Провадження № 11-кп/4820/383/21
Справа № 682/384/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 липня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції з Славутським міськрайонним судом провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2021 року,

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 22 березня 2021 року задоволено подання старшого інспектора Славутського міськрайонного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Хмельницькій області ОСОБА_9 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженому ОСОБА_7 з направленням його для відбування покарання, призначеного вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04.05.2020 року за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.
Місцевий суд мотивував своє рішення тим, що засуджений ОСОБА_7 за час іспитового строку неодноразово порушував обов`язок, покладений на нього вироком суду, систематично не з`являвся на реєстрацію до відділу пробації без поважних причин, притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення дрібних крадіжок.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу Славутського міськрайонного суду від 22 березня 2021 року про направлення його для відбування покарання у виді позбавлення волі та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання старшого інспектора Славутського міськрайонного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Хмельницькій області.
Уважав, що ухвала місцевого суду є необґрунтованою, а суд, у свою чергу, не дослідив усіх обставин вказаної справи.
Посилався на те, що він добросовісно виконував обов`язки, визначені законом та покладені на нього судом, однак, лише двічі 04.01.2021 р та 15.02.2021 р за наявності об`єктивних обставин не з`явився на реєстрацію, тому що хворів про що повідомляв працівників органу пробації.
Зазначав, що при розгляді справи судом першої інстанції було порушено його право на захист.
Указував, що місцевий суд розглянув справу поверхнево та безпідставно направив його відбувати покарання в місця позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримання доводів, викладених у апеляційній скарзі; прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Обґрунтованим, згідно з вимогами частини 2 вищезазначеної статті вважається рішення, яке ухвалено судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Вмотивованим, відповідно до ч.3 ст.370 КПК України, є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала суду наведеним вище процесуальним вимогам закону відповідає.

Так, задовольняючи подання старшого інспектора Славутського міськрайонного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Хмельницькій області ОСОБА_9 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного судом покарання засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції зазначив, що головною умовою звільнення засудженого від відбування покарання з іспитовим строком було виконання обов`язків, які були покладені судом. Оскільки засуджений ОСОБА_7 неодноразово, без поважних причин 04.01.2021 р., 15.02.2021 р., 22.02.2021 р., не з`являвся на реєстрацію до органу пробації, то наявними були підстави для задоволення подання органу пробації і направлення засудженого в місця позбавлення волі для відбування призначеного йому за вироком суду покарання.

Як установлено, вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 травня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку 2 роки з покладенням обов`язків на підставі ст.76 КК України.

Матеріалами особової справи встановлено, що за період перебування на обліку ОСОБА_7 неодноразово, без поважних причин не з`являвся на реєстрацію, підтверджуючих документів про поважність причин неявки не надав.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, за час перебування ОСОБА_7 на обліку в центрі пробації, останній неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

Зокрема, ОСОБА_7 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення дрібних крадіжок: 18.11.2020 року Славутським міськрайонним судом за ч.1 ст.51 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу; 20.11.2020 року Славутським міськрайонним судом за ч.1 ст.51 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу; 01.02.2021 року Славутсьим міськрайонним судом за ч.1 ст.51 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу та йому було винесено застереження у вигляді попередженння.

Наведене свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

За змістом ч.3 ст.75 КК України суд вправі за наявності для того відповідних підстав ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У статті 76 КК України визначені обов`язки, які суд покладає на засудженого у разі його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч.2 ст.78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Згідно з усталеною судовою практикою та відповідно до ч.2 ст.78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.
Відповідно до ч.3 ст.166 КВК України у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.
При цьому ч.4 ст.166 КВК України визначає, що письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання застосовується у разі невиконання засудженим хоча б одного з обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють засудженого можливості їх виконувати і документально підтверджені.
Розділом ІХ Наказу Міністерства юстиції України №272/5 від 29.01.2019 «Про затвердження Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі», передбачено порядок здійснення нагляду за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, у тому числі звільненими від відбування покарання з випробуванням вагітними жінками та жінками, які мають дітей віком до семи років, та звільненими від відбування покарання вагітними жінками і жінками, які мають дітей віком до трьох років.
Главою 3 розділу ІХ вказаного наказу встановлені обов`язки осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, у тому числі звільнених від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до семи років, а саме: звільнені з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, покладені на них судом; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації.
Невиконанням обов`язків вважається, якщо звільнений з випробуванням не виконав хоча б один з обов`язків за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють його можливості їх виконувати (документально підтверджених).
У разі, якщо звільнений з випробуванням продовжує не виконувати обов`язки або вчиняє адміністративні правопорушення після застосування до звільненого з випробуванням письмового попередження, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду клопотання про скасування звільнення від відбування покарання і направлення звільненого з випробуванням для відбування призначеного покарання.
Аналізуючи наведені норми права, колегія суддів апеляційної інстанції доходить однозначного висновку, що умовою звільнення засудженого від відбування покарання є не лише невчинення останнім злочинів під час іспитового строку, а й обов`язкове виконання ним обов`язків, покладених судом відповідно до ст.76 КК України.
З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого дійшов переконливого висновку про скасування відносно ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначеного йому за вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 травня 2020 року за ч.3 ст.185 КК України.
Водночас колегія суддів уважає безпідставними доводи засудженого ОСОБА_7 , оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 систематично не виконував покладені на нього судом обов`язки.
Будь-яких документальних підтверджень про поважність причин нез`явлення засудженого ОСОБА_7 на реєстрацію до органу пробації під час судового засідання в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду надано не було.
Зазначена поведінка засудженого ОСОБА_7 , на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, змінити свої антисоціальні погляди на життя, стати законослухняним громадянином.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника засудженого, колегія суддів не вбачає.
Порушень вимог КПК України, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Ухвалу Славутського міськрайонного суду від 22 березня 2021 року про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 і направлення його для відбування покарання, призначеного вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 травня 2020 року за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4