ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/6572/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/333/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
потерпілого - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, що має вищу освіту, працюючого викладачем в Харківському центрі професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості, не одруженого, мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди 1237,21 грн., на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., витрати на правову допомогу 15000 грн.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 29.07.2018 року приблизно о 04 годині 20 хвилин перебував неподалік нічного клубу «Фрідом», що розташований за адресою: м. Харків, Стадіонний проїзд, б. 17А, разом зі своїми друзями, де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_9 . Між ними виник словесний конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин, який перейшов у бійку, в ході якої у ОСОБА_7 виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ..Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що від його дій можуть настати тяжкі наслідки для здоров`я потерпілого та допускаючи настання зазначених наслідків, дістав зі своєї сумки, яка знаходилась при ньому, розкладний ніж та тримаючи ніж в правій руці, умисно наніс ОСОБА_9 один удар вказаним ножем в область живота з лівої сторони. Внаслідок нанесення удару розкладним ножем, у ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи № 09/1648-с/2018 від 23.08.2018 року мало місце проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки в ділянці лівого підребер`я з пошкодженням за ходом раньового каналу лівої частини печінки. За ступенем тяжкості проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки в ділянці лівого підребер`я з пошкодженням за ходом раньового каналу лівої частини печінки відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя відповідно до п. 2.1.3.К «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 відмовився від своєї апеляційної скарги на підставі ч.1 ст.403 КПК України.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги обвинувачений посилається на те, що він не нападав на потерпілого з ножем в руках, а лише захищався від дій потерпілого та його спільників, яких було вдвічі більше та які були ініціаторами конфлікту. Ніхто з спільників потерпілого (крім нього) не одержав жодного тілесного ушкодження, а він та його друзі були побиті і отримали тілесні ушкодження.
Крім того, апелянт зазначає, що висновки суду про його винуватість в пред`явленому обвинуваченні базуються лише на показаннях потерпілого ОСОБА_9 та свідків обвинувачення, показання яких є суперечливими; судом першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного вироку, не взято до уваги показання свідків сторони захисту; під час судового розгляду безпідставно та необґрунтовано було відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судової-психологічної експертизи стосовно нього; про встановлення та допит свідків, які спостерігали бійку. Вирішення зазначених питань, як вказує обвинувачений в своїх апеляційних доводах, може впливати на кваліфікацію його дій, вказувати на ступінь тяжкості злочину, форму вини, мотив, мету, які мають істотне значення для ухвалення законного обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Обвинувачений ОСОБА_7 також посилається на те, що призначене покарання є занадто суворим, оскільки він працює; за місцем роботи характеризується виключно позитивно; раніше не судимий; згідно довідки КНП «Міський психологічний диспансер №3» ХМР, за медичною допомогою не звертався; на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуваю ; має кілька вищих освіт, при цьому він добре вчився та де які вищі навчальні заклади закінчив з відзнакою; відповідно до висновку органу пробації від 15.04.2019 р., виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Заслухавши доповідь судді; доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту; думку прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності у нього умислу на спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень та недоведеності його вини в пред`явленому обвинуваченні є безпідставними, оскільки в повному обсязі спростовуються доказами сторони обвинувачення, які суд безпосередньо дослідив в судовому засіданні за участю сторін та надав їм належну оцінку у вироку.
Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Як убачається з оскаржуваного судового рішення, висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за викладених у вироку обставин ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.
Суд зробив висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину на підставі показань потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , експерта ОСОБА_15 .
Крім того, судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у: рапорті згідно якого, 29.07.2018 року отримано заяву та зареєстровано ЄО за №16641 від 29.07.2018 року; рапорті на ім`я начальника Немшилянського ВП ГУ НП України в Харківській області 29.07.2018 року; протоколах огляду місця події від 29.07.2018 року; заяві про вчинене кримінального правопорушення від 30.07.2018 року; довідці КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» стосовно хворого ОСОБА_7 ; виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 30.08.2018 року КНП МКБЛ №17 ХГС; висновках № 09/1648-С/2018 від 23.08.2018 року, № 14/715-С/18 від 14.08.2018 року, № 15/686-С/2018 від 30.08.2018 року, № 14/714-С/18 від 15.08.2018 року, № 14/716-С/18 від 14.08.2018 року, № 17-143-МКС/18 від 25.09.2018 року; протоколі огляду від 10.08.2018 року СD-RW диску; протоколі пред`явлення особи для впізнання від 23.08.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , а також дослідженими в судовому засіданні речовими доказами, а саме: СD-RW диск, на якому міститься відеозапис з камер відеоспостереження, що розташовані на фасадній стороні будівлі приміщення ресторану «Корона», що розташований за адресою: м. Харків, Стадіонний проїзд, 15 від 29.07.2018 року, та полімерний пакет синього кольору з написано «Золотоесиченье», в якому міститься футболка білого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору; шорти оливкового кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, що належать ОСОБА_7 ; шорти в біло-синю клітку з нашаруванням речовини бурого кольору, що належать потерпілому ОСОБА_9 .
