Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/353/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому Кіровоградської області апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2021 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 травня 2021 року.

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2021 року, стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 травня 2021 року.

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років із конфіскацією майна.

Обвинувачений ОСОБА_7 не працює, не перебуває у зареєстрованому шлюбі та не має утриманців, а також не має постійного законного джерела доходу, отже є реальні підстави вважати, що обвинувачений залишаючись на свободі, матиме можливість як переховуватись від суду, так і вчинити нове кримінальне правопорушення, а також може незаконно впливати на потерпілу та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, що вказує на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд визнав їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

Тримання під вартою ОСОБА_7 , як запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя та незаконного впливу на потерпілого та свідків.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник-адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу судді Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18.03.2021, якою щодо ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт або особисте зобов`язання.
В обґрунтування вимог вказує що ОСОБА_7 являється громадянином Росії, стороною захисту в суді першої інстанції було заявлено клопотання про залучення перекладача, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 не володіє державною мовою та не має можливості ознайомитися з процесуальними документами, однак судом відмовлено у задоволенні клопотання, що позбавлено ОСОБА_7 права на перекладача.
Позбавлення права на перекладача та вручення обвинуваченому ОСОБА_7 процесуальних документів не зрозумілою для нього мовою перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.
Також, обвинуваченим заявлялося клопотання про відвід прокурору, яке судом залишено без задоволення, а тому у ОСОБА_7 виникли сумніви щодо неупередженості суду, однак не розуміючи, що відбувається в судовому засіданні він не зміг заявити відвід судді.
Зазначає, що продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, місцевим судом не в достатній мірі враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 до затримання мав постійне місце проживання у АДРЕСА_1 , на диспансерних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо.
Вказує, що у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України. Прокурор не довів наявність ризиків для продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять належних і допустимих доказів, про свідоме ухилення обвинуваченого від суду, зокрема, відсутні докази неявок до слідчого або суду, відсутні докази умисного ухилення підозрюваного від сторони обвинувачення.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_6 в його інтересах, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

У провадженні Новомиргородського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 0000018, стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2021 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 травня 2021 року.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Частиною 2 стаття 177 КПК України визначено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Частиною 3 стаття 199 КПК України, регламентовано, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Відповідно до вимог статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечити виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України,
Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання ОСОБА_7 під вартою, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується в умисному особливо тяжкому злочині проти життя та здоров`я особи, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна. Відтак, суддя районного суду під час розгляду клопотання прокурора дійшов правильного висновку, про існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, про те що оскільки ОСОБА_7 не працює, не перебуває у зареєстрованому шлюбі та не має утриманців, не має постійного законного джерела прибутку, наявні реальні підстави вважати, що обвинувачений залишаючись на свободі, може переховуватись від суду, вчинити нове кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, що вказує на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги сторони захисту, щодо незаконності подальшого утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не знайшли підтвердження.
Строк тримання ОСОБА_7 під вартою закінчується та місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

У матеріалах справи відсутні будь-які відомості відносно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи сторони захисту відносно того, що під час вирішення клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 , місцевим судом порушено його право на захист, оскільки не забезпечено його перекладачем, є безпідставними, так як відповідно до матеріалів справи, у судовому засіданні, яке відбулося 17.03.2021 обвинуваченому було вручено пам`ятку про права та обов`язки та головуючим суддею роз`яснено його права. При цьому, ОСОБА_7 давав зрозумілі відповіді на поставлені йому українською мовою питання, і клопотання про залучення захисника не заявляв, що свідчить про розуміння обвинуваченим української мови.

Разом з тим, під час досудового слідства, зокрема і обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею, ОСОБА_7 не вказував що не розуміє українську мову та не ставив питання про залучення перекладача.

До того ж, відповідно до вимог ч. 3 ст. 29 КПК України, обвинуваченому було забезпечено право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною мовою.

Посилання сторони захисту, на те що обвинувачений ОСОБА_7 до затримання мав постійне місце проживання, на диспансерних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітню дитину та характеризується посередньо, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив місцевий суд та не можуть бути підставою для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який вчинений із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, слідчий суддя врахувавши, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства до потерпілої, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.
Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.
За таких обставин апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 ,задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 376, ч. 2 ст. 392, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2021 року, якою стосовно ОСОБА_7 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 травня 2021 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4