Дата документу 26.04.2021 Справа № 331/4099/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/738/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/4099/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27 січня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Запоріжжя, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватою і засуджено за те, що вона 09 жовтня 2020 року приблизно о 17 годині 21 хвилині, знаходячись у торговому залі гіпермаркету «Епіцентр», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул.Запорізька, буд.1-В, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, переконавшись в тому, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з торгових полиць зазначеного гіпермаркету, намагалась таємно викрасти майно, яке належить ТОВ «Епіцентр-К», сховавши його до себе в сумку, на загальну суму 2149 грн. 95 коп. без урахування ПДВ. Після цього ОСОБА_8 вийшла з торгового залу гіпермаркету, намагаючись залишити місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, однак кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, оскільки перед виходом з магазину вона була зупинена працівником охорони та в подальшому передана працівникам поліції.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 намагалась спричинити ТОВ «Епіцентр-К» матеріальну шкоду на загальну суму 2149 грн. 95 коп. без урахування ПДВ.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, під час якого особа виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Їй призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06 жовтня 2020 року остаточно призначено покарання у виді 2 років 4 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачена просила пом`якшити призначене їй покарання та застосувати ст.69 КК, посилаючись на те, що вона повністю визнала свою вину, щиро розкаялася у скоєному, активно сприяла розкриттю злочину, має на утриманні двох малолітніх дітей, має незадовільний стан здоров`я. Також просила врахувати, що вчиненим нею злочином шкоди не завдано, цивільний позов у справі не заявлено та особа, визнана потерпілою у справі, не має до неї претензій.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену та її захисника, які повністю підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка її діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченій покарання колегія суддів виходила з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке віднесено до нетяжких злочинів, обставини, які пом`якшують покарання повне визнання вини, розкаяння у скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; дані про особу обвинуваченої, яка заміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей, постійне місце проживання. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої, судом встановлено не було.

Разом з тим, суд також обґрунтовано прийняв до уваги, що обвинувачена не працевлаштована, не має стабільного та законного джерела доходу, раніше п`ять разів притягалася до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів. Кримінальне правопорушення у даній справі обвинувачена вчинила не відбувши покарання, призначене їй попереднім вироком суду.

Така стала поведінка обвинуваченої красномовно свідчить про її схильність до вчинення кримінальних правопорушень та вказує на очевидне її небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченої про призначення їй покарання із застосуванням ст.69 КК не можуть бути задоволені, оскільки застосування положень ст.69 КК обов`язково має відбуватись з урахуванням особи винного. Проте наявність п`яти непогашених судимостей ОСОБА_8 і вчинення нею нового кримінального правопорушення однозначно свідчать про неможливість призначення покарання нижче від найнижчої межі.

Обставини, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачена, вже були враховані судом першої інстанції та вони дали суду право призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі на строк, що є наближеним до мінімально можливого за санкцією кримінального закону, за яким її визнано винуватою.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.71 КК остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що попереднім вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06.10.2020 року ОСОБА_8 було призначено остаточне покарання у виді 2 років 3 місяців позбавлення волі. Відтак суд, з огляду на вимоги ч.4 ст.71 КК, обґрунтовано визначив обвинуваченій у даній справі остаточне покарання на підставі ст.71 КК у виді 2 років 4 місяців позбавлення волі, яке є більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, справедливим і таким, що не суперечить ст.65 КК, та з огляду на вимоги ст.50 КК відповідає основній його меті як заходу примусу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27 січня 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4