Справа №635/7993/20
Провадження №1-кп/635/331/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2021 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И В :
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.
В ході судового розгляду прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватись від суду. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на тяжкість злочину, який інкримінується обвинуваченому, суворість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим, а також на те, що обвинувачений мешкав на території Харківської області без реєстрації, проживав з співмешканкою в будинку її матері, дітей не має, а тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватись від суду.
Захисник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, посилаючись на відсутність та недоведеність зазначених прокурором ризиків, на підтвердження яких не надано жодного доказу; заявив клопотання, в якому просив змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час, зазначивши, що обвинувачений раніше не судимий, до затримання мав постійне місце проживання в с. Черкаські Тишки Харківського району, де мешкав із своєю цивільною дружиною, яка перебуває на його утриманні, за місцем проживання характеризується позитивно, неофіційно працював будівельником, приймав активну участь у реставрації храма Різдва Пресвятої Богородиці. Крім того, на сьогоднішній день у сторони захисту наявна заява родички двоюрідної тітки ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , яка є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій постійно проживає та зареєстрована, дозволяє та згодна на постійне проживання без реєстрації за її місцем проживання ОСОБА_4 . Зазначене вказує на соціальну адаптованість ОСОБА_4 . Крім того, на даний час судом допитані потерпілий та усі свідки обвинувачення, за таких обставин ОСОБА_4 не тільки не зможе та і не стане впливати на зазначених осіб, що свідчить про зменшення заявлених прокурором ризиків. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази наявності ризиків не забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що свідчить про можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного засобу. Крім того, причетність ОСОБА_4 до інкримінованого йому злочину в ході досудового слідства та до теперішнього часу в суді не знайшла свого підтвердження і спростовується висновком судово-медичної експертизи, а отже відсутні вагомі докази у вчиненні ним кримінального правопорушення. Які-небуть інші докази, які б підтверджували причетність ОСОБА_4 до вчинення вказаного злочину в матеріалах справи відсутні. Отже, відсутні не тільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, але і обґрунтоване обвинувачення, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для застосування до нього заходів у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підтримав свого захисника та просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час.
Представник потерпілого - ОСОБА_7 у судовому засіданні не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності та відсутності потерпілого.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та клопотання захисника про заміну запобіжного заходу на більш м`який суд виходить з наступного.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 04 вересня 2020 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів в межах строку досудового розслідування до 01 листопада 2020 року включно. Харківським районним судом Харківської області відносно обвинуваченого ОСОБА_4 неодноразово продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, останній раз на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 19 травня 2021 року на 60 днів до 17 липня 2021 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 17 липня 2021 року.
Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, майновий стан, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що хоча суворість можливого вироку є елементом, який має бути прийнятим до уваги при оцінці ризику переховування від правосуддя або вчинення злочину повторно, необхідність продовження строку тримання під вартою не може оцінюватися з виключної абстрактної точки зору та лише з точки зору тяжкості злочину (рішення у справі «Мамедов проти Росії»).

Питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. проти Швейцарії»).

Продовжуючи 19 травня 2021 року строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суд виходив з наявності ризиків можливості переховування від суду та незаконного впливу та здійснення тиску на свідків, передбачених п.1, п.3 ч. 1 ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого суд приймає до уваги розумність сукупної тривалості його перебування під вартою, яка складає десять місяців, а тому вважає за необхідне розглянути питання про можливість запобігання зазначеним ризикам при зміні запобіжного заходу на більш м`який.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, суд повинен враховуватиособистість обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою, крім тогосуд оцінює в сукупності всі обставини.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, продовжує існувати ризик можливості переховування ОСОБА_4 від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Разом з тим, враховуючи, що під час судового розгляду були допитані потерпілий та усі свідки обвинувачення, ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні втратив свою актуальність.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 суд приймає до уваги наявність у нього місця проживання за адресою двоюрідної тітки ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , яка є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій постійно проживає та зареєстрована, дозволяє та згодна на постійне проживання без реєстрації за її місцем проживання ОСОБА_4 ; дані про особу обвинуваченого, який не має судимості, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; позитивну характеристику.

Відповідно до положень статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваного, обвинуваченого залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Зазначені вище обставини значно зменшують ризики можливості переховування обвинуваченого від суду, але, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим, суд вважає наявною можливість переховування обвинуваченого від суду, а тому є підстави для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, за його місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, і прокурором в ході судового розгляду не доведені обставини, які свідчать про неможливість застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігання ризику можливості переховуватись від суду.

Доводи захисника обвинуваченого в частині недоведеності вини обвинуваченого судом не приймаються, оскільки на даній стадії кримінального провадження суд не наділений повноваженнями перевіряти належність та допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, робити відносно них свої висновки. Зазначені обставини, повинні бути оцінені судом при ухвалені остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.
Посилання захисника на застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час - суд вважає не доцільним, оскільки домашній арешт у нічний час не може в повній мірі запобігти ризику, передбаченому п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 197, 199, 331 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_2 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.

Обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою змінити на домашній арешт, який полягає в забороні обвинуваченому цілодобово без дозволу суду залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , який встановити строком на два місяці до 15 вересня 2021 року.

Зобов`язати ОСОБА_4 протягом часу дії ухвали:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- носити електронний засіб контролю;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали визначити два місяці, тобто до 15 вересня 2021 року.

ОСОБА_4 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та звільнити з-під варти.

Виконання ухвали доручити Харківському районному управлінню поліції №1 ГУНП в Харківській області.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено 19 липня 2021 року.

Головуючий суддя - ОСОБА_1