В И Р О К
Іменем України

17.06.2021 року м.Мостиська

єдиний унікальний номер:448/347/21
провадження № 1-кп/448/134/21
Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м.Мостиська (81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 1/9, Львівської області) кримінальне провадження №0000018 від 12.03.2021 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ступниця, Дрогобицького району Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, непрацюючого, не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
учасники процесу:
прокурорка ОСОБА_4 ,
потерпіла ОСОБА_5 ,
та обвинувачений ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
Судом визнано доведеним, що 11.03.2021 року, близько 16:00 год., ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні свого житлового будинку, що у АДРЕСА_1 , під час словесної суперечки із матір`ю ОСОБА_5 , маючи умисел на спричинення їй тілесних ушкоджень, наніс такій декілька ударів руками по голові, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді трьох синців на обличчі, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав частково. Пояснив, що проживає за вищевказаною адресою разом з матір`ю та братом. 11.03.2021 року у післяобідній час між ним та його матір`ю виник словесний конфлікт. В ході вказаного конфлікту він завдав потерпілій декілька ударів (3 удари) по обличчі. Зазначив, що жодних ударів ногами в ділянки ніг потерпілої не наносив. Вказував, що даний конфлікт спровокувала саме потерпіла, а не він.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненому, його вина повністю та об`єктивно стверджується наступними дослідженими по справі доказами:

- показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні показала, що 11.03.2021 року у післяобідній час перебувала вдома. Окрім неї також у будинку перебував і обвинувачений. Коли вона виходила з хати, то до неї почав «чіплятись» обвинувачений, чому не закрила двері будинку. В подальшому такий почав її завдавати удари в різні ділянки тіла, кричати на неї, виражатись в її сторону нецензурними словами. Конфлікт був не довготривалим. Через деякий час приїхали працівники поліції, котрих вона викликала після вищевказаного інциденту. Зазначила, що обвинувачений неодноразово безпричинно чіпляється до неї, вимагає в неї гроші на свої потреби, тощо.

- показаннями свідка ОСОБА_6 , який в судовому засіданні показав, що 11.03.2021 року, отримав із чергової частини відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області повідомлення про те, що у АДРЕСА_1 мав місце сімейний конфлікт. В подальшому він та поліцейська ОСОБА_7 , виїхали на місце події, за вказаною у повідомленні адресою. Приїхавши за викликом, їм потерпіла повідомила про те, що її побив син обвинувачений ОСОБА_3 . Надалі від потерпілої та обвинуваченого були відібрані пояснення.

- аналогічними поясненнями свідка ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні підтвердила обставини, що були наведені свідком ОСОБА_6 про обставини, котрі мали місце 11.03.2021 року в післяобідній час у господарстві, що за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначила, що бачила як у потерпілої в області носа було почервоніння.

Судом детально, повно та всебічно досліджено всі докази, що містяться у матеріалах кримінального провадження, зокрема:

- витяг з ЄРДР №0000018 від 12.03.2021 року, з якого відомо, що 11.03.2021 року об 16:00 год. ОСОБА_3 , побив свою матір ОСОБА_5 , у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заяву потерпілої ОСОБА_5 , 1965 р.н. від 11.03.2021 року, з якої відомо, що остання просить прийняти міри до свого сина ОСОБА_3 , котрий 11.03.2021 року біля 16:00 год. завдав їй тілесних ушкоджень в різні ділянки тіла;

- висновок експерта №32/2021 від 15.03.2021 року, з якого відомо, що у громадянки ОСОБА_5 , 1965р.н., під час огляду виявлено три синці на обличчі, синець на лівій нозі, котрі могли утворитись від контактів з тупими предметами, кваліфікуються як легке тілесне ушкодження.

Дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази та даючи їм належну правову оцінку, суд приходить до наступного.

Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам (ч.1 ст.1 КК України).

Завданням кримінального провадження, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Відповідно до ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд при розгляді кримінального провадження досліджує докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, аналізує їх та дає оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною першою статті 85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При розгляді вказаного обвинувального акту в суді, судом всім учасникам провадження було створено належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема були допитані всі заявлені свідки та вирішені заявлені клопотання.

При цьому суд вказує, що винність ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України підтверджується обсягом досліджених в судовому засіданні доказів, які підтверджують винність обвинуваченого у скоєному та не викликають у суду сумнівів.

Однак, суд вважає, що в судовому засіданні не підтвердилось обвинувачення ОСОБА_3 в тій частині, що він завдав ногою потерпілій ОСОБА_5 , в область її ноги декілька ударів, оскільки таке не знайшло свого підтвердження ні належними доказами сторони обвинувачення, ні в показаннях учасників даного судового розгляду..

Хоча у висновку експерта №32/2021 від 15.03.2021 року і зазначено, що при огляді потерпілої ОСОБА_5 у такої наявні тілесні ушкодження, в тому числі синець на лівій нозі, однак на переконання суду вказаний синець міг утворитись не тільки від удару ногою обвинуваченого, але й при контактуванні ноги потерпілої з іншими предметами того ж таки дня чи напередодні.

Враховуючи наведене, суд вважає, що дану непідтверджену обставину слід виключити з пред`явленого обвинувачення.

Згідно з п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи вищеописані досліджені в судовому засіданні докази, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд визнає їх належними і допустимими доказами, оскільки такі докази знаходяться в об`єктивному взаємозв`язку, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, а відтак суд вважає повністю доведеним факт вчинення кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочинної дії.

Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі.

Окрім того, згідно показів сторін кримінального провадження та свідків між потерпілою та обвинуваченим останнім часом склались неприязні стосунки, які могли сприяти побиттю.

Суд вважає за необхідним навести, що судовий розгляд кримінального провадження проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, що передбачено ч.1 ст.337 КПК України.

В силу вимог ст.ст. 370, 373 КПК України суд обґрунтовує вирок лише на доказах, які були розглянуті у судовому засіданні і обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд знаходить доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 , в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_5 , легкого тілесного ушкодження, а також переконаний у правильності юридичної кваліфікації його дій за ч.1 ст.125 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, котре згідно ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України, є вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема те, що такий не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, відсутність з боку обвинуваченого розкаяння, його стан здоров`я - на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, враховуючи думку, висловлену потерпілою та прокуроркою щодо призначення обвинуваченому покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе шляхом застосування до нього покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.125 КК України.

Саме такий вид покарання, на думку суду, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання і є найбільш доцільною, достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Суд дійшов глибокого переконання, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 ст.69 КК України, суд не вбачає.

Часткове невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 вини у вчиненні кримінального проступку є правом останнього, а тому і не може бути підставою для призначення йому більш суворішого покарання, про що неодноразово у своїх рішеннях зазначав Верховний Суд.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався та суд не вбачає підстав такий застосовувати до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України та призначити йому покарання - штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят ) гривень.

Зобов`язати ОСОБА_3 сплатити штраф у місячний строк з моменту набрання чинності цим вироком та повідомити про сплату штрафу, шляхом надання відповідного документу.

Цивільний позов під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду виготовлено та підписано суддею в нарадчій кімнаті 17.06.2021 року.
Суддя ОСОБА_1

Вирок набрав законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя ОСОБА_1