Дата документу 02.03.2021 Справа № 333/6778/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/659/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/6778/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника особи, стосовно якої застосовано примусові заходи медичного характеру, адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку строком на 60 днів, тобто з 26.01.2021 року до 26.03.2021 року.

Згідно зі змістом судового рішення, в судовому засіданні прокурором подано письмове клопотання про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Своє клопотання мотивував тим, що в ході досудового слідства встановлений ряд ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зникли, що є підставою для продовження вказаного запобіжного заходу. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Продовжуючи ОСОБА_8 запобіжний захід, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оцінюючи ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженню, намагаючись забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст.508 КПК України, не може запобігти наведеним під час розгляду клопотання ризикам.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись із рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим. В обґрунтування доводів зазначає, що для уникнення свавілля при застосуванні запобіжних заходів щодо ОСОБА_8 прокурору необхідно було з`ясувати і довести, а суду встановити ступінь суспільної небезпечності ОСОБА_8 , з огляду на який (та на інші обставини) суд мав обрати запобіжний захід.

Прокурором не доведено, що ОСОБА_8 на даний момент має такий психічний розлад, що обумовлює його примусове тримання у психіатричній лікарні, і що необхідно продовжити його триманий в ній. Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про суспільну небезпеку ОСОБА_8 та необхідність продовження йому запобіжного заходу на підставі неналежною доказу, а саме висновку експертизи від 17.10.2019 року.

За своїм змістом клопотання прокурора не відрізняється від клопотань, які були подані раніше, воно не містить нових ризиків, відомостей про зміну стану здоров`я у бік погіршення. Зазначене свідчить про формальний підхід прокурора стосовно вирішення ініційованого ним питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 та порушення ним вимог частин першої та другої ст.9 КПК України.

Вказує, що ОСОБА_8 станом на 26.01.2021 року не виявляє небезпечної поведінки, не заперечує проти проходження амбулаторного лікування, у нього є батько ( ОСОБА_9 ), який турбується про нього протягом всього часу перебування у лікарні, лікування у психіатричній лікарні проходив добровільно. Висновки про ступінь суспільної небезпечності ОСОБА_8 та наявність чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, мають бути обґрунтовані висновком судово-психіатричної експертизи, проведеної безпосередньо перед звернення прокурора до суду із клопотанням, іншими належними та допустимим доказами, але не думкою сторони обвинувачення, оскільки прокурор не в змозі оцінювати психічний стан підозрюваного, його здатність вчинити дії, наведені у ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що окрім висновку судово-психіатричної експертизи про ступінь суспільної небезпеки певної особи, здатність вчиняти дії, наведені у ст.177 КПК України, можуть свідчити відомості медичної карти стаціонарного хворого, яка в обов`язковому порядку оформлюється стосовно кожного хворого.

Проте, в клопотанні та ухвалі не наведено жодних доказів суспільної небезпеки ОСОБА_8 . До клопотання не було додано, а в матеріалах справи відсутні документи, з яких можливо дійти висновку про стан психічного здоров`я ОСОБА_8 на момент вирішення питання про продовження запобіжного заходу, та які б підтверджували необхідність продовження саме запобіжного заходу у виді поміщення ОСОБА_8 до закладу з надання психіатричної допомоги. При цьому, наполягаючи на тому, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК, сторона обвинувачення наводить в обґрунтування висновок судово-психіатричної експертизи від 17.10.2019 року та власну думку.

Таким чином, клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 не є належним чином обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про необхідність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу є безпідставними.

На підставі викладеного, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, відмовити у задоволенні клопотання прокурора, обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді його передання на піклування батьку - ОСОБА_9 , з обов`язковим лікарським наглядом.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, постановлено ухвалу про продовження запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку

Згідно ст.508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п.1, 2, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Колегія суддів звертає увагу на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який хоча раніше і не судимий, проте вчинив особливо тяжких злочин, перебуваючи в стані некерованості своїх дій через хронічне психічне захворювання, вчинення якого призвело до загибелі людини, не одружений, не працює, законне джерело доходів відсутнє, не має міцних соціальних зв`язків, що свідчить про те, що останній може переховуватись від суду.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку щодо ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи захисника про необхідність зміни запобіжного заходу, є безґрунтовними.

Твердження захисника про наявність у обвинуваченого батька, який турбується про нього протягом всього часу перебування у лікарні не може бути підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключає його небезпечну поведінку, оскільки такі обставини не зменшують ризики, що стали підставою для застосування до нього такого запобіжного заходу.

Крім того, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №191 від 17.07.2019 року обвинувачений ОСОБА_8 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. Зазначене хронічне захворювання позбавляло іспитованого можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними. Потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку обвинуваченому ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав та інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, є непереконливими.

Посилання захисника на відсутність заявлених ризиків є неспроможними, оскільки існування цих ризиків неодноразово перевірялось, у тому числі і під час обрання йому вказаного запобіжного заходу, і під час його продовження, та які на теперішній час хоча і дещо зменшились, але не перестали існувати до тієї межі, яка викликає необхідність пом`якшення обраного запобіжного заходу.

Не можуть бути визначальною підставою для задоволення апеляційної скарги і соціальні зв`язки обвинуваченого, оскільки їх наявність та міцність, а також дані, які характеризують особу, на що є посилання в апеляції захисника, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання та подальшого продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 .

Посилання захисника на те, що станом на теперішній час ОСОБА_8 не виявляє небезпечної поведінки, що є підставою для зміни запобіжного заходу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки будь-яких доказів, які б підтвердили, що психічний стан ОСОБА_8 стабілізувався та він не є небезпечним для оточуючих, апеляційному суду не було надано.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

На думку колегії суддів, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що зазначені ризики у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а також про те, що інший запобіжний захід буде невиправданим і не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст.197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , даних про особу обвинуваченого, у тому числі висновків експертизи, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, продовжив запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, та продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку строком на 60 днів, тобто з 26.01.2021 року до 26.03.2021 року, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4