Справа № 161/2205/21
Провадження № 1-кп/161/514/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 12 травня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 від 07.04.2020, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , громадянин України, освіта середня, неодружений, не працює, несудимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.190 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_3 за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та невстановленою досудовим розслідуванням особою, 12 лютого 2020 року, шахрайським способом, шляхом обману, умисно, з корисливих мотивів особистого незаконного збагачення, протиправно мали намір заволодіти майном ОСОБА_5 , а саме грошовими коштами останнього.

Так, ОСОБА_3 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та невстановленою досудовим розслідуванням особою, усвідомлюючи злочинність своїх дій та їх правові наслідки, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, вирішив шляхом обману незаконно заволодіти грошовими коштами незнайомої йому людини, а саме з використанням мобільного зв`язку зателефонувати випадковій особі, ввійти до неї в довіру, представившись близькою особою, після чого повідомити про неіснуючий факт потрапляння в дорожньо-транспортну пригоду, що спричинило тілесні ушкодження третій особі та стало підставою для реєстрації кримінального провадження за ст.286 КК України, та відповідно висловити прохання надати йому грошові кошти для передачі працівникам правоохоронних органів в якості неправомірної вигоди з метою закриття кримінального провадження, а також відшкодування шкоди особі, потерпілої від дорожньо-транспортної пригоди, з подальшим оберненням отриманих коштів на свою користь.

У подальшому, вищевказана невстановлена досудовим розслідуванням особа, керуючись попередньо узгодженим злочинним планом, 12 лютого 2020 року, близько 11.30год., зателефонувала на стаціонарний номер телефону НОМЕР_1 службового кабінету начальника слідчого відділу Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_5 та представилася знайомим ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_7 . В ході телефонної розмови зловмисник повідомив, що під час руху на автомобілі вчинив наїзд на пішохода, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. Після цього, невстановлена особа, змінивши голос, представилася слідчим у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , та повідомила, що зможе допомогти ОСОБА_7 з вирішенням питання про закриття кримінального провадження, зазначивши, що це можливо лише шляхом надання ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 200 тис. грн. в якості неправомірної вигоди прокурору, який є процесуальним керівником в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , та матеріальної допомоги потерпілій особі. В ході даної розмови, невстановлена досудовим розслідуванням особа, наголосила ОСОБА_5 , що питання про закриття кримінального провадження по факту заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень внаслідок наїзду на неї ОСОБА_7 , тягне за собою серйозні наслідки, які можливо полягатимуть у позбавленні волі останнього з позбавленням права керування транспортним засобом.

Таким чином, ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та невстановленою досудовим розслідуванням особою, діючи умисно та переслідуючи корисливу зацікавленість, направлену на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , повідомили останньому завідомо неправдиві відомості щодо можливого вирішення даного питання шляхом надання їм неправомірної вигоди для подальшої передачі слідчому у даному кримінальному провадженні, працівнику прокуратури, а також для передачі частини вказаних грошових коштів для потерпілої на лікування, хоча жодного наміру щодо передачі вказаним особам грошових коштів в якості неправомірної вигоди вони не мали.

ОСОБА_5 , розуміючи, що відносно нього вчиняються шахрайські дії невідомими йому особами, з метою їх викриття, погодився на такі протиправні вимоги останніх, але зазначив, що зможе надати лише 1850 доларів США, що еквівалентно на момент вчинення злочину за офіційним курсом НБУ становило 45177 гривень, оскільки сума неправомірної вигоди названа зазначеними особами для нього надто велика, на що ті погодилися.