Так, потерпілий ОСОБА_9 надав в суді першої інстанції показання про те, що 29 липня 2018 року вони прийшли до клубу, проте його не впустили, оскільки він був одягнений в шорти та сандалі. Потерпілий постояв біля клубу та почекав товаришів, які вийшли з клубу «Фрідом» та збирались йти додому, оскільки в 04 год. 30 хв. ранку йому необхідно їхати на роботу. Вони пройшли вперед в бік магазину «АТБ», гучно розмовляли з ОСОБА_11 та люди, які йшли позаду них почали їм робити зауваження. Вони розвернулись, почали розмовляти, потім ОСОБА_13 зняв рюкзак, на що потерпілий запитав в нього: - «що він робить, чи збирається він битися?», на що хлопець йому відповів: - «а що таке». Після чого вони продовжили спілкуватися і в цей час ОСОБА_7 здійснив різкий рух, а саме він як замахнувся в бік ОСОБА_11 , після чого почалась бійка. Потім ОСОБА_11 впав, потерпілий підбіг та зняв з нього чоловіка, який сів зверху нього та хотів його побити. Вони усі билися, а потім ОСОБА_7 зайшов в темряву та позвав потерпілого. Потерпілий підійшов до ОСОБА_7 та побачив, що останній стоїть в стойці для бійки, при цьому потерпілий теж став в стойку з ним, почав підходити ще ближче та отримав удар, після чого відійшов, потім впав та якась дівчина викликала швидку, потім приїхала швидка та забрала його. Потерпілий не бачив ніж в руках ОСОБА_7 . Після того, як ОСОБА_7 наніс потерпілому удар, він зрозумів, що в нього був ніж, оскільки в нього після удару одразу ж потекла кров. Після того, як ОСОБА_7 вдарив потерпілого ножем, останній бачив, як той стояв в стойці та до нього підбіг ОСОБА_12 , схопив його за руку, вдарив його декілька разів в обличчя. Потерпілий також зазначив, що і його компанія, і компанія ОСОБА_7 були на підпитку. ОСОБА_7 жодного разу не прохав його не бити.
Свідок ОСОБА_11 пояснив під час його допиту в суді першої інстанції, що він з ОСОБА_9 є товаришами. 29 липня 2018 року в районі 04 год. 20 хв. вночі вони з ОСОБА_9 йшли в бік дому. Проходячи повз компанію з трьох хлопців, останні щось нецензурне сказали в їх бік. Свідок з ОСОБА_9 розвернулись та почали з ними спілкуватись, потім один з хлопців почав знімати рюкзак. ОСОБА_9 запитав в нього: «Ти що збираєшся битися?», на що хлопець відповів, що так. Після чого ОСОБА_9 зняв барсетку, пройшло пару секунд та цей хлопець хотів нанести свідку удар, але він відійшов та вдарив його. Потім почалась бійка. В ході бійки свідок бачив, як ОСОБА_7 з барсетки дістав ніж, який тримав в правій руці. Після чого в бійки свідок спіткнувся об сходи магазину «Лідер взуття» та впав, і один хлопець сів на нього зверху та почав наносити йому удари. В цей час ОСОБА_9 підбіг та відштовхнув даного хлопця та свідок встав. Після чого вони відійшли правіше, де стояв стенд, свідок повернувся та побачив як ОСОБА_9 падає, а ОСОБА_7 відскакує від нього в сторону. Свідок підбіг до ОСОБА_9 та бачив, що він тримає рукою рану на животі з якої йде кров, в цей час до нього також підбіг ОСОБА_12 та ОСОБА_16 . Після чого ОСОБА_16 обійшов ОСОБА_7 ззаду та схопив його за руку, а ОСОБА_12 взяв його за шию та вони вибили у ОСОБА_7 ніж і штовхнули його на газон де він і лежав до приїзду поліції. Потім приїхала поліція, швидка та ОСОБА_9 забрали в лікарню. Моменту удару ножем свідок не бачив. ОСОБА_7 нічого не говорив з приводу того, щоб його не били через травму голови. Свідок вказував, що саме у ОСОБА_7 вони вибили ніж з рук. Інші хлопці, які приймали участь у бійці не мали сторонніх предметів, у тому числі ножів.
