Справа № 170/1038/20 Провадження №11-кп/802/414/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шацького районного суду Волинської області від 24 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 , яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Новояворівськ, Львівської області, зареєстрований у АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із загальною середньою освітою, неодружений, не працює, раніше неодноразово судимий:
-вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 лютого 2005 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік;
-вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 червня 2005 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;
-вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 6 серпня 2010 року за ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. 22 березня 2013 року звільнений по відбуттю строку покарання;
-вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 листопада 2013 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. 12 квітня 2016 року звільнений по відбуттю строку покарання;
-вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 26 січня 2017 року за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. 11 жовтня 2019 року звільнений по відбуттю строку покарання, перебуває під адміністративним наглядом,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді 170 годин громадських робіт.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 25 жовтня 2020 року близько 23 год. 59 хв., на території домогосподарства ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_2 , внаслідок раптового виниклого конфлікту з ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільно небезпечний характер своїх дій, наніс один удар долонею правої руки в ліву скроневу ділянку голови останньої, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді синця на волосяній частині голови в скроневій ділянці зліва, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
У поданій на вирок апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає оскаржуваний ним вирок суду незаконним, обґрунтовуючи його недоведенням самого факту нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 . Також вказує, що удар долонею по щоці, не може спричинити ушкодження в області волосяної частини голови, а механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, відображений нею ж в ході проведення 27 жовтня 2020 року слідчого експерименту не узгоджується із висновком судово-медичної експертизи. У зв`язку із цим, просить вирок скасувати, а обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України виправдати.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, захисника, який подану апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити, прокурора, яка відносно її задоволення заперечила, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_10 , тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Такий висновок стверджується зібраними у встановленому законом порядку і перевіреними судом доказами.

Зокрема, визнавальними показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , який в суді першої інстанції винуватість у вчиненому визнав та не заперечував факт спричинення потерпілій ОСОБА_10 25 жовтня 2020 року, на території домогосподарства ОСОБА_9 , в ході виниклого між ними словесного конфлікту, удару долонею руки в скроневу ділянку голови. Просив суд його суворо не карати.

Даними, що містяться в протоколах слідчих експериментів від 27 жовтня 2020 року, проведених з участю потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_9 , яка була безпосереднім очевидцем даних подій, з приводу механізму нанесення потерпілій тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 , а саме, удару долонею правої руки у ліву частину обличчя першої, а також висновком судово-медичної експертизи № 126 від 4 листопада 2020 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_10 виявлений синець на волосяній частині голови в скроневій ділянці зліва утворився внаслідок дії тупого предмету, який повністю не відобразив свої індивідуальні особливості в діючому предметі /до яких відносяться як руки людини стиснуті в кулаки так і інші тупі предмети, які можуть бути встановлені слідчим шляхом, можливо не більш чим 1-2 доби до часу її освідування і носить ознаки легких тілесних ушкоджень/, який є науково-обгрунтованим, і підстав піддавати сумніву якого немає.
Такі докази узгоджуються між собою та здобуті безпосередньо після самої події, а тому повно та об`єктивно відтворюють обставини вчиненого.

Погоджується апеляційний суд і з оцінкою показань самої потерпілої ОСОБА_10 . Остання повністю підтвердила факт спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 , у місці та часі, зазначеному у обвинувальному акті, який завдав один удар долонею правої руки у праву частину її обличчя, яка зі спливом часу, могла помилятись щодо частини обличчя, куди був нанесений удар.

Хоча така розбіжність і має місце у показаннях самої потерпілої, проте з урахуванням усієї сукупності здобутих стороною обвинувачення вищенаведених доказів, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_10 та підстав для скасування вироку у цій його частині не вбачає.

Обране судом першої інстанції покарання у виді громадських робіт у розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення як ним так і іншими особами нових злочинів.

Відтак, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Шацького районного суду Волинської області від 24 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді