ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1941/21 Справа № 204/1747/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0003163 щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександропіль Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1, 2 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 09 серпня 2021 року включно.
Приймаючи рішення про необхідність продовження строку тримання під вартою, суд вважав доведеним наявність ризику, що обвинувачений у разі зміни йому запобіжного заходу, буде мати реальну можливість перешкодити закінченню судового розгляду даного кримінального провадження, шляхом переховування від суду, побоюючись тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні особливо тяжкого злочину, оскільки останній не має постійного місця мешкання і реєстрації в м. Дніпро та міцних соціальних зв`язків, а тому цей ризик продовжує бути реальним та актуальним на даний час. Також судом враховано тривалий термін перебування обвинуваченого під вартою, однак за наявністю даного ризику більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
В апеляції:
- захисник просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про обрання запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою.
Щодо строку на подання апеляційної скарги зазначає, що 10.06.2021 року було оголошено вступну та резолютивну частину ухвалу, повний текст було оголошено 16.06.2021 року, цього ж дня він отримав повний текст ухвали про, що склав відповідну розписку, а тому вважає строк пропущеним з поважних причин.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на те, що обвинувачений тримається під вартою більше 4 років і 6 місяців та з часу застосування запобіжного заходу, його строк продовжувався з одних й тих самих підстав. Вказує на те, що тривалий розгляд провадження та, відповідно, тримання під вартою порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та суперечить практиці ЄСПЛ. Захисник вказує на те, що матеріали провадження не місять жодних переконливих доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та прокурором під час судового розгляду не доведено, що застосування альтернативного запобіжного заходу не зможе їм запобігти.
В апеляційній скарзі захисник просить здійснювати апеляційне провадження без участі сторін кримінального провадження, а тому враховуючи вимоги ч.4 ст.422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.), колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті без участі сторін кримінального провадження.
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, зважаючи на те, що в судовому засіданні 10.06.2021 року місцевого суду була оголошена тільки вступна та резолютивна частина оскаржуваної ухвали, а повний текст ухвали було проголошено 16.06.2021 року, колегія суддів вважає причини пропуску строку поважними, тому з метою забезпечення доступу до правосуддя строк на оскарження необхідно поновити.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а також існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_7 обвинувачується, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а тому за даних обставин останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує обвинувачений в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Колегія суддів також зважає і на посилання сторони захисту на рішення Європейського суду з прав людини від 10.06.21 року, яким констатований факт надмірного строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .
Проте, з врахуванням стадії судового розгляду, наявності ризиків, а також враховуючи судову практику Європейського Суду з прав людини , де неодноразово Суд підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, та тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, що дає підстави дійти висновку, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 та виконання судового рішення у разі визнання винним останнього.
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є виправданим на даному етапі судового розгляду кримінального провадження.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0003163 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1, 2 ст. 185 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3