Справа № 196/93/21
Провадження № 1-кп/209/200/21
У Х В А Л А
07 червня 2021 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
за участі: - секретаря ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника обвинувачених (адвоката) - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесені до ЄРДР 11 вересня 2018 року за № 0000445 відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, суд -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України, саме: усвідомлюючи можливість покарання яке йому загрожує за даний злочин перебуваючи на волі може переховуватись від суду з метою уникнути у майбутньому відповідальності. Також посилався, що ОСОБА_5 відомі свідки та потерпілий даного правопорушення, останній може незаконно впливати на них у даному кримінальному провадженні. Крім того посилався, що потерпілий надав у судовому засіданні зовсім інші покази, ніж надавав на стадії досудового слідства, а тому після дослідження доказів, буде потреба у повторному його допиті, для встановлення істини та усунення суперечностей.

Також прокурором заявлено клопотання про продовження застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України, а саме усвідомлюючи можливість покарання яке йому загрожує за даний злочин, перебуваючи на волі може переховуватись від суду з метою уникнути у майбутньому відповідальності. Також ОСОБА_6 відомі свідки та потерпілий даного правопорушення, що з метою ухилення від відповідальності обвинувачений може незаконно впливати на них у даному кримінальному провадженні. Крім того посилався, що потерпілий надав у судовому засіданні зовсім інші покази, ніж надавав на стадії досудового слідства, а тому після дослідження доказів, буде потреба у повторному його допиті, для встановлення істини та усунення розбіжностей.

Захисником ОСОБА_4 подано заперечення на вказане клопотання, в якому посилався, щобудь-яких достатніх та обгрунтованих процесуальних підстав, для задоволення клопотання прокурора в судовому засіданні не зазначено. Також посилався на те, що прокурором не доведено, що ОСОБА_5 перебував у розшуку, повідомлення про підозру вручено з порушенням норм КПК України, а саме вручено особі, не за місцем проживання останнього, порушено право на захист. Крім того надав суду довідку, щодо працевлаштування ОСОБА_5 , у разі зміни йому запобіжного заходу, оскільки останній має на утриманні малолітню дитину, дружину з якою проживає без реєстрації шлюбу, яка не працює та потребує матеріальної допомоги. Також посилався на позитивні характеристики обвинуваченого та наявність реєстрації місця проживання. З підстав викладеного заявив клопотання про зміну запобіжного заходу, з тримання під вартою на нічний домашній арешт.

Відносоно обвинуваченого ОСОБА_6 подано заперечення на вказане клопотання, в якому посилався, щобудь-яких достатніх та обгрунтованих процесуальних підстав, для задоволення клопотання прокурора в судовому засіданні не зазначено. Посилався на те, що прокурором не доведено, що ОСОБА_6 перебував у розшуку, повідомлення про підозру вручено з порушенням норм КПК України, порушено право обвинуваченого на захист. У своєму запереченні посилався, що обвинувачений має сталі соціальні звязки, має хворих дідуся і бабуся, які потребують постійного стороннього догляду. Надав суду довідку, щодо працевлаштування ОСОБА_6 , у разі зміни йому запобіжного заходу. З підстав викладеного, вважає, що ризики оголошені прокурором в судовому засіданні, взагалі не існують. З підстав викладеного заявив клопотання про зміну запобіжного заходу, з тримання під вартою на нічний домашній арешт.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Обвинувачений ОСОБА_5 в суді заперечував проти обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Повністю підтимав свого захисника та викладені ним у запереченні факти.

Обвинувачений ОСОБА_6 в суді заперечував проти обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Повністю підтимав свого захисника та викладені ним у запереченні факти.

Відповідно до ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення, а згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Положеннями статті 29 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, визначено, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, ухилення від явки до суду, вчинення іншого злочину.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суддя враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України однією з підстав для застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчинення особою кримінального правопорушення, однак так як кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, то обгрунтованість та законність вручення підозри не перевіряється з огляду на те, що суд до вирішення справи не має право давати оцінку доказам і приходити до будь-якого висновку щодо порушень норм КПК України при врученні повідомлень про підозру та обгрунтованості висунотого обвинувачення.
Згідно ч. 2 ст. ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вислухавши учасників судового розгляду, суд приходить до наступного.
Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за яке може бути призначено покарання до дванадцяти років позбавлення волі.