Свідок ОСОБА_12 повідомив в суді першої інстанції, що він з потерпілим ОСОБА_9 є товаришами. 29 липня 2018 року вночі він вийшов з клубу та здалеку побачив бійку. Підійшов ближче та побачив своїх знайомих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , з якими вони разом відпочивали. Через хвилину ОСОБА_9 почав присідати, а потім впав на землю. Перед тим як впасти ОСОБА_9 повідомив, що його вдарили ножем. Після цього він повернувся до хлопців та запитав: «Хто це зробив?», та бачив ОСОБА_7 , який стояв з ножем, який тримав в правій руці та почав йти в його сторону. Неподалеку від ОСОБА_7 був ОСОБА_16 , який взяв ОСОБА_7 за кість правої руки, в якій він тримав ніж, свідок взяв ОСОБА_7 за шию та вони повалили останнього на землю, забрали в нього ніж, та утримували його до приїзду поліції. В цей час ОСОБА_9 також лежав на землі, йому викликали швидку, яка по приїзду забрала його в лікарню. В бійці брали участь близько шести осіб. Моменту удару ножем свідок не бачив. Свідок в бійці участі не брав.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що вони з ОСОБА_7 є товаришами. 28 липня 2018 року близько шостої години вечора він зустрівся з товаришами ОСОБА_14 та ОСОБА_7 в клубі де сиділи, спілкувались, пили пиво до четвертої години ранку. Після чого вони розрахувались та вийшли на вулицю де вирішили провести додому ОСОБА_14 , який живе на АДРЕСА_2 . Вони й шли по бульвару Юр`єва та їм закортіло ще зайти до клубу «Фрідом», проте він був зачинений. Вони пішли далі, потім їх обігнали троє чоловіків. Після чого, ці хлопці зупинились, розвернулись до них та почали чіплятися, оскільки їм не сподобалось про що вони спілкувались. Про що саме вони розмовляли з ОСОБА_14 та ОСОБА_7 свідок не пам`ятає. Компанія, хлопців, що їх обігнала почала запитувати в них: «Що ви сказали?». Вони хотіли якось владнати конфлікт, проте нічого не вийшло. Свідок був з рюкзаком, оскільки в цей день був на тренуванні, він зрозумів, що зараз щось буде, тому зняв рюкзак та хлопець, який стояв напроти нього, це був не ОСОБА_9 , зняв сумку та наніс йому два удари рукою. Почалась бійка. Свідок хотів відповісти цьому хлопцю, який його вдарив, проте так і не зміг нанести йому жодного удару, оскільки хтось вдарив його збоку. Також свідок бачив як ОСОБА_14 впав на землю, проте хто його вдарив свідок не бачив. ОСОБА_9 приймав участь у бійці, проте як саме свідок не бачив. Також свідок не бачив як саме ОСОБА_7 приймав участь у бійці. Свідку не було відомо, що у ОСОБА_7 був із собою ніж. Після бійки вони бачились з товаришами та обговорювали ситуацію, що сталася, при цьому ОСОБА_7 повідомляв свідку, що він дістав ніж, показав його цим людям, проте нічого не встиг зробити, оскільки його відразу вибили в нього з рук. Скільки тривала бійка свідок не може пояснити. Після бійки свідок ОСОБА_9 не бачив, перший раз побачив його в суді. Про те, що ОСОБА_9 було спричинено ножове поранення свідок дізнався наступного дня в поліції при допиті.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що він є товаришем ОСОБА_7 . Влітку 2018 року десь о 22 годині вони зустрілись з ОСОБА_7 та ОСОБА_13 та спілкувались. Того дня кожен з них вжив десь по два бокали пива. Вночі приблизно о 04 годині вони йшли до дому. Коли вони проходили біля клубу «Фрідом», з клуба вийшла велика компанія хлопців, приблизно 6-8 чоловік. Потім троє хлопців пішли в бік магазину «АТБ», а інші повернулись назад до клубу. Вони з хлопцями постояли трохи, потім також пішли втрьох в сторону магазина «АТБ», розмовляли. Після чого, троє хлопців, які раніше вийшли з клубу, зупинились та підійшли до них зі словами, що вони нібито щось сказали в їх бік. На що вони намагались їм пояснити, що