Справа № 201/2908/21
Провадження № 1-кс/201/943/2021
УХВАЛА
Іменем України
25 березня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю заступника начальника СД ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання дізнавача СД ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 , про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000116 від 20.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач подав вищевказане клопотання, в якому зазначив, що 19.03.2021 року до відділення поліції № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов матеріал від УПП про те, що 19.03.2021 року під час патрулювання за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги біля буд. 2К було зупинено автомобіль Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору під керуванням громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого було виявлено та вилучено прозорий згорток з речовиною зеленого кольору, рослинного походження зовні схожу на наркотичну речовину, також у гр. ОСОБА_8 було виявлено та вилучено один сліп-пакет з речовиною білого кольору, кристалічну схожу на наркотичну речовину.

20.03.2021 року відомості за даним фактом зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000116 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

19.03.2021 року під час огляду місця події було вилучено транспортний засіб автомобіль марки Honda CR-V реєстраційний номер НОМЕР_1 з ідентифікаційним номером кузова « НОМЕР_2 » ключ від автомобілю з брелком сигналізації та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , оскільки вищевказаний транспортний засіб слугував для перевезення наркотичних засобів.

Тому оскільки вищевказаний транспортний засіб слугував для перевезення наркотичних засобів, то з метою збереження речових доказів дізнавач просив накласти арешт на вищевказане майно шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування майном.

Дізнавач в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав і просив його задовольнити.

Представник власника автомобіля марки Honda CR-V реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечила, вказавши про його необґрунтованість. Зазначила про порушення строків подання клопотання про арешт майна і про недоведення дізнавачем ознак речового доказу, встановленого ст. 98 КПК України. Просила в задоволенні клопотання відмовити.

Відповідно до ст. 107 КПК України здійснювалося повне фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та додані до нього документи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до ч. 6 ст. 115 КПК України якщо відповідну дію належить вчинити в суді або в органах досудового розслідування, то строк закінчується у встановлений час закінчення робочого дня в цих установах.

Згідно з ч. 7 ст. 115 КПК України при обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Згідно протоколу огляду, він проведений 19.03.2021 року. Оскільки 20 і 21 березня були вихідними днями, то з клопотанням про накладення арешту дізнавач звернувся 22.03.2021 року, яке в системі документообігу «Д-3» зареєстроване цього ж дня.

Оскільки дізнавач звернувася до суду з клопотанням про арешт майна на наступний робочий день після вихідних, тобто своєчасно у встановлений КПК України строк, то доводи адвоката щодо подання дізнавачем клопотання із порушенням процесуальних строків є необґрунтованими.

Крім того слідчим суддею встановлено, що 19.03.2021 року до відділення поліції № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов матеріал від УПП про те, що 19.03.2021 року під час патрулювання за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги біля буд. 2К було зупинено автомобіль Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору під керуванням громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого було виявлено та вилучено прозорий згорток з речовиною зеленого кольору, рослинного походження зовні схожу на наркотичну речовину, також у гр. ОСОБА_8 було виявлено та вилучено один сліп-пакет з речовиною білого кольору, кристалічну схожу на наркотичну речовину.

Слідчим на місці було прийняте рішення про проведення невідкладної слідчої дії огляду місця події.

ОСОБА_7 надав письмову заяву, згідно якої дозволив оглянути автомобіль Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 .

19.03.2021 під час огляду місця події за адресою: вул. Набережна Перемоги біля буд. 2К було встановлено відчинений автомобіль марки Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, в салоні якого було виявлено та вилучено: згорток паперу з речовиною рослинного походження, зеленого кольору; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ; ключ від автомобіля Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 з брилком сигналізації.

20.03.2021 відомості за даним фактом зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000116 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Вищевказане майно разом з транспортним засобом, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, ключами від автомобіля, згортком паперу з речовиною рослинного походження, зеленого кольору, було вилучено, опечатано та направлено до ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, за адресою: м. Дніпро, вул. Шевченка, 5.

Постановою дізнавача від 20.03.2021 року вищевказане майно визнано речовими доказами.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25.03.2021 року надано слідчому СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 дозвіл на проведення огляду транспортного засобу, а саме автомобіля марки Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , який було проведено 19.03.2021 року за адресою м. Дніпро вул. Набережна Перемоги, 2-к слідчим СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , в ході якого виявлено та вилучено: згорток паперу з речовиною рослинного походження, зеленого кольору; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ; ключ від автомобіля CR-V д.н.з. НОМЕР_1 з брелком сигналізації.

