Справа №949/1581/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року
Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

потерпілої: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000472 від 05 жовтня 2019 року по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, працюючого рентген-лаборантом КНП "Дубровицька МЛ", раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального Кодексу України

В С ТА Н О В И В:

05 жовтня 2019 року близько 14 години 20 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем "Volkswagen Passat", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині автодороги сполученням Переброди-Суховоля «Т1809», яка на момент руху знаходилася в сухому стані, зі сторони м. Дубровиця Рівненської області в напрямку с. Нивецьк Дубровицького району Рівненської області, на повороті до с.Крупове Дубровицького району Рівненської області, де наявна електроопора №70, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки, в порушення вимог пункту 12.3. Правил дорожнього руху, маючи об`єктивну можливість виявити на проїзній частині перешкоду у вигляді автомобіля "ГАЗ-3309" реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , який рухався по зустрічній смузі та здійснював маневр повороту ліворуч в напрямку с. Крупове Дубровицького району Рівненської області, не вжив заходів для зменшення швидкості руху керованого ним автомобіля аж до його повної зупинки в межах своєї смуги руху, а також в порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, виконуючи маневр повороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоду чи небезпеку іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де задньою лівою частиною керованого ним автомобіля, допустив зіткнення із передньою лівою частиною автомобіля "ВАЗ-2107" реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7 , хоча мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування із зупинкою транспортного засобу в момент виникнення небезпеки для руху. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля "Volkswagen Passat" реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 , відповідно до висновку експерта отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому даху вертлюгової западини справа без зміщення, закритого перелому кісткових структур тазу справа, забійної рани правого колінного суглобу та множинних саден тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, що відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали довготривалий розлад здоров`я.
Порушення ОСОБА_4 вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, який передбачає, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, а також пункту 10.1 Правил дорожнього руху, який передбачає, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, відповідно до висновку експерта, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно-небезпечними наслідками, що настали.
Будучи допитаним в ході судового розгляду в якості обвинуваченого ОСОБА_4 свою вину у скоєному вищевказаному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.286 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно при зазначених в обвинувальному акті обставинах з його вини відбулась дана дорожньо-транспортна пригода, підтвердивши час, місце та спосіб її вчинення. Крім того, пояснив, що після дорожньо-транспортної пригоди відвідував потерпілу в лікарні, частково намагався відшкодувати витрати, понесені, у зв`язку з лікуванням. Вказав, що дуже шкодує, що так сталось. В судовому засіданні просив у потерпілої вибачення та додав, що зробив для себе належні та відповідні висновки. При обранні міри покарання покладається на розсуд суду.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що того дня вона їхала автомобілем разом із ОСОБА_4 в с.Нивецьк Дубровицького району Рівненської області. Підтвердила оставини, викладені в обвинувальному акті, за яких відбулась дана дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої вона зазнала травм та тривалий час проходила лікування в лікарні, а згодом вдома. Під час перебування в лікарні, до неї приходив ОСОБА_4 та частково пропонував і надавав матеріальну допомогу. При обранні міри покарання просила застосувати до обвинуваченого покарання у виді штрафу та вважала за можливе не позбавляти його права керування транспортними засобами.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним, тому, за згодою сторін, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інші докази, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються, учасникам судового провадження було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
Таким чином, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_4 .
Судом зроблений висновок про те, що вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведено повністю, а тому суд кваліфікує його дії за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» із змінами та доповненнями, який вступив в дію з 01.07.2020 року посилено відповідальність за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Закон який посилює кримінальну відповідальність не має зворотної дії в часі.
Зважаючи на те, що злочин був вчинений ОСОБА_4 до набрання чинності законом, що посилює відповідальність за вчинення такого кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, яка діяла до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень».
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та особу винного.
Відповідно до п.21 вказаної Постанови, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Тому при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вищевказаних вимог, враховує наступне.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України згідно ст.12 КК України класифікується, як нетяжкий злочин з необережною формою вини.

Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує те, що він раніше не судимий (а.п.145), на "Д" обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває (а.п.144), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.146).
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до ст. 66 КК України, є щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 визначених ст. 67 КК України судом не встановлено.
Також суд враховує відношення обвинуваченого до вчиненого, який висловив щирий жаль з приводу даної події, думку потерпілої, яка не наполягала на суворості покарання та просила не позбавляти права керування транспортними засобами, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 неодружений, працюючий, раніше не судимий. Крім того, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального прапорушення, а саме: його класифікацію за ст.12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого під час та після вчинення неправомірних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання про застосування додаткового покарання, суд керується п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», а саме, що застосовувати до винного додаткове покарання - позбавлення права керування транспортними засобами слід у випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з грубим або повторним порушенням порядку користування таким правом. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 злочин вчинив вперше, з необережності, не перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ним здійснено заходи з часткового добровільного відшкодування потерпілій шкоди, він позитивно характеризується, має постійне місце проживання та роботи, відсутні дані щодо зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними речовинами, чи щодо неналежної поведінки в побуті, має п`ять років водійського стажу. Крім того, суд враховує й обставини дорожньо-транспортної пригоди зокрема щодо того, що керований ОСОБА_4 автомобіль був у технічно справному стані. У ході досудового слідства та у судовому засіданні не було виявлено обставин, які б підтверджували наявність у цьому автомобілі таких несправностей, за яких згідно з відповідними правилами була б заборонена його експлуатація. З огляду на це, суд приходить до переконання про відсутність безсумнівних чи ґрунтовних підстав для застосування до обвинуваченого додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.
Майнова шкода відсутня.
Документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 10568,74 грн., згідно вимог ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, до обвинуваченого не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 (три тисячі чотириста) грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Речові докази:
- автомобіль "Volkswagen Passat", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000472 від 05 жовтня 2019 року та переданий ОСОБА_4 на відповідальне зберігання - повернути ОСОБА_4 .

- автомобіль "ГАЗ 3309" реєстраційний номер НОМЕР_2 , який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000472 від 05 жовтня 2019 року та переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 - повернути ОСОБА_6 .

- автомобіль "ВАЗ-2107" реєстраційний номер НОМЕР_3 , який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000472 від 05 жовтня 2019 року та зберігається на території ТОВ "Дубровицький комплекс Віпос", що за адресою: вулиця Залізнична, 7, м.Дубровиця Рівненська область - повернути ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експертів на загальну суму 10568,74 (десять тисяч п`ятсот шістдесят вісім гривень 74 копійки) грн.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області ОСОБА_1