УХВАЛА
Іменем України

18.02.2021 Справа №607/2891/21 Провадження № 1-кс/607/1078/2021

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000065 від 20.01.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369 КК України,

УСТАНОВИВ:
17.02.2021 на розгляд слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду надійшло клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 про арешт майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000065 від 20.01.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 12.02.2021 ОСОБА_4 за попередньою змовою з невстановленою на даний час слідством особою, перебуваючи у службовому кабінеті ГУНП в Тернопільській області, за адресою: вул. Галицька, буд. 40, м. Тернопіль, висловив пропозицію про надання неправомірної вигоди у розмірі 3000 доларів США службовій особі, яка займає відповідальне становище, за вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

12.02.2021 слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 проведений особистий обшук затриманого ОСОБА_4 . За наслідками проведеного обшуку виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi» IMEI1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 та сім-карту оператора мобільного зв`язку з абонентським номером НОМЕР_3 , належні ОСОБА_4 .

За таких підстав, вважаючи вказані вище речі тимчасово вилученим майном, а також такими, що відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, слідчий просить накласти арешт на дане майно з метою збереження речових доказів у цьому кримінальному провадженні.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав з викладених у ньому підстав та просив клопотання задовольнити. Додатково зазначив, що 12.02.2021 ОСОБА_4 було затримано та обшукано відповідно до вимог КПК України в присутності двох понятих та захисника. Під час цього обшуку були вилучені вказані у клопотанні речі. Вказав, що в протоколі помилково було зазначено дату його складання 22.01.2021, про що в подальшому було внесено уточнення відповідною постановою. Копію протоколу було вручено ОСОБА_4 та захиснику ОСОБА_5 , будь-яких зауважень від них не надійшло. В обґрунтування необхідності накладення арешту зазначив, що у вказаних речах може міститись інформації щодо обставин готування до вказаного злочину, зокрема, листування з невстановленою на даний час слідством особою, за попередньою змовою з якою вчинене це кримінальне правопорушення, чи дзвінки до цієї особи.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заперечувала щодо поданого клопотання та просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що не вбачає необхідності у накладенні арешту на мобільний телефон та сім-карту. Вважає, що вказані речі не відповідають вимогам ст. 98 КПК України. Звертає увагу на те, що ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем і у своїй діяльності, так як не має стаціонарного кабінету, йому необхідно спілкуватись із потенційними замовниками за допомогою засобів мобільного зв`язку. Відтак накладення арешту на мобільний телефон та сім-картку призведе до неможливості ОСОБА_4 отримувати кошти, матеріально забезпечувати себе і сім`ю. Вважає таких захід забезпечення кримінального провадження непропорційним втручанню в права підозрюваного. Підтвердила, що була присутня під час затримання ОСОБА_4 та його обшуку, знайомилась зі змістом протоколу затримання від 12.02.2021 і зауважень до нього на той час не мала.

У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника, заперечував проти задоволення клопотання та накладення арешту на належне йому майно. Зазначив, що за допомогою засобів мобільного зв`язку здійснює свою підприємницьку діяльність і це є єдиним його способом заробітку. Вказав, що лише тиждень не користується даним телефоном і вже повинен сплачувати штрафні санкції за невиконання договірних зобов`язань.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, а також документи, надані у судовому засіданні, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Частини 1, 2 ст. 132 КПК України визначають, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження, зокрема є арешт майна.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При цьому ч. 2 ст. 167 КПК України визначає, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000065 від 20.01.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369 КК України.

В ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні 12.02.2021 був затриманий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також відповідно до ч. 3 ст. 208, ч. 7 ст. 223, ст. 236 КПК України у присутності двох понятих та захисника ОСОБА_5 під час затримання був здійснений обшук ОСОБА_4 . В ході обшуку в останнього виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi» IMEI1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 та сім-карту оператора мобільного зв`язку з абонентським номером НОМЕР_3 , які поміщено у спецупакування № INZ2007438.

Згідно з постановою слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 від 12.02.2021 вказані речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000065 від 20.01.2021 та здані на зберігання в кімнату зберігання речових доказів ГУНП в Тернопільській області.

Так, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 3, 4 ст. 132 КПК України).

У судовому засіданні та доданими до клопотання документами слідчий довів, що мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi» та сім-карта оператора мобільного зв`язку з абонентським номером НОМЕР_3 містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку ненакладення арешту на вказане майно, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню. Зокрема, на даний час досудовим розслідуванням не встановлена особа, за попередньою змовою з якою було вчинене кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 . При цьому вказані вище речі можуть містити листування ОСОБА_4 з цією особою шляхом використання мобільних додатків, а також на телефоні можуть бути зафіксовані дзвінки, які здійснювались до цієї особи чи отримувались від неї. Відтак встановити такі обставини можна лише шляхом здійснення слідчих (розшукових) дій, предметом яких мають бути мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi» та сім-карта оператора мобільного зв`язку з абонентським номером НОМЕР_3 .

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, так як незастосування арешту може призвести до відчуження такого майна або знищення слідів кримінального правопорушення. При цьому саме шляхом накладення арешту на мобільний телефон та сім-карту може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся з цим клопотанням.

Також згідно з п. 5 ч. 2, ч. 4 ст. 173 ЦПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Враховуючи, що для встановлення обставин, що мають значення у даному кримінальному провадження, необхідним є проведення в подальшому ряду слідчих (розшукових) дій, кількість та види яких на даній стадії досудового розслідування визначити неможливо, та предметом яких буде вилучене у ОСОБА_4 майно, слідчий суддя доходить висновку про необхідність накладення арешту з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування даним майном.

Доходячи такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, а обставини кримінального провадження станом на час прийняття процесуального рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

При цьому доводи ОСОБА_4 та його захисника з приводу негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя вважає необґрунтованими та недоведеними належними доказами. Як вбачається з матеріалів цієї справи, виклик ОСОБА_4 до Тернопільського міськрайонного суду здійснювався повідомленням за допомогою мобільного зв`язку, здійсненим на його абонентський номер НОМЕР_3 , що підтверджується відповідною телефонограмою. Вказане свідчить, що ОСОБА_4 має у своєму користуванні інший мобільний телефон та відновив у оператора мобільного зв`язку свій абонентський номер, а відтак може продовжувати здійснення своєї підприємницької діяльності. Крім цього, беззаперечних доказів того, що така діяльність за відсутності мобільного телефону та сім-карти не може здійснюватись, стороною захисту не надано.

Також слідчий суддя зауважує, що у разі, якщо в подальшому у застосуванні арешту відпаде потреба, власник чи законний володілець майна, на яке було накладене арешт, має право звернутись із клопотанням про скасування такого арешту і прийняття такого рішення не віднесене нормами закону до компетенції слідчого.

Керуючись ст. 170-173, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 про арешт майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000065 від 20.01.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369 КК України, задовольнити повністю.

Накласти арешт на мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi» IMEI1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 та сім-карту оператора мобільного зв`язку з абонентським номером НОМЕР_3 , належні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому, підозрюваному ОСОБА_4 та адвокату ОСОБА_5 .

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1