Визнано правомірним проведений 19.03.2021 року огляд автомобіля марки Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 за адресою м. Дніпро вул. Набережна Перемоги, 2-к слідчим СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 .

Як вбачається із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно п.п 2, 3 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Дізнавачем в судовому засіданні доведено існування таких обставин, а клопотання дізнавача в цій частині щодо накладання арешту на автомобіль, ключі від нього і свідоцтво про реєстрацію відповідає вищезазначеним нормам закону.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи: (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є притаманний всім статтям Конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який ідеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.

В ході огляду транспортного засобу виявлено та вилучено згорток паперу з речовиною рослинного походження, зеленого кольору, за яким призначена експертиза.

20.03.2021 року відомості за даним фактом зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000116 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

За диспозицією ч. 1 ст. 309 КК України кримінальна відповідальність наступає серед іншого за перевезення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про те, що автомобіль, ключі від нього і свідоцтво про реєстрацію є знаряддям кримінального правопорушення, тобто вказане майно має відношення до даного кримінального провадження, а його дослідження є необхідним для повного, швидкого, якісного проведення досудового розслідування, внаслідок чого необхідно накласти арешт на зазначене вище майно.

Отже згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких дізнавачем вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Таким чином, у клопотанні дізнавача належним чином розкрито, яке відношення зазначене майно має саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речових доказів є визначеним відповідно до вимог ст.98 КПК України, оскільки постановою дізнавача від 20.03.2021 року вони визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт майна.

Дінавач довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження

Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.

Завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням, може бути виконане.

Незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, що перешкоджатимуть збереженню речових доказів.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що даний автомобіль та невід`ємні його частини - свідоцтво про реєстрацію і ключі від нього можуть бути використані як речовий доказ у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 4 статті 173 КПК, у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Слідчим суддею встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні власник автомобіля ОСОБА_9 не є підозрюваним (тобто його у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК, не повідомлено про підозру; його не було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення); не є обвинуваченим (тобто не є особою, обвинувальний акт щодо якого передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК); не є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільне небезпечне діяння.

Вказані умови накладання арешту є обов`язковими для виконання всіма судами на території України та закріплені окрім чинного КПК (ч. 2 ст. 170 КПК України), Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 р. в Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Саме в пп. 2.6 п. 2 Узагальнення вказано: «Щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна».

Крім того, санкцією ч. 4 ст. 296 КК України не передбачена конфіскація майна, а тому відсутня необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт зазначеного транспортного засобу. Цивільний позов у даному кримінальному провадженні також не заявлено.

Згідно із ст. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З урахуванням презумпції невинуватості, навіть наявність у особи процесуального статусу підозрюваного не означає обов`язкового і однозначного постановлення щодо неї обвинувального вироку. Відтак, навіть можливе застосування в майбутньому конфіскації автомобіля як виду покарання не пропорційне обмеженню права користування підозрюваним цим майном на стадії досудового розслідування.

На переконання слідчого судді будь-які умисні зміни технічного стану автомобіля включаються в поняття «розпорядження» - правомірності власника.

Більше того, зважаючи на встановлену наявність у автомобіля ознак речового доказу, завдання кримінального провадження і мета арешту не вимагають його недоторканості і збереження безпосередньо в тому стані, в якому він був виявлений під час вчинення кримінального правопорушення. Тобто звичайне зношення майна в природніх умовах не зашкодить його використанню з визначеною метою.

Тому слідчий суддя приходить до висновку про необхідність накладання арешту вказаного автомобіля, свідоцтва про реєстрацію і ключів шляхом позбавлення права на їх відчуження з передачею їх на відповідальне зберігання ОСОБА_9 .

Слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання неправомірного вибуття майна з власності та забезпечення кримінального провадження, та слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання дізнавача СД ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом позбавлення права на відчуження до скасування у встановленому КПК України порядку на наступне майно:
-автомобіль марки Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 ;

-свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_4 ;

-ключ від вказаного транспортного засобу з брелком сигналізації.

У задоволенні клопотання у іншій частині відмовити.

Зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування, прокурора у кримінальному провадженні або іншу уповноважену особу негайно повернути автомобіль марки Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_4 , ключ від вказаного транспортного засобу з брелком сигналізації на відповідальне зберігання ОСОБА_9 .

У відповідності до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особами, що були відсутні при її проголошенні, в той же строк з моменту отримання її копії.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Арешт майна, відповідно до положень ст. 174 КПК України, може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Повний текст ухвали оголошений 26.03.2021 року о 08-45 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1