Справа № 296/1503/21
У Х В А Л А
Іменем України

25 лютого 2021 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області підполковника поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_7 , поданого в межах кримінального провадження № 0000239 від 24.04.2018 року про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним клопотанням в обґрунтування якого зазначила, що слідчим управлінням ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування, кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000239 від 24.04.2018 за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4 ст. 187 КК України.

Зокрема, ОСОБА_6 , будучи раніше засудженим за вчинення умисних корисливо-насильницьких кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч.5, 186 ч. 5, 187 ч. 4, 257, 289 ч.3, 70 ч. 1 КК України, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність.

Так, ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, маючи намір продовжити злочинну діяльність, пов`язану з протиправним заволодінням чужим майном шляхом вчинення розбійних нападів, визначивши вчинення злочинів як джерело для здобуття коштів та матеріальних благ для свого існування, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, часу та місці, вступив у злочинну змову з ОСОБА_12 та особою, обвинувальний акт відносно якої перебуває на розгляді в суді першої інстанції.

ОСОБА_6 підозрюється в умисних діях, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та із погрозою застосування такого насильства (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із проникненням у житло, особою, яка раніше вчинила розбій, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Також, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисних дій, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за попередньою змовою групою осіб, спрямованого на заволодіння майном у особливо великих розмірах, особою, яка раніше вчинила розбій та бандитизм, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Вказані обставини наразі кваліфіковані досудовим розслідуванням за ч.4 ст.187 КК України та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Старшим слідчим слідчого управління ГУНП в Житомирській області 17.12.2020 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення затримано у порядку ст.208 КПК України затримано: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, українця, громадянина України, раніше судимого 29.05.2012 Коростишівським районним судом Житомирської області за ст.ст. 185 ч.5, 186 ч. 5, 187 ч. 4, 257, 289 ч.3, 70 ч. 1 КК України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

Групою слідчих, за погодженням прокурора у кримінальному провадженні відповідно до ст.ст. 42, 276, 277, 278 КПК України, 18.12.20120 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

12.02.2021 підозрюваному оголошено про зміну раніше повідомленої підозри та про підозру у вчиненні нових кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні клопотання підтримали та просили задовольнити з підстав викладених в ньому.

Підозрюваний та адвокат в судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання. Зазначили, що підозрюваний цілодобово перебуває під домашнім арештом із електронним браслетом та немає жодних зауважень зі сторони поліції щодо порушення покладених на нього обов`язків, тому вважає безпідставним застосування більш жорсткого запобіжного заходу.

Дослідивши клопотання, долучені до нього документи, вислухавши думку прокурора, слідчого, підозрюваного, його захисника, слідчий суддя приходить до наступного.

Прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання (ч.1 ст. 200 КПК України).

Статтею 176 КПК України визначені види запобіжних заходів.

Згідно з положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016)

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Статтею 178 КПК України передбачені обставини, які враховуються при обрані запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Судом встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування, кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000239 від 24.04.2018 за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4 ст. 187 КК України.

Старшим слідчим слідчого управління ГУНП в Житомирській області 17.12.2020 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення затримано у порядку ст.208 КПК України затримано: ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, українця, громадянина України, раніше судимого 29.05.2012 Коростишівським районним судом Житомирської області за ст.ст. 185 ч.5, 186 ч. 5, 187 ч. 4, 257, 289 ч.3, 70 ч. 1 КК України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Групою слідчих, за погодженням прокурора у кримінальному провадженні відповідно до ст.ст. 42, 276, 277, 278 КПК України, 18.12.20120 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

19.12.2020 Корольовським районним судом м. Житомира підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави терміном 60 днів, тобто до 14.02.2021, без можливості внесення застави.

10.02.2021 Корольовським районним судом м. Житомира у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту , строком до 09 год. 00 хв. 11 квітня 2021 року.

12.02.2021 підозрюваному оголошено про зміну раніше повідомленої підозри та про підозру у вчиненні нових кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України.

Постановою прокурора ОСОБА_7 від 22.02.2021 року про об`єднання матеріалів досудового розслідування об`єднано матеріали досудового розслідування № 0000239 від 20.04.2018 року за ч.ч. 3, 4 ст. 187 КК України та № 0000038 від 13.05.2017 за ч. 4 ст. 187 КК України, в одне кримінальне провадження за № 0000038.

У відповідності до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України").

Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути ( пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017).

Європейським судом 15.12.2016 року прийнято рішення "Ігнатов проти України" (заява N 40583/15), де констатував порушення ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (право на свободу та особисту недоторканість). Зокрема, Європейський суд зазначив про те, що під час процедури розгляду питання про продовження запобіжного заходу "суддя не вказав у чому полягають конкретні ризики щодо кожного обвинуваченого, а отже рішення було свавільним та не відповідає вимозі "законності"; впродовж всього періоду заявник тримався під вартою на підставі припущень щодо можливого тиску на свідків та перешкоджання слідству та суду. В той час як згідно ст. 5 Конвенції органи державної влади повинні надати реальні докази існування таких ризиків". Отже, визнаючи порушення п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод під час розгляду зазначеної справи Європейський суд вкотре повторив позицію щодо того, що відсутність мотивації в судовому рішенні щодо продовження тримання під вартою несумісне з принципом захисту від свавілля, що передбачається п. 1 ст. 5 Конвенції.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження або обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України").

Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 10.02.2021 року слідчим суддею Корольовського районного суду м. Житомира відмовлено у продовженні строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на підозрюваного обов`язків, зокрема носіння електронного засобу контролю.

На вказану ухвалу суду подана апеляційна скарга, яка на час розгляду даного клопотання не розглянута судом апеляційної інстанції.

В судовому засіданні адвокатом зазначено, що ОСОБА_6 застосований запобіжний захід не порушувався, на ньому наявний електронний засіб контролю та зауважень зі сторони поліції на порушення обов`язків немає.

Вказані обставини не заперечувались стороною обвинувачення.

Також, з матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_6 перебуває на лікуванні в КП « Лікарня № 2 ім. В.П. Павлусенка» Житомирської міської ради (а.с. 158).

Таким чином, слідчим та прокурором не надано належних обґрунтувань та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції при розгляді клопотання про відмову у задоволенні клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а тому слідчий судді відмовляє у зміні запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 182, 193, 194, 196, 201, 206, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області підполковника поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_7 , поданого в межах кримінального провадження № 0000239 від 24.04.2018 року про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з оголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Слідчий суддя ОСОБА_1