Дата документу 03.03.2021 Справа № 334/1525/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1525/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/722/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 березня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2021 року, якою у відношенні

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 18 червня 2003 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 5 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі;

2) 20 липня 2011 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Звільнений 3 квітня 2014 року умовно-достроково, не відбутий строк покарання 1 рік 1 місяць;

3) 30 червня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років 8 місяців позбавлення волі.

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 квітня 2021 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2021 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 квітня 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а також існуванням ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, несправедливою та такою, що прийнята без з`ясування належних обставин.

Вказує, що судом першої інстанції було проігноровано вимоги діючого законодавства щодо надання обвинуваченому 3 годин для складання заперечень, клопотання сторони обвинувачення вивчалось поверхнево, оскільки доказів на підтвердження обґрунтованості підозри та ризиків, стороною обвинувачення надано не було.

Зауважує, що кількість ризиків, на які посилається прокурор у клопотанні, зменшилась в порівнянні з попереднім клопотанням, зокрема сторона обвинувачення вже не заявляє в якості ризику наявність судимостей.

Крім того, зазначає, що прокурор не посилається на жодні фактичні дані вчинення або спроб вчинення обвинуваченим передбачених цими ризиками дій.

Вказує, що ОСОБА_8 після затримання та перебування в умовах СІЗО, починаючи з 4 лютого 2020 року характеризується позитивно, зокрема, стягнень не має, до суспільно-корисної праці не залучався з незалежних від нього причин, за характером загалом адекватний, врівноважений, комунікабельний, психоемоційний стан задовільний, на заходи виховного впливу реагує задовільно, по відношенню до представників адміністрації грубості не проявляє, виконує їх законні вимоги.

Захисник зауважує, що посилання на власні суб`єктивні припущення та на тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 діянь, не відповідає загальним засадам кримінального законодавства.

Вказує, що як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції вийшов за межі ризиків, на які посилався прокурор та самостійно додав до них ще такий ризик: «під час досудового розслідування, у тому числі при проведенні негласних слідчих (розшукових) дій були отримані дані, які характеризують особу ОСОБА_8 , а саме: встановлено, що останній раніше неодноразово судимий, та є особою, який може вчинити аналогічний злочин» .

Також, апелянт зазначає, що посилання судом на те, що на досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні №0000402 проводились «негласні слідчі (розшукові) дії» не тільки не відповідає дійсності, а і спростовуються відомостями, що містяться в реєстрі, який є додатком до обвинувального акту.

Вказує, що судом в оскаржуваній ухвалі висловлено упереджений підхід до обставин наявності у ОСОБА_8 міцних соціальних (родинних) зв`язків: мати ОСОБА_9 , батько ОСОБА_10 , бабуся по лінії матері ОСОБА_11 , дідусь ОСОБА_12 , який станом на дату обрання запобіжного заходу був ще живий, але дуже хворів.

Зазначає, що посилання судом в оскаржуваній ухвалі на те, що міцні соціальні зв`язки ОСОБА_8 не були підтверджені спростовується аргументами захисту про те, що адвоката ОСОБА_7 залучила саме його бабуся, а також долученими до матеріалів справи документами.

Також зауважує, що бабуся та мати обвинуваченого тяжко хворіють та потребують підтримки не тільки матеріальної, а й моральної, що підтверджується відповідними документами.

Крім того, вказує, що в судовому засіданні, яке відбулось 11 лютого 2021 року стороною захисту надано для долучення до матеріалів справи договір оренди житлового приміщення від 11лютого 2021 року, згідно умов якого ОСОБА_8 бере у платне користування строк на 12 місяців жилий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 підтримала подану нею апеляційну скаргу, просила її задовольнити та врахувати гарантійний лист про працевлаштування обвинуваченого ОСОБА_8 .

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор просив відмовити у задоволенні апеляційного скарги, поданої захисником обвинуваченого. Зазначив, що винесене рішення суду першої інстанції є вмотивованим та обґрунтованим.

Від обвинуваченого ОСОБА_8 , який повідомлений згідно наявної матеріалах справи розписки про час та місце розгляду апеляційної скарги його захисника, заяв про забезпечення його участі у судовому розгляді або відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції, яка набрала чинності 14.01.2021 року), у зв`язку із відсутністю клопотання обвинуваченого про розгляд апеляційної скарги за його участю, апеляційній розгляд здійснюється без його участі.

Заслухавши доповідь судді, захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, факт неодноразового відбування ним покарання в місцях позбавлення волі в минулому, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду.
Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не виключається можливість незаконного впливу на свідків, оскільки обвинуваченому ОСОБА_8 можуть бути відомі адреси їх проживання чи роботи, у зв`язку з чим, він може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія апеляційного суду враховує спосіб вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, зокрема, за допомогою мобільного додатку меседжера «Telegram», що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_8 маючи паролі, адреси та акаунти відповідного меседжера може перешкоджати встановленню обставин кримінального провадження.

Крім того, ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, у тому числі, корисливих тяжких злочинів проти власності, раніше неодноразово звільнявся з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, так і умовно достроково, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що вказує на те, що вчинення злочинів, які характеризуються наявністю корисливого мотиву, є джерелом його доходу та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді особистого зобов`язання, як того вимагає апелянт, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлював продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання апеляційному суду під вартою не надано.

Доводи апелянта з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, висновків суду першої інстанції також не спростовують, оскільки родинні та соціальні зв`язки не є настільки міцними та впливовими на його поведінку, щоб гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

Посилання захисника на укладений договір оренди житлового приміщення від 11 лютого 2021 року та на позитивну характеристику ОСОБА_8 в умовах СІЗО, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу порушення вимог діючого законодавства, а саме, не надання обвинуваченому 3 годин для складання заперечень на клопотання про продовження застосування запобіжного заходу, то слід зазначити наступне.

Так, вимоги ч. 2 ст. 184 КПК України передбачають надання обвинуваченому копію клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, не пізніше ніж за три години до початку розгляду такого клопотання, а не надання часу для складання заперечень.

Крім того, із технічного запису судового засідання, яке відбувалось 11 лютого 2021 року випливає, що а ні самим обвинуваченим, а ні його захисником заперечень щодо порушення вимог ч. 2 ст. 184 КПК України не висловлювалось (а.с. 60).

При цьому, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а отже такі доводи захисника не можуть братись до уваги апеляційним судом та бути безумовною підставою для скасування судового рішення.

З приводу доводів апеляційної скарги про те, що бабуся та мати обвинуваченого тяжко хворіють та потребують не тільки матеріальної, а і моральної підтримки, то слід зауважити, що надані захисником документи (а.с. 78-80) дають підстави вважати, що ОСОБА_9 , яка є матерію обвинуваченого та ОСОБА_11 , яка є його бабусею знаходяться у Чернігівській області, а застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за адресою у місті Запоріжжя, як просить сторона захисту, не забезпечить, на думку апеляційного суду, забезпечити надання відповідної допомоги.
Крім того, працевлаштування обвинуваченого ОСОБА_9 в майбутньому, всупереч доводам захисника не може слугувати дійсною гарантією відсутності у обвинуваченого наміру переховуватися від суду, вчиняти нові злочини та не є підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи з приводу того, що суд першої інстанції вийшов за межі ризиків, на які посилався прокурор є безпідставними та спростовуються клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , в якому сторона обвинувачення посилається на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (а.с. 54-55).

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2021 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 квітня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4