Справа № 487/4199/20
Провадження № 1-кс/487/1755/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2021 року м. Миколаїв
Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 від 22 січня 2021 року про відмову у визнанні потерпілими в кримінальному провадженні №0001890 від 18.02.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень за ч.1 ст.185, ч.1 ст.190, ч.1 ст.194, ч.2 ст.289, ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ст.384 КК України

ВСТАНОВИВ:
24.03.2021 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернулись до слідчого судді із скаргою, якою просили скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 від 22 січня 2021 року про відмову у визнанні потерпілими в кримінальному провадженні №0001890 від 18.02.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень за ч.1 ст.185, ч.1 ст.190, ч.1 ст.194, ч.2 ст.289, ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ст.384 КК України.

В обґрунтування скарги зазначили, що слідчим Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001890, постановою слідчого від 22 січня 2021 року, їм було відмовлено в визнанні їх потерпілим у вказаному провадженні у зв`язку із відсутністю в матеріалах провадження даних стосовно завдання їй будь-якої шкоди.

Таким чином, вважають, що вказана постанова підлягає скасуванню оскільки суперечить вимогам чинного законодавства та обмежує її у процесуальних правах.

Крім того, просили зобов`язати слідчого вручити їм пам`ятку про права потерпілого в порядку ст. 55 КПК України.

В судовому засіданні заявники вимоги скарги підтримали просили про її задоволення.

До судового засідання слідчий Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 , не з`явився, надав заяву в якій просив провести розгляд скарги за його відсутності та відмовити в її задоволенні.

У порядку ч.3 ст.306 КПК України, скаргу було розглянуто за відсутності представника суб`єкта оскарження.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя, дійшов наступних висновків.

Із матеріалів скарги вбачається, що слідчими Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 від 22 січня 2021 року про відмову у визнанні потерпілими в кримінальному провадженні №0001890 від 18.02.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень за ч.1 ст.185, ч.1 ст.190, ч.1 ст.194, ч.2 ст.289, ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ст.384 КК України.

22.01.2021 року слідчим Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 винесено постанову про часткову відмову у задоволенні клопотання, якою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було відмовлено у визнанні їх потерпілими, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001890 від 18.02.2017 року.

Згідно п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а саме, рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Під час винесення постанови в частині відмови про визнання потерпілого, слідчий, виходив з того, що відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Разом з тим, обставини, викладені у заяві ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , не містять очевидних та достатніх підстав вважати, що кримінальним правопорушенням їм завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди; права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого; потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення; за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

З огляду на зазначену процесуальну норму, слідчий у випадку відмови у визнанні потерпілим, виносить вмотивовано постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у п.67 рішення від 4 квітня 2006 року у справі "Шевченко проти України" розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані.

Дослідивши постанову про часткову відмову в задоволенні клопотання від 22.01.2021 року, в частині відмови у визнанні потерпілим на предмет її обґрунтованості, слідчий суддя приходить до висновку, що окрім посилання на положення ст.55 КПК України, слідчим зроблено загальне посилання на відсутність у матеріалах провадження даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було завдано шкоди, однак на підтвердження такого свого висновку не навів та не послався, які саме матеріали досудового розслідування дають підстави прийти до такого висновку, які слідчі дії були ним проведені та у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не було завдано шкоди.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо скасування постанови слідчого.

Разом з тим, щодо вимог скаржника стосовно зобов`язання слідчого щодо вручення йому пам`ятки про права потерпілою у кримінальному провадженні №0001890 від 18.02.2017 року, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

З огляду на викладене, питання про вручення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 пам`ятки про права потерпілого з усіма наслідками такої дії у передбачений законом спосіб, вирішується слідчим, у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження у відповідності до вимог КПК України, у той час як слідчий суддя не уповноважений зобов`язувати слідчого вчиняти такі дії.

Приймаючи до уваги вищевикладене скарга ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого від 22.01.2021 року про відмову у визнані потерпілим у кримінальному провадженні №0001890 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303-307, 309 КПК України

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково.
Постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 від 22 січня 2021 року в частині відмови ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у визнанні потерпілими в кримінальному провадженні №0001890 від 18.02.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень за ч.1 ст.185, ч.1 ст.190, ч.1 ст.194, ч.2 ст.289, ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ст.384 КК України - скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1