ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/121/21 Справа № 202/7205/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судці: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2020 року про відмову в задоволенні скарги на повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України в рамках кримінального провадження №0000770,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2020 року у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_10 на повідомлення останнього про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000770 було відмовлено.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що підозра стосовно ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, відповідає вимогам статей 277-278 КПК України, оскільки повідомлення про підозру оголошено та вручено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, що підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами. При цьому слідчий суддя врахував, що доводи захисту вже перевірялися слідчим суддею і будь-яких нових даних, які б стали підставою для скасування повідомлення про підозру стосовно ОСОБА_11 , не надано.
Не погодившись з даним судовим рішенням, адвокат ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій з урахуванням доповнень до апеляції просить скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2020 року та постановити нову, якою скасувати повідомлення про підозру стосовно ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 358 КК України та зобов`язати уповноваженого прокурора вчинити дії щодо скасування розшуку ОСОБА_10 в рамках кримінального провадження №0000770.
Свої вимоги адвокат обгрунтовує тим, що рішення слідчого судді незаконне, постановлене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки в матеріалах справи ймовірно відсутні журнали судових засідань за 29 та 31 грудня 2020 року та технічний носій інформації, на якому зафіксовані судові засідання, а також під час розгляду скарги приймав участь прокурор, який не є прокурором у кримінальному провадженні, оскільки відсутня постанова про призначення групи прокурорів. Крім того, адвокат вказує, що підозра стосовно ОСОБА_10 складена неуповноваженим слідчим та вручена з порушенням вимог статтей 277-278 КПК України, взагалі не підписана ані слідчим, ані прокурором, а виклад фактичних обставин кримінального правопорушення не підтверджується жодними доказами, не встановлено місце, дату та час вчинення правопорушення.
Також адвокат зазначає, що ОСОБА_10 інкримінується підроблення офіційного документу, однак довідка про стан сім`ї, яку нібито підробив його підзахисний, не є офіційним документом, а тому взагалі відсутній склад кримінального правопорушення або проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.
Окрім цього, апелянт звертає увагу на те, що в даному кримінальному провадженні не було допитано ОСОБА_10 , не розглядалися клопотання захисту, не надано можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, а ще з 01.07.2020 року згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, відноситься до проступків, але станом на час розгляду клопотання слідчим не було виконано вимоги глави 25 КПК України.
Вказує захисник і на те, що строк досудового розслідування закінчився 03.09.2018 року, а прокурор не вчинив жодних дій, спрямованих на інформування ОСОБА_10 про існування кримінального провадження стосовно нього та підозри у скоєнні вказаного кримінального правопорушення.
Заслухавши суддю-доповідача, думки захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу з урахуванням доповнень до неї, та просили її задовольнити, позицію прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення даної апеляції, дослідивши надані матеріали, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Апеляційним розглядом встановлено, що адвокат ОСОБА_9 в порядку ст. 303 КПК України звернувся до слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою, в якій просив скасувати повідомлення ОСОБА_10 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України від 20 червня 2018 року. В обґрунтування скарги зазначив, що відсутній склад кримінального правопорушення, ОСОБА_10 неналежно повідомлений про підозру. Крім того, у відповідності до чинного КК України, діяння, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України є кримінальним проступком, а тому повинне бути нове повідомлення про підозру.