Після цього, 12 лютого 2020 року, близько 12.30год., попередньо домовившись в ході телефонної розмови по мобільному телефону про зустріч з ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , діючи умисно, згідно погодженого плану, прибув разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, на обумовлене місце з метою отримання грошових коштів в сумі 1850 доларів США, які за попередньою домовленістю із ОСОБА_5 призначалися для передачі в якості неправомірної вигоди прокурору та матеріальної допомоги потерпілій особі. В подальшому, продовжуючи діяти згідно злочинного плану, виконуючи відведу йому роль ОСОБА_3 зобов`язаний був особисто доставити особу, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, на місце зустрічі, здійснювати візуальне спостереження та в результаті успішної передачі грошей перевезти останнього з грошовими коштами до місця призначення, а особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, в свою чергу мала отримати у ОСОБА_5 грошові кошти, з подальшим оберненням їх на свою користь. Для цього ОСОБА_3 доставивши особу, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, до будинку вказаного ОСОБА_5 зупинив свій автомобіль неподалік та вийшовши на вулицю здійснював візуальне спостереження за обстановкою на місці вчинення злочину з метою уникнення викриття їх дій сторонніми особами, однак був затриманий на місці події працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_3 , особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та невстановлена досудовим розслідуванням особа, виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, оскільки ОСОБА_3 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, були затримані працівниками Луцького ВП ГУНП у Волинській області на місці вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 інкримінується замах на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.190 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованому йому злочині визнав повністю, зазначивши, що фактичні обставини справи, які викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності, при цьому не оспорював час, місце, спосіб вчинення злочину. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Окрім повного визнання вини самим обвинуваченим, його винуватість повністю доводиться дослідженими в ході судового розгляду доказами. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, потерпілий ОСОБА_5 , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні, підтвердив факт вчинення ОСОБА_3 замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману вчиненого за попередньою змовою групою осіб та показав, що йому зателефонувала невідома особа, що представилася близьким знайомим та повідомила про факт дорожньо-транспортної пригоди за її участі, а також необхідності передачі грошових коштів представникам органів прокуратури з метою вирішення питання про уникнення нею кримінальної відповідальності та відшкодування шкоди, спричиненої потерпілим від дорожньо-транспортної пригоди. Він йому підіграв, почав ніби шукати гроші, щоб вивести шахрая на чисту воду. В момент обумовлення необхідності передачі ним грошових коштів, він усвідомлював, що відносно нього вчиняються шахрайські дії. Також, потерпілий показав, що до подальшого обумовлення з вказаною особою суми грошових коштів, необхідних для передачі, та місця зустрічі, а також залучення ним працівників Луцького відділу поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 для виявлення осіб, причетних до вчинення злочину, які в подальшому і затримали ОСОБА_3 . Наполягав на суворому покаранні.

Потерпілий ОСОБА_5 як під час досудового розслідування, зокрема і при повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення від 12.02.2020, так і в суді, послідовно розповів про обставини вчинення обвинуваченим та іншими особами злочину.
Допитаний безпосередньо в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що перебуваючи на робочу місці у Луцькому ВП ГУНП у Волинській області, в середині лютого 2020 року ОСОБА_11 покликав його так, як до ОСОБА_5 зателефонували шахраї та вимагали гроші. Він разом з ОСОБА_9 пішли за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_4 , та піднялися в квартиру на 2 поверсі. Дивилися у дверне вічко, в під`їзд зайшов невідомий в темному одязі, який розмовляв по телефону. Подзвонив у дзвінок, представився стажером з прокуратури і сказав, що потрібно віддати заяву та гроші. Після чого останній був затриманий. Вийшли на вулицю шукати іншим можливих співучасників та затримали обвинуваченого ОСОБА_3 , який тримав телефон та повідомив, що є місцевим, проживає в центрі, а зараз просто гуляє. В подальшому обвинувачений зізнався, що вони приїхали на автомобілі у місто Луцьк для вчинення шахрайських дій. Затримані особи були знайомими. Згодом підійшов ОСОБА_5 та говорив по телефону із третьою особою, яка зателефонувала до затриманого, і запитав чи забрав він гроші.

Допитаний безпосередньо в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 фактично надав покази, аналогічні показам свідка ОСОБА_10 , та показав, що 12.02.2020 був на роботі, в першій половині дня зайшов до ОСОБА_5 , який його покликав. Він розмовляв по телефону, покликав його до себе і написав на аркуші «шахраї», попросив написати свою адресу. Особа, яка телефонувала до ОСОБА_5 , надиктувала зміст заяви. ОСОБА_5 сказав бігти за адресою, він зайшов до ОСОБА_10 і попросив піти до нього додому. При затриманні обвинуваченого останній сказав, що він місцевий, живе в центрі міста, проте рукою показав на з/д вокзал. Обвинувачений повідомив, що знайомий із затриманим та вказав, що він із Полтави.

Показання вказаних потерпілого та свідків є чіткими, послідовними та дають змогу відтворити всі обставини кримінального правопорушення, які були до, на момент та після його вчинення. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що останні оговорюють обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а їхні показання повністю узгоджуються між собою та відповідають й іншим доказам у справі.

