Єдиний унікальний номер 448/1296/20
Провадження № 1-кп/448/80/21
В И Р О К
Іменем України

25.03.2021 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000302 від 31.07.2020р. про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з професійно-технічною освітою, не військовозобов`язаного, раніше судимого:
- 02.08.2012р. Турківським районним судом Львівської області за ч.2 ст.186 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі після відбування покарання 15.01.2016р.;

- 13.04.2018р. Турківським районним судом Львівської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік;

- 10.10.2019р. Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік;

- 01.06.2020р. Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ч.2 ст. 186, ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

- 30.11.2020р. Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;

- 18.02.2021р. Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , будучи раніше судимим, востаннє 01.06.2020р. Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний корисливий злочин.
Так, ОСОБА_3 повторно, 30.07.2020р. близько 16:30 год., знаходячись на АДРЕСА_2 , зокрема поблизу господарства, що належить ОСОБА_5 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій та із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_6 , вхопив її за плечі та повалив обличчям до землі, після чого притиснув рукою за шию, внаслідок чого спричинив потерпілій ОСОБА_6 садно на шиї, синець на грудях, а також з погрозою застосування насильства, погрожуючи фізичною розправою, іншою рукою зірвав з її шиї золотий ланцюжок 585 проби, плетіння «кардинал» вагою 22 грами із золотим хрестиком 585 проби вагою 7 грамів, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 30000 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, цілковито погодився з обставинами, викладеними в обвинувальному акті та оголошеними прокурором. Пояснив, що 30.07.2020р. близько 16.30 год., будучи в м.Мостиська побачив потерпілу ОСОБА_6 біля церкви на автобусній зупинці. Проїхавши в автобусі до с.Буховичі Мостиського району, він вийшов за потерпілою з автобусу та попрямував в напрямку її руху. На бічній дорозі села, підбігши до потерпілої він притримуючи її руками, зірвав з шиї ланцюжок з хрестиком, які в подальшому продав в м.Самборі на вокзалі невідомій особі. У вчиненому щиро розкаюється, згідний відшкодувати потерпілій заподіяну шкоду, просить суд врахувати, що на його утриманні є малолітня дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та не застосовувати щодо нього суворої міри покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення злочину та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та з погрозою застосування такого насильства, вчинений повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема характеру вчинених дій, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями "Про практику призначення судами кримінального покарання", досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року (справа №634/609/15-к, провадження №51-658 км17) зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.66 КК України судом визнається: щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Судом враховується, що обвинувачений ОСОБА_3 є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, де проживає із матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка знаходиться на диспансерному обліку щодо захворювання серця, раніше притягався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, його стан здоров`я - на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, його сімейний та матеріальний стан є неодруженим, однак має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючий,його роль у скоєному злочині та поведінку до і після вчинення злочину,- обвинувачений ОСОБА_3 усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого кримінального правопорушення, попросив вибачення у потерпілої; суд враховує також думку потерпілої ОСОБА_6 , котра просить призначити обвинуваченому максимальне покарання по закону.
Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, суд при призначенні покарання також виходить із встановленої ст.50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.186 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Судом встановлено, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.11.2020 року ОСОБА_3 був засуджений за ч.2 ст.186, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі. При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, було визначено судом остаточне покарання на підставі вимог ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01.06.2020 року.

Крім того, вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18.02.2021р. ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до покарання на строк 4 роки 3 місяці позбавлення волі. При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, було визначено судом остаточне покарання на підставі вимог ст.71 КК України, шляхом часткового складання покарання за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01.06.2020 року.

Згідно ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив даний злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, до ухвалення вироку Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області від 30.11.2020 року та вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18.02.2021р., на теперішній час відбуває покарання за даними вироками, суд вважає необхідним визначити обвинуваченому остаточне покарання відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, застосувавши принцип часткового складання призначених покарань.

У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, слід зарахувати покарання, частково відбуте за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.11.2020 року та вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18.02.2021р.

Підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 ч.1 ст.69 КК України, тобто призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а також ст.75 КК України та призначення покарання з випробуванням,- відсутні.
Цивільний позов поданий потерпілою ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні, згідно ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 25.02.2021 року - повернуто останній.
Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати із часу фактичного затримання - 04.08.2020р.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вказаному кримінальному провадженні не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ч.4 ст.70 КК України визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.11.2020 року і вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18.02.2021 року у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 9 (дев`ять) місяців.

У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати ОСОБА_3 частково відбуте покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.11.2020 року та вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18.02.2021р.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу затримання з 04.08.2020 року.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 ст.349 КПК України.
Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1