Згідно з ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Згідно з п. 18 ч. 1 ст. З КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді скарги слідчим суддею були дотримані належним чином, а доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі та судовому засіданні апеляційного суду щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Як убачається з наданих матеріалів, СУ ГУНП в Дніпропетровській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000770 від 02 червня 2017 року, відомості про яке внесені до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч,4 ст.358 КК України, в якому 20 червня 2018 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_10 у вчиненні вказаного злочину, яке в той же день оголошене та вручене ОСОБА_12 (дружині) у зв`язку з відсутністю ОСОБА_10 08 серпня 2018 року постановою слідчого досудове розслідування за підозрою ОСОБА_10 , зупинено та останнього оголошено у розшук. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2018 року постанову слідчого про зупинення досудового розслідування та оголошення у розшук ОСОБА_10 скасовано в частині зупинення досудового розслідування. Також ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2018 року задоволено скаргу ОСОБА_10 та зобов`язано прокурора у кримінальному провадженні № 0000770 у п`ятиденний строк здійснити одну з дій, передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України. 12.10.2018 року стороні захисту у вказаному кримінальному провадженні у порядку ст. 290 КПК України, повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування.
Порядок повідомлення особі про підозру визначений у главі 22 КПК України.
Статтею 276 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав, при яких в обов`язковому порядку здійснюється повідомлення про підозру та осіб, яким надано право вручати особі повідомлення про підозру, до яких відносяться слідчий чи прокурор. Згідно п. 3 ч.1 даної статті повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках, зокрема, наявності достатніх доказів для підозри особи в учиненні кримінального правопорушення.
Зміст письмового повідомлення про підозру має відповідати вимогам, передбаченим ч, 1 ст. 277 КПК України, та містити наступні відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.
Відповідно до вимог ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Згідно з положеннями ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляв певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення здійснюються у порядку, передбаченому главою 11 КПК України, тобто, викликом (ст.133 КПК України), судовим викликом (ст.134 КПК України). Порядок вручення повідомлення визначений ст. 135 КПК України.
У відповідності до ч. 2 ст. 135 КПК України у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання, повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
З матеріалів провадження убачається, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, було складено 20.06.2018 року та в той же день оголошено та вручено ОСОБА_13 (дружині) у зв`язку з відсутністю самого ОСОБА_10 .
Тож у даному випадку апеляційний суд дійшов висновку, що посилання апелянта на не вжиття органом досудового розслідування жодних дій для належного інформування ОСОБА_10 про повідомлення йому про підозру, є неспроможними, оскільки повідомлення останньому про підозру здійснено у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, та його зміст відповідає вимогам КПК України.
Посилання ж захисника на те, що органом досудового розслідування було вручено не підписаний слідчим та прокурором проект підозри, колегія cуддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, відеозаписом, доданим до протоколу обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .
Що стосується доводів адвоката ОСОБА_9 стосовно необґрунтованості підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, відсутності в органу досудового розслідування жодних доказів на підтвердження вини його підзахисного, та взагалі відсутності об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, оскільки його предметом має бути лише офіційний документ, а документи, зазначені у тексті повідомлення про підозру, не є офіційними, бо не відповідають вимогам, встановленим у примітці до ст. 358 КК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яке йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі Нечнпорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від ЗО серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), n. 32, Series A, № 182).
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду. Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.
Оцінюючи в сукупності обставини кримінального провадження та враховуючи достатню наявність доказів про вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення колегія суддів убачає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_10 в контексті її розуміння ЄСПЛ присутня, а тому доводи захисника про відсутність в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, наразі є передчасними та не можуть бути взяті до уваги.
З приводу ж посилання апелянта на відсутність в матеріалах провадження журналів судових засідань та технічного носія інформації за 29.12.2020 року та за 31.12.2020 року апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вони спростовуються наявними в матеріалах справи журналом судового засідання та технічним носієм інформації від 29.12.2020 року, коли було оголошено резолютивну частину ухвали слідчого судді, а оскільки на оголошення повного тексту ухвали 31.12.2020 року ніхто з учасників не з`явився, фіксування судового процесу не здійснювалося в порядку ч.4 ст. 107 КПК України, що підтверджується довідкою, складеною секретарем судового засідання від 31.12.2020 року (а.п.49).
Необгрунтованими є й доводи захисника про те, що під час розгляду скарги в суді першої інстанції приймав участь прокурор, який не мав на це повноважень - ОСОБА_6 , оскільки це спростовується постановою про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.п.31- 33).
Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що повідомлення про підозру було складено не уповноваженими слідчим та прокурором, оскільки дане повідомлення було складено слідчим ОСОБА_14 за погодженням з прокурором ОСОБА_15 20 червня 2018 року, а відведений слідчий був ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року, а прокурор - ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2018 року, тобто вже після складання повідомлення ОСОБА_10 про підозру.
Що стосується вимог апеляційної скарги захисника про зобов`язання уповноваженого прокурора вчинити дії щодо скасування розшуку ОСОБА_10 , то колегія суддів цілком погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що такі вимога дійсно не віднесенні кримінальним процесуальним законом до повноважень слідчого судді, та не можуть бути предметом оскарження в порядку ст. 303, 304 цього Кодексу під час досудового розслідування, але відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу. До того ж, як зазначалося вище, на даний час у кримінальному провадженні № 0000770 закінчено досудове розслідування. За таких обставин апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді про відмову у відкритті провадження за скаргою в цій частині є вірними.
Крім того, апеляційний суд не може не звернути уваги на той факт, що доводи апелянта, викладені ним у поданій скарзі, вже неодноразово перевірялись як слідчими суддями суду першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, та в результаті судового та апеляційного розгляду їм було надано належну правову оцінку.
Так, слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у рішенні від 29 січня 2021 року зазначив, що у зв`язку з набранням 01 липня 2020 року законної сили Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 17 червня 2020 року № 720-ІХ, на теперішній час кримінальне правопорушення, підозра у вчиненні якого пред`явлена ОСОБА_10 , має кваліфікуватись як проступок, який на підставі п. 4-1 ч.1 ст.3 КПК України повинно бути розслідувано саме дізнавачем, а не слідчим, втім орган досудового розслідування позбавлений можливості здійснити перекваліфікацію кримінального правопорушення, оскільки на даний час у кримінальному провадженні виконується ст.290 КПК України та підозрюваного оголошено у розшук.
Також ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року було констатовано той факт, що стороною обвинувачення грубо порушено вимоги чинного кримінального процесуального законодавства України, оскільки останнім на момент відкриття матеріалів кримінального провадження № 0000770 для ознайомлення було достовірно відомо про перебування підозрюваного в розшуку, тому перехід до виконання вимог статті 290 КПК України відносно особи, оголошеної у розшук, є неприпустимим, як і направлення матеріалів кримінального провадження до суду для розгляду по суті відносно не ознайомленої з матеріалами справи особи. У зв`язку з цим слідчим суддею було постановлено процесуальним керівникам негайно вирішити питання про поновлення строків досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000770 від 02.06.2017 року і зупинення провадження по справі у зв`язку з розшуком, що зупиняє перебіг строків давності.
Крім того, слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в своїй ухвалі від 24 грудня 2020 року вказував на те, що 12 жовтня 2018 року стороні захисту було повідомлено про завершення досудового розслідування та надано матеріали кримінального провадження для ознайомлення. Клопотання в порядку ст. 220 КПК України, які подаються під час досудового розслідування, не можуть бути розглянуті після повідомлення про завершення досудового розслідування, а тому скарга сторони захисту подана після прийняття рішення про завершення досудового розслідування щодо зобов`язання проведення процесуальних дій органом досудового розслідування не підлягає задоволенню, оскільки сторона захисту в даному випадку вимагає зобов`язати слідчих та прокурорів виконувати слідчі дії, повернувшись на попередні стадії досудового розслідування, що є неприпустимим в розумінні чинного кримінально процесуального законодавства.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2020 року є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування за результатами апеляційного перегляду не встановлено, у зв`язку з чим подана на неї апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. ч.2 ст.376, 405, 407,419, 422 КПК України, колегія судців
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2020 року про відмову у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 на повідомлення про підозру за ч.4 ст. 358 КК України у кримінальному провадженні № 0000770 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4