вони про них взагалі не розмовляли, але ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_13 рукою в обличчя. Після чого свідок також отримав удар у скроню, після якого впав на землю. При цьому хто наніс йому удар свідок не бачив. Коли свідок після падіння встав, то вже побачив натовп людей сторонніх, які бігали. Потім він вже пам`ятає, як він, ОСОБА_13 та ОСОБА_7 лежать на траві, тому що група осіб кричить їм, щоб вони не вставали та б`є їх періодично. Як вони опинились на траві свідок не пам`ятає. Потім приїхала поліція, свідка та ОСОБА_13 , а також трьох хлопців з іншого боку забрали в поліцію для дачі пояснень, а ОСОБА_7 на швидкій забрали в лікарню, оскільки він був побитий. Через хвилину після конфлікту, ОСОБА_7 просив не бити його по голові. Коли ОСОБА_7 лежав на траві його било десь троє осіб. З початку бійки високий хлопець нападав на ОСОБА_13 , хлопець в спортивному костюмі нападав на свідка, а ОСОБА_9 нападав на ОСОБА_7 . Будь-якого предмета в руках ОСОБА_7 свідок не бачив. Хто викликав поліцію та швидку свідок не знає. Коли приїхала поліція, то ОСОБА_7 піднявся та сфотографував хлопців, які приймали участь у бійці. Про те, що ОСОБА_9 було нанесено поранення свідок дізнався в лікарні.
Вищезазначені свідки та потерпілий у цьому кримінальному провадженні були попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання завідома неправдивих показань і стороною захисту не надано будь-яких об`єктивних доказів, що свідки мають особисту зацікавленість щодо розгляду цього кримінального провадження чи вони мають намір обмовити обвинуваченого.
Будь-яких доказів про те, що свідки та потерпілий не могли пам`ятати події, які мали місце згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинуваченим та його захисником суду апеляційної інстанції не надано.
Обвинувачений також не оспорює в своїх апеляційних скаргах правильність викладених в оскаржуваному вироку показань потерпілого і наведених вище свідків.
Допитаний в ході судового розгляду в суді першої інстанції експерт ОСОБА_15 пояснив, що він не відповів на питання про те, з якою силою нанесено удар, оскільки в даних випадках експертом не встановлюється з якою силою було нанесено удар. Щодо направлення удару, то це не вказано, згідно з медичної документації, вказано лише які внутрішні органи було пошкоджено. Більш конкретно відповісти на питання щодо розташування ОСОБА_9 та ОСОБА_7 можливо лише після проведення слідчого експерименту де потерпілий та обвинувачений розкажуть про механізм нанесення тілесних ушкоджень. Також експерт зазначив, що не виключена можливість того, що деякий час потерпілий ОСОБА_9 після отримання таких тілесних ушкоджень міг вчиняти будь-які активні дії та рухи, проте встановити точний час неможливо, через індивідуальні особливості особи.
Згідно дослідженого в суді першої інстанції відеозапису від 29.07.2018 року, який міститься на СD-RW диску з камер відеоспостереження, що розташовані на фасадній стороні будівлі приміщення ресторану «Корона», що розташований за адресою: м. Харків, Стадіонний проїзд, 15, вбачається, що троє осіб чоловічої статі, один з яких ОСОБА_7 , які стоять на вулиці та розмовляють через деякий час повз даних осіб пройшли троє хлопців, один з яких ОСОБА_9 , які повернулися по першої групи хлопців, після чого в шістьох стояли спілкувалися. Після спілкування один із хлопців зняв рюкзак, інший хлопець поставив свою сумки на тротуар, після почалася бійка, в ході якої ОСОБА_17 поліз до своєї сумки, яка знаходилася у нього на плечі, та дістав предмет, схожий на ніж (03:14:25), який за допомогою руху вперед рукою розкрив ніж та зробив випад рукою з ножем в бік потерпілого ОСОБА_18 (арк.216 т.1).
