ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/2292/21 Провадження № 1-кс/636/490/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2021 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали суду у м. Чугуєві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, щодо невнесення інформації про злочин до ЄДРДР,

ВСТАНОВИВ:
21 травня 2021року ОСОБА_3 звернувся до суду у зв`язку з бездіяльністю посадових осіб поліції, які порушують порядок реєстрації кримінального правопорушення.
Зазначає, що 15.05.2021року він виявив викрадення належного йому майна на суму більше 300000 грн. (копії документів на підтвердження вартості є в наявності), у зв`язку з чим викликав поліцію.
Після приїзду поліції він написав заяву про кримінальне правопорушення, що вчинене стосовно нього. Проте 19.05.2021року він дізнався, що його заява зареєстрована за №4267 в журналі єдиного обліку. Між тим, всупереч вимог ст. 214 КПК України, Чугуївський РУП не вніс відомості щодо скоєного правопорушення до ЄРДР, в зв`язку із чим проосить зобов`язати відповідальних посадових осіб Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області внести до ЄРДР повідомлення про злочин.
Заявник подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, скаргу підтримав.
Слідчий, прокурор в судове засідання не з`явились.
Слідчий суддя дослідивши надані до скарги докази приходить до наступного.
Від Чугуївського ВП ГУНП в Харківські області не надійшло доказів того, що відомості про злочин, викладені у заяві від 15.05.2021 не внесені до ЄРДР.
Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).
Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 214 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Також, слідчий суддя враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 в справі № 818/15/18 зауважила, що у межах процедури за правилами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) сторін цих відносин, вдповідно.
У цьому випадку, запроваджені внутрішні процедури щодо порядку та строків унесення даних до ЄРДР кореспондуються з норми наведеної ст. 214 КПК України.
Як наслідок, з вище зазначеної правової норми (ст. 214 Кодексу) та запроваджених внутрішніх процедур випливає, що нормами кримінального процесуального законодавства України встановлюється імперативний обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення внесення за нею відомостей до ЄРДР оскільки згідно з ч. 1 ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
При цьому, згаданий обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Наведене підтверджується імперативними положеннями ст. 214 КПК з цього питання, оскільки дискреційні повноваження суб`єкта оскарження в цій ситуації є обмеженими, а саме полягають у самому внесенні даних до ЄРДР за зверненням і все.
Адже дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
У цьому випадку суб`єкт оскарження фактично ухилився від реалізації своєї компетенції шляхом виходу за її межі, не маючи дискреційних повноважень.
Слід також додати, що згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
З порушеного у зверненні питання суб`єкт оскарження нормами кримінального процесуального законодавства України обмежений свободою розсуду, тому що як орган він позбавлений змоги обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. У такого роду правовідносинах останній має вчинити виключно прямо визначену у КПК дію.
Адже, на етапі прийняття та внесення даних за зверненням до ЄРДР посилатися на положення ст. 2 КК України, яка визначає підставу кримінальної відповідальності недоцільно, оскільки на цьому етапі розвитку правових відносин стосовно ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена КК України, може бути не достатньо об`єктивних відомостей навіть для попередньої констатації наявності або відсутності ознак складу злочину.
А тому, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК.
Тобто, норми КПК не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.
Бо, як зазначив ЄСПЛ у пункті 39 справи "Устименко проти України", принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
У цьому випадку встановлено, що суб`єктом оскарження було отримано від заявника повідомлення про вчинення кримінального правопорушення але за нею, у строки визначені ст. 214 КПК України, відомості до ЄРДР внесені не були.
У пункті 74 рішення у справі "Лелас проти Хорватії" і пункті 70 рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх порушень та уникати виконання своїх обов`язків, а у цій ситуації, суб`єкт оскарження не дотрималися власних внутрішніх правил та процедур, щодо умов унесення відомостей до ЄРДР, апріорі, вони удалися до фактичного уникнення виконання своїх обов`язків. Тим самим отримали вигоду від своїх порушень та позбавили особу, яка подала заяву про злочин, як сторону у взаємовідносинах, що склалися між ними з моменту подання такого звернення про злочин, розумної можливості представити свою справу за таких умов, які б не ставили його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (суб`єктом оскарження).
За таких обставин, з урахуванням наведеного, слідчий суддя, розглянувши скаргу у межах наявних та поданих до суду доказів на час її розгляду, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню шляхом зобов`язання суб`єкта оскарження вчинити дії, передбачені ст. 214 КПК України.
Щодо вимог заявника про кваліфікування викладених у його заяві від 26.12.2020 правопорушень за ч. 3 ст. 15 п. п. 12, 14 ч. 2 ст. 115 КК України та щодо встановлення винних осіб у вчиненні злочину слідчий суддя зазначає, що фактично заявник просить суд кваліфікувати діяння, викладене у його заяві від 26.12.2020 за відповідною статтею КК України та визнати винними у такому діянні певних осіб.
Згідно з вимогами ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Слідчий суддя законодавчо не наділений повноваженнями визнавати особу винною у вчиненні злочину під час розгляду скарги не бездіяльність органу досудового розслідування.
Згідно з ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
При вирішенні питання про кваліфікацію діяння за відповідними статтями КК України та пред`явлення підозри певним особам у вчиненні злочину слідчий є цілком самостійним, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст.40 КПК України, за виключенням надання керівником органу досудового розслідування та прокурором відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 39 та ч. 4 ст. 40 КПК України доручень та вказівок. Слідчий суддя не наділений повноваженнями давати доручення чи вказівки слідчому та не має права привласнювати повноваження слідчого.
Керуючись ст. ст. 214, 303-307, 369-372, 376 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.
Зобов`язати уповноважену службову особу Чугуївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області вчинити дії, передбачені ст. 214 КПК України (після подання заяви/повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування) в строки, визначені ст. 214 вказаного Кодексу з урахуванням положень ст. 28 КПК України, за заявою ОСОБА_3 від 21.05.2021 щодо події, яка мала місце 15.05.2021року, яка зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події під №4267.
Зобов`язати відповідальну службову особу Чугуївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області невідкладно після виконання цієї ухвали надати до суду повідомлення в порядку ч. 4 ст. 535 КПК України.
Зобов`язати відповідальну службову особу Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області надіслати належним чином завірену копію вищевказаного повідомлення на адресу заявника ОСОБА_3 , АДРЕСА_1
З урахуванням положень Рішення Конституційного суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень частини третьої статті 307, частини третьої статті 309 Кримінального процесуального кодексу України, у справі № 3-180/2018(1644/18) від 17.06.2020, ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1