ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2754/20 Номер провадження 11-кп/814/470/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

представника ВК ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 21.12.2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Євпаторія АР Крим, мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, із середньою освітою, не одруженому,

засудженому 15.06.2012 року вироком Євпаторійського міського суду АР Крим за ч. 3 ст. 153 КК України до 10 років позбавлення волі, ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 02.03.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 19.01.2012 року по 21.08.2012 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

відмовлено у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Мотивуючи своє рішення, суддя врахував особу засудженого, тяжкість скоєного злочину, дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, в тому числі, і за останній час, який безпосередньо передує розгляду клопотання, та дійшов висновку, що встановлені судом обставини не дають підстави вважати, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_7 довів своє виправлення і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.
Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, оскільки він відбув більше 2/3 строку покарання, мав стягнення, погашені у встановленому законом порядку, працевлаштований різноробочим та отримує заробітну плату.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано кількість отриманих ним заохочень.

Звертає увагу, що злочин вчинив ще неповнолітнім під впливом суспільних відносин, що формували його особистість. За час відбування покарання отримав освіту, соціалізувався та являється повноправним членом суспільства без умов ізоляції.

Вважає, що основна мета покарання досягнута.

З огляду на викладене, просить скасувати ухвалу районного суду та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді; засудженого на підтримку доводів апеляційної скарги; заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги засудженого; думку представника виправної колонії, який вважає, що ОСОБА_7 заслуговує на умовно-дострокове звільнення; перевіривши матеріали провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.107 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за злочин вчинений у віці до 18 років, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання незалежно від тяжкості вчиненого злочину. При цьому умовно-дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці і навчання довів своє виправлення.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції всебічно та об`єктивно дослідив дані про особу засудженого, надав їм належну оцінку в сукупності, як таким, які повно та всебічно характеризують особу ОСОБА_7 .
Так, по даній справі ОСОБА_7 засуджений вироком Євпаторійського міського суду АР Крим від 15.06.2012 року за ч. 3 ст. 153 КК України до 10 років позбавлення волі.

Відповідно до ухвали Білозерського районного суду Херсонської області від 02.03.2016 року ОСОБА_7 на підставі ч.5 ст.72 КК України у подвійному зараховано у строк покарання період ув`язнення з 19.01.2012 року по 21.08.2012 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 19.01.2012 року, кінець строку відбування покарання 17.06.2021 року.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 перебуває в місцях позбавлення волі з 19.01.2012 року. За період перебування у Державній установі «Сімферопольський слідчий ізолятор» характеризувався негативно, за порушення вимог режиму відбування покарання на ОСОБА_7 було накладено 3 стягнення. Заохочень засуджений не отримував, до праці не залучався.
З 19.09.2012 року відбував покарання в ДУ «Кременчуцька виховна колонія», де характеризувався позитивно, порушень вимог встановленого порядку відбування покарання не допускав, стягнень на ОСОБА_7 не накладалися, отримав одне заохочення за підготовку до фестивалю.
З 21.11.2014 року відбував покарання в ДУ «Білозерська виправна колонія №105», характеризувався негативно, отримав 5 стягнень за порушення порядку відбування покарання, заохочень не мав.
У ДУ «Божковська виправна колонія №16» для подальшого відбування покарання прибув 22.11.2017 року, за період перебування в установі характеризується позитивно, працевлаштований різноробочим виробничої зони, сумлінно ставиться до праці. Отримував одне стягнення. Наразі усі стягнення, накладені на засудженого, є погашеними. Має 7 заохочень за дотримання умов відбування покарання та розпорядку дня установи.
Відповідно до характеристики на засудженого від 16.11.2020 ОСОБА_7 за час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тому ОСОБА_7 можливо звільнити умовно-достроково.
При цьому суд врахував, що відповідно до витягів із протоколів засідань комісії Божковської виправної колонії від 27.02.2018 р. № 4, засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення, в зв`язку із чим йому було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким та застосуванні умовно-дострокового звільнення.

Окрім цього, відповідно до рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27.01.2020 року, залишеного без змін за результатом перегляду ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24.03.2020 року, встановлені судом обставини під час розгляду питання про застосування щодо ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не дають підстав вважати, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Досліджені характеризуючи дані на засудженого свідчать про нестабільну поведінку ОСОБА_7 протягом всього періоду відбування покарання і хоча остання за часом характеристика і вказує на його виправлення, однак в сукупності з іншими даними за весь час відбування ним покарання не дає підстави вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці і навчання довів своє виправлення.

Доводи апеляційної скарги засудженого про його працевлаштування, сумлінне ставлення до праці, позитивну характеристику та наявність семи заохочень, а також твердження представника установи про можливість застосування щодо ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення хоча і вказують на позитивні зміни у його поведінці, які настали після того, як щодо засудженого стало можливим застосувати умовно-дострокове звільнення, однак є недостатнім для висновку про його виправлення та не можуть слугувати доказом того, що засуджений твердо став на шлях виправлення та заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 в повній мірі не довів свого виправлення.
Таким чином, колегія судді не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 .
Керуючись ст.ст.405, 407, 539 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 21.12.2020 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування умовно - дострокового звільнення від призначеного покарання без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4