Згідно відомостей протоколу огляду від 10.08.2018 року, під час слідчої дії було досліджено СD-RW диск з камер відеоспостереження, що розташовані на фасадній стороні будівлі приміщення ресторану «Корона», що розташований за адресою: м. Харків, Стадіонний проїзд, 15 (арк.217-218 т.1).
Відповідно до фактичних даних, що містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 23.08.2018 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_9 останній серед пред`явлених йому осіб впізнав чоловіка, який 29.07.2018 року за адресою: АДРЕСА_3 , наніс йому ножове поранення (акр. 217-220 т.1).
Згідно відомостей рапорту на ім`я начальника Немишлянського ВП НУНП в Харківській області, 29.07.2018 року отримано заяву та зареєстровано ЄО за №16641 від 29.07.2018 року, а саме: 29.07.2018 року о 04 год. 20 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 29.07.2018 року о 04 год. 20 хв. за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_19 повідомила, що у процесі бійки порізали ножем невідомого хлопця, заявниця викликала швидку (арк. 185 т.1).
Відповідно до фактичних даних, що містяться в рапорті на ім`я начальника Немшилянського ВП ГУ НП України в Харківській області, 29.07.2018 року екіпаж 4201 від оператора частини 102, отримали виклик: інші тілесні ушкодження по вул. м. Харків, АДРЕСА_3 . Прибувши на місце був виявлений ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та який наніс ножове поранення в область живота ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та проживає за адресою: АДРЕСА_4 (арк. 186 т.1).
Згідно відомостей протоколу огляду місця події від 29.07.2018 року, огляд проводився з 05 год. 00 хв. по 05 год. 25 хв. на алеї в парку Юр`єва навпроти будинку за адресою: м. Харків, Стадіонний проїзд, 17. На місці огляду з правої сторони розташований магазин «Одяг з Європи», «Чемпіон», «СушиWOК», «М`ясний м`ясокомбінат», «Лідер взуття». Навпроти вхідних дверей магазина «Чемпіон» розташований рекламний щит внизу якого розташований сміттєвий бак. На асфальті на відстані приблизно 1 метр був виявлений складний ніж з рукояткою чорного та синього кольору. Приблизна довжина ножа 21,5 см., довжина леза приблизно 10,5 см. Також на ножі маються написи.На клинку ножа напис: «14С28NP105-Q, F9Q9V200697, RUIKE». На клинку ножа маються нашарування речовини бурого кольору. На вищевказаних магазинах на зовні встановлені камери відеоспостереження, ілюстративним матеріалом до нього, в якій зображено панорамне зображення місця події по Стадіонному проїзду, 17-а в м. Харкові, загальний вид місця події, вузловий знімок ножа, детальне зображення ножа (арк. 187-190 т.1).
Відповідно до фактичних даних, зазначених у протоколі огляду місця події від 29.07.2018 року, вбачається, що огляд проводився з 08 год. 05 хв. по 08 год. 25 хв. на 4 поверсі ХМКЛШНМД ім. Мещанінова, яка розташована за адресою: м. Харків, провулок Балакірєва, 3А. На четвертому поверсі був виявлений громадянин, який представився як ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 одягнений у шорти оливкового кольору, білі шкарпетки та футболку. Футболка білого кольору з кольоровим візерунком. На футболці були виявлені сліди речовини бурого кольору. На шортах були також виявлені сліди речовини бурого кольору та ілюстративною таблицею до нього (арк. 191 т.1).
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 14/715-С/18 від 14.08.2018 року, на футболці (об`єкт № 1) ОСОБА_7 , знайдена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, походження якої від ОСОБА_9 не виключається, оскільки згідно завіреної ксерокопії виписки медичної карти стаціонарного хворого ХМКБЛ № 17 від 30.07.2018 року, група крові його А (ІІ). На цій же футболці, в об`єктах №№ 2-4,9, є кров людини, в якій виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров в даних об`єктах відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В. Кров у вказаних об`єктах від ОСОБА_9 виникнути не могла (арк. 198, 199 т.1).