Як вбачається з заявленого клопотання прокурором, щодо продовження застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , та зазначених останнім ризиків, суд вважає необґрунтованими такі доводи прокурора про те, що ОСОБА_5 має можливість, впливати на свідків, оскільки доказів незаконного впливу обвинуваченого на учасників провадження, а саме свідків, суду прокурором не надано. Крім того свідки заявлені прокурором всі, допитані, від останнього свідка прокурор відмовився, у звязку з неможливістю забезпечення його явки до суду. Крім того допитані у судовому засіданні свідки: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . ОСОБА_9 , які на запитання захисника обвинувачених, самі підтвердили відсутність будь-якого впливу на них чи погроз.
Що стосується доводу, що обвинувачений ОСОБА_5 можє впливати на потерпілого, то ані в клопотанні, ані в поясненнях прокурор не вказав про те, що протягом досудового слідства чи судового розгляду справи здійснювався якийсь вплив на потерпілого, чи від останнього надходили заяви про вплив чи є будь-які інші докази, які вказують на такий. Вказані обставини, відсутності впливу з боку обвинувачених підтвердив і сам потерпілий під час розгляду справи. А отже вказаний ризик також є недоведеним.
Знищити, сховати чи спотворити речі, які мають значення для кримінального провадження, то досудове розслідування завершено, процедура збору доказів також припинена, а отже ризик цього не може існувати в принципі на стадії судового розгляду.
Проте, одна лише тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованих злочинів не можуть бути єдиною підставою для продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, суд вважає, що запобіганню заявленим прокурором ризикам у вигляді переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, може забезпечити запобіжний захід у виді домашнього арешту, який буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки із покладанням обов`язків.
Отже, ризик переховування, за означених обставин поряд із наявністю у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, а саме наявності на утриманні малолітньої дитини, зареєстрованого місця проживання, працевлаштовання, наявність позитивних характеристик за місцем мешкання та роботи, відсутності судимостей є вкрай малоймовірним.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
З огляду на сукупність наведених обставин, суд вважає, що зазначені прокурором в клопотанні доводи не дають підстави вважати, що належну поведінку обвинуваченого неможливо забезпечити шляхом застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту.
Як вбачається з заявленого клопотання прокурором, щодо продовження застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , та зазначених останнім ризиків, суд вважає необґрунтованими такі доводи прокурора про те, що ОСОБА_6 , має можливість, впливати на свідків, оскільки доказів незаконного впливу обвинуваченого на учасників провадження, а саме свідків, суду прокурором не надано. Крім того свідки заявлені прокурором всі, допитані, від останнього свідка прокурор відмовився, у звязку з неможливістю забезпечення його явки до суду. Крім того допитані у судовому засіданні свідки: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . ОСОБА_9 , які на запитання захисника обвинувачених, самі підтвердили відсутність будь-якого впливу на них чи погроз.
Що стосується доводу, що обвинувачений ОСОБА_6 можє впливати на потерпілого, то ані в клопотанні, ані в поясненнях прокурор не вказав про те, що протягом досудового слідства чи судового розгляду справи здійснювався якийсь вплив на потерпілого, чи від останнього надходили заяви про вплив чи є будь-які інші докази, які вказують на такий. Вказані обставини, відсутності впливу з боку обвинувачених підтвердив і сам потерпілий під час розгляду справи. А отже вказаний ризик також є недоведеним.
Знищити, сховати чи спотворити речі, які мають значення для кримінального провадження, то досудове розслідування завершено, процедура збору доказів також припинена, а отже ризик цього не може існувати в принципі на стадії судового розгляду.
Проте, одна лише тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованих злочинів не можуть бути єдиною підставою для продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, суд вважає, що запобіганню заявленим прокурором ризикам у вигляді переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, може забезпечити запобіжний захід у виді домашнього арешту відносно, який буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки із покладанням обов`язків.
Отже, ризик переховування, за означених обставин поряд із наявністю у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, а саме, зареєстрованого місця проживання, маючого на утриманні хворих дідуся та бабусю, працевлаштовання, наявність позитивних характеристик за місцем мешкання та роботи, відсутності судимостей є вкрай малоймовірним.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
З огляду на сукупність наведених обставин, суд вважає, що зазначені прокурором в клопотанні доводи не дають підстави вважати, що належну поведінку обвинуваченого неможливо забезпечити шляхом застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту.
Зпідстав викладеного суд приходить до висновку, що клопотання прокурора є необгрунтованим та не підтверджене належними доказами. Натомість клопотання захисника обвинувачених - ОСОБА_4 є обгрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.177, 178, 183, 331, 369-372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу стосовно обвинувачених ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

Клопотання захисника обвинувачених - ОСОБА_4 - задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , замінити на домашній арешт строком на 59 днів з 07 червня 2021 року до 04 серпня 2021 року, заборонивши ОСОБА_5 покидати місце свого проживання: АДРЕСА_1 , в період часу з 21.00 години до 07.00 години.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4
ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
-прибувати за кожною вимогою до суду;
-не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, без дозволу суду;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
-утримуватись від спілкування з свідками та потерпілим по даному кримінальному провадженню.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , замінити на домашній арешт строком на 59 днів з 07 червня 2021 року до 04 серпня 2021 року, заборонивши ОСОБА_6 , покидати місце свого проживання: АДРЕСА_3 , в період часу з 21.00 години до 07.00 години.

Покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4
ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
-прибувати за кожною вимогою до суду;
-не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, без дозволу суду;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
-утримуватись від спілкування з свідками та потерпілим по даному кримінальному провадженню.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органам внутрішніх справ за місцем проживання обвинувачених.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів - процесуальних керівників у цьому кримінальному проваджені.
Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду.
Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти в залі суду.
Копія ухвали вручається обвинуваченим, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1