Справа № 522/3996/17
Провадження № 1-кп/522/540/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду № 106 м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005301 від 14.07.2016 року стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Житомира, громадянина України, українця, який має вищу освіту, одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
представник потерпілої ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного судуд м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0005301 від 14.07.2016 року стосовно ОСОБА_3 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 14 липня 2016 року приблизно о 01 годині 50 хвилин ОСОБА_3 , вийшов зі своєї квартири АДРЕСА_3 , під час розмови з сусідкою, яка є власником квартири АДРЕСА_4 вступив в конфлікт з ОСОБА_5 , яка почала висловлювати на адресу ОСОБА_3 своє невдоволення, щодо того, що ОСОБА_3 раніше викинув будівельне сміття до штучного водойму, який розташований у дворі будинку АДРЕСА_5 , де мешкають рибки, на що ОСОБА_3 почав нецензурно висловлюватися на адресу ОСОБА_5 , погрожуючи застосуванням сили стосовно останньої.
В подальшому, ОСОБА_3 , на ґрунті неприязних стосунків, виник умисел на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , в ту ж ніч близько 02:00 години, знаходячись біля штучного водойму у дворі будинку АДРЕСА_5 , де діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, знаходячись з боку від ОСОБА_5 , наніс один удар кулаком руки, останній в область носу, від чого ОСОБА_5 впала на коліна упершись на мішки з будівельним сміттям, розмістившись спиною до ОСОБА_3 .
Після вказаного, ОСОБА_3 не зупинившись, наніс близько 6 ударів (точно кількість ударів не встановлено) ОСОБА_5 по різним частинам тіла.
В результаті злочинних дій ОСОБА_3 , згідно висновку судово-медичної експертизи №2338 від 12.08.2016 року потерпілій ОСОБА_5 спричинено наступні тілесні ушкодження:
- закритий лінійний перелом кісток носа без зміщення кісткових уламків, синець області носа, оцінюються в комплексі, які викликали розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день), і за цим критерієм відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
- синець та садно правого плеча, садно правого передпліччя, три синця лівої кисті, які в сукупності так і окремо, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Обвинуваченим ОСОБА_3 подано клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005301 від 14.07.2016 року стосовно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав вимоги, викладені у клопотанні та просив звільнити його від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження стосовно нього, на підставі ст. 49 КК України. Обвинувачений зазначив, що наслідки закриття провадження з нереабілітуючих підстав йому зрозумілі та на закритті кримінального провадження він наполягає.
Захисник обвинуваченого просив задовольнити клопотання та звільнити його підзахисного від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження стосовно нього, на підставі ст. 49 КК України.
Прокурор в судовому засіданні залишила вирішення клопотання обвинуваченого на розсуд суду, однак вказала, що в цьому випадку цивільний позов поданий потерпілою залишається без розгляду.
Потерпіла та її представник заперечували проти задоволення клопотання та закриття вказаного кримінального провадження, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, крім того просили прийняти до провадження та задовольнити в повному обсязі поданий цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої злочином.
Захисник обвинуваченого вирішення питання стосовно цивільного позову потерпілої залишив на розсуд суду, обвинувачений підтримав захисника.
Заслухавши думку учасників судового провадження, розглянувши клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 04 червня 2020 року (справа №127/26665/16-к; провадження № 51-1066км20), положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Тобто, встановивши обставини, що дають підстави для закриття провадження, суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.
Наведені норми закону вказують на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Суд, установивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд провадження судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284288 КПК України).
Згідно ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналогічне положення містить ст. 285 КПК України, відповідно до якої особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Зокрема, частиною 1 статті 49 КК України (в редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення) передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Як встановлено судом ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що мало місце 14.07.2016 року.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_3 , відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України (в редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення) відноситься до злочинів невеликої тяжкості, тобто строки давності розгляду даного кримінального провадження за вказаною вище статтею КК України станом на дату подання клопотання обвинуваченого закінчились.
В судовому засіданні представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 , зазначила, що під час перегляду вказаної справи в Одеському апеляційному суді обвинувачений ухилявся від явки в судові засідання, крім того, в матеріалах справи наявні відомості, що засідання відкладались через неявку обвинуваченого в судові засідання, а тому вважала, що строки давності розгляду даного кримінального провадження не закінчились.