Висновком судово-медичної експертизи № 15/686-С/2018 від 30.08.2018 року встановлено, що згідно з якими згідно завіреної ксерокопії виписки медичної карти стаціонарного хворого МКБЛ № 17 від 30.07.2018, кров ОСОБА_9 А (ІІ) зізогемаглютиніном анти-В. В результаті проведення судово-медичної експертизи складного ножу (об`єкти №№ 1-4), який був вилучений 29.07.2018 року, в ході огляду місця події, за адресою: м. Харків, Стадіонний проїзд, 17А (на землі), встановлено наступне: на правій щоці клинка (об`єкт № 1) виявлені сліди кровілюдини. При серологічному дослідженні, в крові виявлений антиген А. Таким чином, враховуючи результати досліджень, можна припустити, що дані сліди крові можуть походити від будь-якої людини з груповою належністю крові А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі від потерпілого ОСОБА_9 . В об`єктах №№ 2, 3, 4 сліди крові не виявлені; доданою до нього таблицею обліку результатів виявлення антигенів та аглютинінів по системі АВО (арк. 201-203 т.1)
Згідно відомостей заяви про вчинене кримінального правопорушення від 30.07.2018 року, старшим о/у Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області прийнято заяву від ОСОБА_9 , який просив ОВС прийняти заходи щодо невідомого, який 29.07.2018 року приблизно о 04 годині біля будинку АДРЕСА_5 спричинив йому ножове поранення (арк. 192 т.1).
Відповідно до даних довідки КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ОСОБА_7 знаходився в нейрохірургічному відділені № 1 з 29.07.2018 року з діагнозом закрита ЧМТ. Струс головного мозку, множинні забої, ссадини м`яких тканин голови, обличчя, перелом кісток носа без зміщення. Алкотест позитивний (арк. 193 т.1).
Згідно відомостей виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 30.08.2018 року КНП МКБЛ №17 ХГС у ОСОБА_9 мало місце проникаюче ножове поранення брюшної полості з ушкодженням лівої долі печінки, внутрішня кровотеча (арк. 199 т.1).
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 09/1648-С/2018 від 23.08.2018 року, згідно з представленої медичної документації у ОСОБА_9 мало місце: проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки в ділянці в лівого підребер`я з пошкодженням за ходом раньового каналу лівої частки печінки. 29.07.18 року була проведена операція лапаратомія; ушивання рани лівої частки печінки; первинна хірургічна обробка рани передньої черевної стінки, дренування черевної порожнини. Дана травма виникла від дії гострого предмету володіючого колюче-ріжучими властивостями, і могла бути отримана в строк вказаний в медичній документації. За ступенем тяжкості: проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки в ділянці в лівого підребер`я з пошкодженням за ходом раньового каналу лівої частки печінки відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя відповідно до п. 2.1.3.К. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року (арк. 195, 196 т.1).
Висновком судово-медичної експертизи № 14/716-С/18 від 14.08.2018 року встановлено, що на шортах (об`єкти №№ 1-4) ОСОБА_9 знайдена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, властивої йому самому, оскільки згідно завіреної ксерокопії виписки медичної карти стаціонарного хворого ХМКБЛ № 17 від 30.07.2018 року, група крові ОСОБА_9 А (ІІ) (арк. 209, 210 т.1).
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 17-143-МКС/18 від 25.09.2018 року, на підставі проведеної експертизи одягу ОСОБА_9 та ножа: на фуфайці (футболці) є одне наскрізне колото-різане пошкодження розташоване на передній поверхні зліва, в середньому відділі, про що свідчить їх щілеподібна форма, довжина що привалює над шириною, рівні краї, що добре зіставляються, рівний перетин кінців крайових стовпчиків трикотажу та відсутність деформації їх волокон, наявність одного гострокутного кінця с надсіченням кінцевого стовпчика трикотажу та другого «П» - подібного кінця, наявність основного та додаткового розрізів. Вказане колото-різане пошкодження утворилося внаслідок однократної дії гострокінцевого, одностороннєгострого, плоского, типу клинка ножа, колючо-ріжучого предмета, з гострим лезом і обухом «П»-подібного поперечного перетину з помірно вираженими ребрами. Індивідуальні особливості цього предмета в пошкодженнях не відобразилися. Зіставляючи морфологічні ознаки колото-різаного пошкодження на фуфайці (футболці) з конструктивними особливостями представленого на експертизу ножа, з урахуванням результатів експериментального дослідження, вважав, що дане пошкодження могло бути заподіяне ножем, представленим на експертизу, за умов переважного упору клинка ножа на лезову частину (арк. 222-224 т.1).
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі не оспорює допустимість і достовірність наведених вище письмових доказів. Ці докази сторони захисту не спростовувала і під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.
В апеляційній скарзі обвинувачений, вказуючи на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, фактично наводить доводи, які стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що він захищався від протиправних дій потерпілого, а тому, на думку апелянта, його дії невірно були кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України.
