Дата документу 18.03.2021 Справа № 317/2/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/787/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/2/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 09 березня 2021 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Преображенка Оріхівського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, на строк 60 днів, тобто до 07.05.2021 року включно.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу скасувати, змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 . Свої вимоги мотивував тим, що прокурор лише формально послався на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, та не навів жодних нових обставин та доводів в обґрунтування своєї позиції. Між тим, обвинувачений має постійне місце проживання, місце роботи, двох неповнолітніх дітей, які потребують догляду, тобто має міцні соціальні зв`язки, а тому не має жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду. Крім того, обвинувачений жодним чином не перешкоджав і не перешкоджає встановленню істини у справі, співпрацював з органом досудового розслідування, щиро кається у скоєному. Під час досудового розслідування самостійно прийшов до суду для вирішення клопотання щодо взяття його під варту, що також спростовує доводи прокурора про можливість переховування обвинуваченого від суду. Свідки у провадженні були допитані, про що свідчать протоколи їх допиту, а тому ризик незаконного впливу на свідків відсутній. Відтак доводи прокурора та суду про те, що лише подальше утримання обвинуваченого під вартою зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку, не можна вважати підтвердженими та належним чином обґрунтованими.

Захисник та обвинувачений були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю не подавали, а тому апеляційний розгляд у відповідності до ч.4 ст.422-1 КПК здійснено за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів вбачається, що в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що на даний час існують ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків, а тому для запобігання цих ризиків необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого. При цьому більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ґрунтуються на вказаних вимогах кримінального процесуального закону.

Так, з наданих матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, який становить високий ступінь суспільної небезпеки. За вчинення даного злочину передбачено покарання лише у виді позбавлення волі. Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_8 постановлено у провину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, встановлено, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_8 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.
Також з наданих матеріалів провадження вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 триває та на даний час не завершений. А тому з огляду на обставини вчинення злочину, який поставлений у провину обвинуваченому, існує ризик незаконного впливу на свідків у провадженні, анкетні дані яких відомі та які судом ще не допитані. Зазначений ризик посилюється ще і тим, що переважна більшість свідків у справі проживає в одному селі з обвинуваченим ОСОБА_8 .

Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, що відповідає і є співмірним тяжкості і характеру злочину, який інкримінується обвинуваченому, та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Відтак, зважаючи на конкретні обставини даного кримінального провадження колегія суддів, усупереч доводам захисника, вважає, що прокурор довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_8 перебувати на волі.

Рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в даній справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Посилання захисника на наявність у обвинуваченого місця проживання та міцних соціальних зв`язків не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Ці обставини не здатні у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання та гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Щире каяття обвинуваченого та його співпраця з органами досудового розслідування, на які посилався захисник в апеляційній скарзі, не є критеріями, які впливають на визначення обвинуваченому запобіжного заходу.
Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції також не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 09 березня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4