Однак, прокурор зауважила, що відповідно до судової практики та загальних засад кримінального провадження, у випадках ухилення особи від суду, суд зупиняє провадження щодо цього обвинуваченого та оголошує його в розшук. Проте відомості щодо оголошення обвинуваченого ОСОБА_3 у розшук, що стало б підставою для зупинення перебігу строків давності, відсутні. Крім того, на момент постановлення ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року строки давності у даному кримінальному провадженні вже закінчились.
Щодо доводів представника потерпілої про ухилення обвинуваченого від суду під час перегляду кримінального провадження в Одеському апеляційному суді, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.
Разом з тим, судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів того, що передбачені частинами 2, 3 ст. 49 КК України строки давності у даному кримінальному провадженні переривалися чи були зупинені.
На час розгляду клопотання судом не встановлено та сторонами провадження не надано інформації про ухилення обвинуваченого від слідства, вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а так само і відомостей про переривання чи зупинення строків, згідно ч. 2 ст. 49 КК України.
Згідно наданої прокурором вимоги ГУОІ МВС України в м. Києві, УОІ УМВС України в Одеській області №261 станом на 11.02.2021 року ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не притягувався.
Крім того, стороною захисту надано довідку Департаменту інформатизації МВС України серія ААА №1035935, відповідно до якої станом на 05.04.2021 року незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.
Крім цього, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє підстави та наслідки закриття провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності, безумовної можливості продовження судового розгляду провадження з його вирішенням по суті, і останній не заперечував проти закриття провадження з відповідних підстав.
У відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.
Суд приходить до висновку про те, що обвинувачений, розуміючи зміст процесуальних дій, що відбувались під час судового засідання, маючи безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження та перевірку судом обґрунтованості обвинувачення у вчиненні ним кримінальних правопорушень, таким правом не скористався та не заперечував проти закриття провадження за нереабілітуючих підстав.
Додатково, слід зазначити, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України, є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності, є обов`язковим.
Передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.
Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України, жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.
Виходячи із цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Саме таку позицію висловив Верховний суд у своїй постанові від 26.03.2020 року (судова справа №730/67/16).
Враховуючи наведене, виходячи із загальних засад кримінального провадження, зокрема, верховенства права, рівності перед законом і судом, перевіривши законність заявленого клопотання, згоду обвинуваченого ОСОБА_3 на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі вимог ст. 49 КК України, роз`яснивши учасникам провадження наслідки такого звільнення, з огляду на те, що кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується останній на момент вчинення кримінального правопорушення був злочином невеликої тяжкості, та з моменту його вчинення минуло більше трьох років; перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України, не зупинявся і не переривався; суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання обвинуваченого та звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України і, відповідно, закриття кримінального провадження стосовно нього за ч. 2 ст. 125 КК України.
Потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов, в якому вона просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь у рахунок відшкодування збитків завданих злочинними діями обвинуваченого.
Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
Водночас кримінальний процесуальний закон не передбачає вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні під час закриття провадження.
Разом з тим, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, то потерпіла особа не позбавлена можливості звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди.
Беручи до уваги, що обвинувальний вирок не ухвалюється та не постановляється ухвала про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру стосовно ОСОБА_3 , суд приходить до переконання, що цивільний позов ОСОБА_5 слід залишити без розгляду, що не перешкоджає потерпілій звернутися з даним позовом в порядку цивільного судочинства.
Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Питання щодо речових доказів вирішується відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 5, 49, 125 КК України, ст. ст. 284, 285, 286, 288, 314, 315, 369, 372, 376 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005301 від 14.07.2016 року, на підставі ст. 49 КК України, задовольнити.
Обвинуваченого ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ч. 1 ст. 49, ст. 106 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005301 від 14.07.2016 року стосовно ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрити на підставі п. 1.ч. 2 ст. 284 КПК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої злочином залишити без розгляду.
Роз`яснити потерпілій ОСОБА_5 , що вона не позбавлена права звернутись до суду з позовною заявою в порядку цивільного судочинства.
Речові докази, отримані в ході проведення процесуальних дій зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1