Справа № 159/4141/21 Провадження №11-сс/802/392/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: арешт майнаДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника володільця майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000018 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 липня 2021 року, про відмову в задоволенні клопотання прокурора Ковельської окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Ковельської окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на будівлю корпусу № 2, будівлю корпусу № 3, будівлю адмінісіративного корпусу (будівля головного корпусу) пансіонату «Шацькі озера», що належать ПРАТ «ВОЛИНЬТУРИСТ» та знаходиться за адресою: Волинська область, Шацький район, село Світязь, урочище Гушово, вулиця Гайова, 2 заборонивши ними користуватися окрім виконання робіт по усуненню порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки зазначених у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 у справі № 140/2976/19».
Ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 липня 2021 року в задоволенні вказаного клопотання відмовлено.
В поданій апеляційній скарзі прокурор вказує, що апеляційна скарга вноситься у зв`язку з необґрунтованістю та незаконністю відмови у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням кримінального процесуального закону, що призвело до ухвалення незаконного, необґрунтованого та невмотивованого рішення. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити та накласти арешт на майно, а саме: будівлю корпусу № 2, будівлю корпусу № 3, будівлю адмінісіративного корпусу (будівля головного корпусу) пансіонату «Шацькі озера», що належать ПРАТ «ВОЛИНЬТУРИСТ» та знаходиться за адресою: Волинська область, Шацький район, село Світязь, урочище Гушово, вулиця Гайова, 2 заборонивши ними користуватися окрім виконання робіт по усуненню порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки зазначених у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 у справі № 140/2976/19.».
Заслухавши доповідача, який виклав суть та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, представників володільця майна, які проти задоволення апеляційної скарги заперечив, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення в частині накладення арешту на вищевказане майно.
Доводячи підставність поданого клопотання про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно прокурор вказував про те, що воно є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. А тому, саме з метою збереження речових доказів, просили накласти арешт на вказане майно.
Разом з тим ні до клопотання про накладення арешту ні в суд апеляційної інстанції не надано постанови про визнання речовими доказами будівлі корпусу № 2, будівлі корпусу № 3, будівлі адміністративного корпусу (будівлі головного корпусу) пансіонату «Шацькі озера», що належать ПРАТ «ВОЛИНЬТУРИСТ» та знаходяться за адресою: Волинська область, Шацький район, село Світязь, урочище Гушово, вулиця Гайова, 2.
Крім того в ході дослідження матеріалів провадження встановлено, що на даний час у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру жодній особі.
Також відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора слідчий суддя зазначив, що задоволення такого прохання означатиме, що ПАТ «ВОЛИНЬТУРИСТ» буде заборонено не лише користування будівлями з виключеннями, але й розпорядження цими будівлями, зокрема буде заборонено відчужувати ці будівлі, передавати їх в оренду, реконструювати їх, проводити капітальний ремонт, тощо. Тобто фактично буде заборонено також усувати порушення вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки, зазначених у рішенні суду, оскільки для виконання цих вимог потрібно мати повноваження розпорядника майна, а не користувача майна, оскільки власник, який монтує у належних йому будівлях протипожежні системи, розпоряджається будівлями, а не користується ними.
А тому, проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що слідчим та прокурором не доведено те, що вищевказане майно, відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а відтак згідно із ч.1 ст.173 КПК України на них не може бути накладено арешт.
При цьому, усі доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення та наведені в ході апеляційного розгляду не заслуговують на увагу суду, оскільки фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.
Апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 липня 2021 року, про відмову в задоволенні клопотання прокурора Ковельської окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий

Судді