Крім цього, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину об`єктивно підтверджується також й іншими доказами у кримінальному провадженні.

Так протоколом огляду місця події від 12.02.2020, який проведено на ділянці автомобільної стоянки між будинками АДРЕСА_5 та АДРЕСА_3 , виявлено автомобіль марки «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , який було оглянуто на підставі добровільної згоди власника ОСОБА_3 . В ході проведення огляду виявлено та вилучено дві сумки, мобільний телефон марки «Iphone», паспорт на ім`я громадянина України ОСОБА_12 , куртку сірого кольору, дві шапки, записник, страховий поліс на автомобіль, мобільний телефон марки «Alcatel», куртку червоного кольору.
Протоколом затримання особи від 12.02.2020 встановлено, що у м.Луцьк по вул.Генерала Шухевича затримано ОСОБА_13 , у якого було виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 950 грн., мобільний телефон марки «Sumsung», посвідчення водія та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «ЗАЗ Ланос», сім-картку «Лайфселл», дисконтну картку БАРС, флеш-карту, банківську картку «Ощадбанк», ключі до автомобіля.
Вилучені речі під час огляду місця події та під час затримання ОСОБА_13 постановою слідчого визнані речовими доказами, оскільки вони відповідають критеріям речового доказу, визначеним ч.1 ст.98 КПК України.
Всі вилучені речі в подальшому були оглянуті слідчим, за результатами огляду складено протоколи огляду речей від 12.02.2020.
Протоколом додаткового огляду речей від 16.03.2020 оглянуто мобільний телефон марки «Samsung», який був вилучений при затриманні ОСОБА_3 , в який встановлено сім-карту оператора мобільного зв`язку «Лайфселл». Інформація, яка отримана в ході такого огляду та належним чином відображена в протоколі, в своїй сукупності вказує на спілкування обвинуваченого із ОСОБА_14 .
Протоколом дослідження інформації від 20.03.2020 підтведжується факт вчинення ОСОБА_13 злочину за попередньою змовою групою осіб.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, як це передбачено ст.94 КПК України.

Підстав для визнання недопустимих доказів, які подані стороною обвинувачення, суд не вбачає, оскільки такі докази зібрані та отримані в порядку, передбаченому КПК України, будь-яких істотних порушень прав та свобод людини при цьому не виявлено.

Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, судом не встановлено.

За таких обставин суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними протиправними діями, які виразились у замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.2 ст.190 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину (злочину середньої тяжкості), дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягається до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, має постійне місце проживання в м.Кременчук, інформації про негативну характеристику матеріали провадження не містять, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває.

На підставі викладеного, враховуючи думку потерпілого, який наполягав на суворому покаранні, а також беручи до уваги обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, а також те, що обвинувачений ухилявся від органів досудового розслідування, був оголошений в розшук, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.190 КК України у виді обмеження волі ближче до мінімальної межі.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення менш суворого покарання у виді штрафу або виправних робіт суд не вбачає, оскільки обвинувачений не працює та не має постійного джерела прибутку, а призначення покарання у виді позбавлення волі буде надто суворим.
Разом з тим, враховуючи особу винного, який повність визнав свою винуватість, є внутрішньо переміщеною особою, приймаючи до уваги наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за можливе звільнити останнього від відбування покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши при цьому мінімальний іспитовий строк, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України суд здійснює зарахування строку попереднього ув`язнення.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу необхідно залишити попередній домашній арешт, з метою запобігти ризику, передбаченому ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.190 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуття покарання з випробовуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Зарахувати ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.72 КК України, в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 12.02.2020 по 14.02.2020 включно та з 29.01.2021 по 06.05.2021 включно, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні обмеження волі.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередній домашній арешт.
Речові докази:
-сумку з одягом, одну куртку матерчату, записник, пластикову картку без сім-карти «Лайфселл», мобільний телефон «Alcatel», флеш-карту, автомобіль «ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , ключі до транспортного засобу «ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , два товарних чеки, дисконтну картку «БАРС», банківську картку «Ощадбанк», грошові кошти у сумі 950 грн., мобільний телефон «Samsung», залишити та повернути за належністю ОСОБА_3 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий