 від 22.01.2021, постанова про визнання речовим доказом від 16.01.2021, згідно якої визнано речовим доказом столик на одній ніжці із стільницею восьмигранної форми та вазою з сріблястого металу висотою 25 см, розписка потерпілого ОСОБА_7 від 22.01.2021, постанова про визнання речовим доказом від 20.01.2021, згідно якої визнано речовим доказом велосипед із рамою чорного кольору на передній вилці якого наявні залишки напису «Azimut», розписка обвинуваченого ОСОБА_4 від 20.01.2021.

2.4. Дослідження матеріалів, які характеризують обвинуваченого.

До матеріалів справи надано документи, які свідчать, що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, в порушенні громадського порядку та в зловживанні спиртними напоями помічений не був, скарги про порушення громадського порядку до Узинської ОТГ не надходили, працевлаштований на посаді робітника в КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» з 23.09.2020 по теперішній час, за місцем роботи зарекомендував себе добре, графіку роботи не порушував, спиртними напоями не зловживав, до роботи відносився добросовісно, скарг на його адресу не надходило, має середню освіту, на військовому обліку військовозобов`язаних не перебуває, до лікаря-нарколога за медичною допомогою не звертався, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, має місце проживання без реєстрації: АДРЕСА_1 , утриманців не має. Судом враховано, що ОСОБА_4 раніше судимий, зокрема 18.06.2012 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області за ч.1 ст.213 КК України, звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України; 05.01.2017 року Садгірським районним судом м. Чернівці за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до одного року позбавлення волі, звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на один рік шість місяців; 05.10.2017 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч.3 ст.185, ст.71, ч.5 ст.72 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 10.04.2020 по відбуттю строку покарання,.

Згідно складеної уповноваженою особою органу пробації Білоцерківського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області, досудової доповіді від 11.02.2021 року слідує, що уповноважений орган пробації вважає, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк є неможливим та може становити небезпеку для суспільства.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 297 КК України, а саме у незаконному заволодінні предметами, що знаходяться на могилі з корисливого мотиву та передбачених ч.3 ст.297 КК України, а саме у незаконному заволодінні предметами, що знаходяться на могилі, вчинених повторно з корисливого мотиву.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 винуватість визнав, у вчиненому покаявся, надавав викривальні щодо себе показання в суді, а потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 не мають до ОСОБА_4 претензій морального та матеріального характеру, оскільки не заявлено цивільних позовів.

Наведене свідчить, що обставиною, передбаченою п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставиною, передбаченою п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є рецедив злочину.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміновані протиправні діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч.3 ст. 297 КК України у виді позбавлення волі на 5 років. Строк відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання після набранням вироку законної сили.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив не позбавляти його волі, оскільки зробив належні висновки щодо своєї протиправної поведінки.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких відповідно до ст. 12 КК України, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі вироків Садгірського районного суду м. Чернівці від 05.01.2017 за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до одного року позбавлення волі, звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на один рік шість місяців та Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.10.2017 року за ч.3 ст.185, ст.71, ч.5 ст.72 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 10.04.2020.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням, передбаченого ст. 75 КК України, не встановлено, як і підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69 КК України, оскільки останній після звільнення з місць позбавлення волі, через невеликий проміжок часу повторно вчинив умисний корисливий тяжкий злочин, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та підтверджує його схильність до протиправної поведінки, доводи обвинуваченого про вчинення ним злочину у зв`язку із тяжким матеріальним становищем та необхідністю забезпечення своїх матеріальних потреб суд вважає непереконливими, оскільки обвинувачений на час вчинення злочинів був офіційно працевлаштований та отримував заробітну плату, що дозволяло йому забезпечувати своє життєві потреби.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Ураховуючи ступень тяжкості вчиненого злочину, особистість обвинуваченого, суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто при призначенні покарання у виді обмеження волі.

Суд враховує те, що обмежень передбачених частиною 3 статті 61 КК України для призначення такого виду покарання обвинуваченому в ході судового розгляду не встановлено.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

6. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 цивільні позови не заявлено.

7. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

7.1. Вирішення питання щодо запобіжного заходу та початку строку відбуття покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 будь-який захід забезпечення кримінального провадження не обирався. За таких обставин, початок строку відбуття покарання необхідно рахувати з дня фактичного затримання ОСОБА_4 після набранням вироку законної сили.

7.2. Процесуальні витрати

Процесуальниі витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

7.3. Речові докази

Як свідчать надані матеріали кримінального провадження, речовими доказами є дві секції надмогильної огорожі розміром 2.4Х0,8 та 1.4Х0,8 метра із металевих труб діаметром 20 мм, які пофарбовані фарбою чорного кольору та кованим візерунком у вигляді лози, грон винограду та крупних клиноподібних листків, частково пофарбовані фарбою зеленого та чорного кольору, які передано на відповідальне зберігання під розписку власнику ОСОБА_13 , столик на одній ніжці із стільницею восьмигранної форми та вазою з сріблястого металу висотою 25 см, які передано на відповідальне зберігання під розписку власнику ОСОБА_7 та велосипед із рамою чорного кольору на передній вилці якого наявні залишки напису «Azimut», який передано на відповідальне зберігання під розписку власнику ОСОБА_4 . Відповідно до ст. 100 КПК України вказані речові докази необхідно залишити у володінні останніх.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 297 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 рахувати з моменту фактичного затримання в порядку виконання даного вироку суду.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не обирати.

Речові докази: дві секції надмогильної огорожі розміром 2.4Х0,8 та 1.4Х0,8 метра із металевих труб діаметром 20 мм, які пофарбовані фарбою чорного кольору та кованим візерунком у вигляді лози, грон винограду та крупних клиноподібних листків, частково пофарбовані фарбою зеленого та чорного кольору, які передано на відповідальне зберігання під розписку власнику ОСОБА_13 , столик на одній ніжці із стільницею восьмигранної форми та вазою з сріблястого металу висотою 25 см, які передано на відповідальне зберігання під розписку власнику ОСОБА_7 та велосипед із рамою чорного кольору на передній вилці якого наявні залишки напису «Azimut», який передано на відповідальне зберігання під розписку власнику ОСОБА_4 залишити у володінні останніх.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1