При цьому згідно з нормами ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Допитані в суді першої інстанції свідки як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, підтвердили факт бійки, яка відбувалася 29.07.2018 року приблизно о 04 годині 20 хвилин неподалік нічного клубу «Фрідом», що розташований за адресою: м. Харків, Стадіонний проїзд, буд. 17-А та підтвердили факт того, що в бійці приймав участь ОСОБА_7 .
Як вбачається з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, шляхом допиту свідків , потерпілого та обвинуваченого, оглядом відеозапису з місця події, між ОСОБА_7 з друзями з одного боку та потерпілим ОСОБА_9 з іншого боку, мала місце обопільна бійка вході якої ОСОБА_7 використав ніж. Тому підстав вважати , що ОСОБА_7 знаходився в стані необхідної оборони від раптового протиправного посягання не вбачається.
Відповідно до положень ст. 124 КК України кримінальна відповідальність передбачена за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.
З вищенаведених показань потерпілого та свідків, а також з безпосередньо дослідженого відеозапису з камер відеоспостереження, що розташовані на фасадній стороні будівлі приміщення ресторану «Корона», вбачається, що обвинувачений дістав ніж із своєї сумки до отримання тілесних ушкоджень, не намагався уникнути конфлікту, а продовжував приймати участь у конфлікті.
Враховуючи зазначене , а також те, що мала місце обопільна бійка між особами , а не захист від суспільно небезпечного посягання, підстав для кваліфікації дій ОСОБА_20 за ст. 124 КК України колегія суддів не вбачає.
Вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, а саме в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, підтверджується сукупністю доказів, які суд першої інстанції безпосередньо дослідив, проаналізував та дав їм відповідну правову оцінку з наведенням у вироку відповідних висновків.
Зокрема, твердження ОСОБА_7 щодо ненавмисного характеру його дій суд першої інстанції спростував, зазначивши, що свідок ОСОБА_11 повідомив суду, що в ході бійки свідок бачив, як ОСОБА_7 з барсетки дістав ніж, який тримав в правій руці. Свідок бачив, як ОСОБА_9 падає, а ОСОБА_7 відскакує від нього в сторону та бачив, що ОСОБА_9 тримає рукою рану на животі з якої йде кров, в цей час до нього також підбіг ОСОБА_12 та ОСОБА_16 . Після чого ОСОБА_16 обійшов ОСОБА_7 ззаду та схопив його за руку, а ОСОБА_12 взяв його за шию та вони вибили у ОСОБА_7 ніж і штовхнули його на газон де він і лежав до приїзду поліції. Так свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що ОСОБА_9 йому сказав, що його вдарили ножем, після чого впав на землю. Він повернувся до хлопців та запитав: «Хто це зробив?», та бачив ОСОБА_7 , який стояв з ножем, який тримав в правій руці та почав йти в його сторону. Неподалеку від ОСОБА_7 був ОСОБА_16 ,який взяв ОСОБА_7 за кість правої руки, в якій він тримав ніж, свідок взяв ОСОБА_7 за шию та вони повалили останнього на землю, забрали в нього ніж, та утримували його до приїзду поліції.
Крім того, висновок судово-медичного експерта підтвердив показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 щодо характеру нанесення ударів та повністю спростував версію ОСОБА_7 щодо ненавмисність нанесення проникаючого колото-різаного поранення.
Зазначене свідчить про наявність у ОСОБА_7 умислу на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень і спростовує твердження обвинуваченого.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є належним чином обґрунтовані та вмотивованими, підстав вважати ці висновки сумнівними, з урахуванням доводів, які зазначені обвинуваченим в своїй апеляційній скарзі, не вбачається.

Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту про призначення стосовно нього судово-психологічної експертизи, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки судом неодноразово розглядалося зазначене клопотання в ході судового розгляду та ухвалами Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.10.2019 року і 02.12.2019 року відмовлено в його задоволенні (арк. 21-22, 23, 25-27, 62-63 т.2). В цих судовому рішенні суд першої інстанції навів обґрунтовані мотиви прийнятого рішення, з якими суд апеляційної інстанції також погоджується.
Щодо доводів апелянта про порушення його права на захист, оскільки не були встановлені усі свідки інкримінованого йому злочину, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст.327 КПК України, прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.
Під час судового розгляду у цьому кримінальному провадженні за клопотання сторони захисту були допитані свідки свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 .
Разом з цим, стороною захисту також вважала за необхідне допитати також інших свідків, які були очевидцями спричинення 29.07.2018 року потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, заявлене захисником ОСОБА_8 клопотання про надання органу досудового розслідування окремого доручення щодо встановлення всіх свідків інкримінованого ОСОБА_7 злочину розглянуто судом під час судового засідання від 02.10.2019 року та судом своєю вмотивованою ухвалою відмовлено в задоволенні цього клопотання (арк.21-22, 23, 25-27 т.2). Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що в судовому засіданні досліджувались докази, які надані сторонами по справі, надано пояснення та письмові матеріали щодо обставин та механізму вчинення кримінального правопорушення, для оцінки яких не має потреби в перевірці шляхом встановлення інших свідків події, яка сталася 29.07.2018 року.
Крім того, відповідно до положень процесуального закону позитивне вирішення клопотань є правом, а не обов`язком суду, унаслідок чого відмова у задоволенні клопотання сторони захисту не є порушенням права обвинуваченого на захист.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку місцевий суд, дотримуючись принципу змагальності, створив усі необхідні умови для реалізації стороною захисту своїх процесуальних прав щодо подання доказів у кримінальному провадженні, зокрема й щодо допиту свідків, а тому доводи апеляційного скарги обвинуваченого в цій частині є непереконливими.
Колегія суддів також не погоджується з доводами обвинуваченого про те, що суд не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , оскільки в оскаржуваному вирок судом достатньо повно викладені показання цих свідків та надано їм відповідну оцінку. Окрім цього, свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 надали в суді першої інстанції показання про те, що не бачили бійки між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а також спричинення останньому тілесних ушкоджень ножем в область живота.
Таким чином, під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказував обвинувачений, колегіє суддів не встановлено.
Суд апеляційної інстанції розцінює не визнання обвинуваченим своєї провини у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, як обраний засіб захисту від пред`явленого обвинувачення і бажання уникнути відповідальності за скоєне.
У вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності.
Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки. Місцевим судом повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням чи скасування оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_7 .
Отже, версія і доводи обвинуваченого та його захисника про незгоду з оскаржуваним вироком суду першої інстанції, а також щодо суперечливості та відсутності достовірних доказів на підтвердження його вини у вчиненні злочину за ч.1 ст.121 КК України, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційних скарг сторони захисту.

Що стосується призначеного покарання обвинуваченому, то воно, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.65 КК України та роз`ясненням, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Зокрема, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання ОСОБА_7 , врахував конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого злочину, позицію потерпілого, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сукупність всіх даних, які характеризують їх особи, в тому числі й ті, на які є посилання сторони захисту у поданій апеляційній скарзі.
Так, ОСОБА_7 офіційно працевлаштований, раніше не судимий. Згідно довідки КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР, ОСОБА_7 впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою не звертався. Довідкою КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» встановлено, що ОСОБА_7 на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває. Згідно довідки-характеристики з Харківського центру професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості ОСОБА_7 характеризується позитивно.
Свідок ОСОБА_21 пояснила в суді першої інстанції, що вона є матір`ю ОСОБА_7 . ЇЇ син добре вчився, поступив в академію та закінчив її з червоним дипломом, працював інженером, потім викладачем, в нього гарні характеристики. Він не вживає алкоголь, наркотичні засоби, в наркологічному та психологічному диспансері не обліку не стоїть. В 2004 році отримав травму голови, потім в 2018 році отримав черепно-мозкову травму.
Судом також враховано досудову доповідь Слобідського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області від 15.04.2019 року згідно якої, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання відповідно до вимог ст.ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.
Колегія суддів також враховує позицію потерпілого під час апеляційного розгляду, який заперечував проти будь-якого пом`якшення обвинуваченому покарання, а також бере до уваги те, що ОСОБА_7 вину в інкримінованому злочині не визнав, щиро не розкаявся, не відшкодував потерпілому завдану шкоду.
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства.
Судом першої інстанції призначено обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України і, на думку колегії суддів, за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.
Окрім цього, питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к).
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Апеляційні доводи обвинуваченого про зайву суворість призначеного покарання, з урахуванням фактичних обставин за цим кримінальним провадженням, наведених в оскаржуваному вироку, а також позицію потерпілого та ставлення обвинуваченого до вчиненого, на думку колегії суддів, - є необґрунтованими.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді