Справа № 336/1614/21
Провадження 1-кп/336/452/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) № 0000126, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Запоріжжя, офіційного не працевлаштованої, має середню освіту,

яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, надійшов до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 13 лютого 2021 року о 22 год. 34 хв., знаходячись біля торгової полиці з ковбасними виробами в приміщенні магазину «АТБ», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Іванова 2Б, маючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, в ході раптово виниклого словесного конфлікту з ОСОБА_6 , відкрито викрала з рук останнього мобільний телефон марки Samsung A21s синього кольору, імей1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , вартістю 5000 грн.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_4 разом з викраденим мобільним телефоном вийшла з приміщення магазину «АТБ», зникла з місця скоєння злочину з викраденим майном, яке на праві власності належить ОСОБА_6 , чим згідно висновку експерта №СЕ-19/108-21/2365-ТВ від 19.02.2021 року, спричинила останньому матеріальну шкоду на загальну суму 3932 грн. 67 коп.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна ( грабіж).

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину за ч. 1 ст. 186 КК України визнала повністю та показала, що в лютому 2021 року, точну дату не пам`ятає, знаходячись в приміщенні магазину «АТБ», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Іванова 2Б, в ході раптово виниклого словесного конфлікту з ОСОБА_6 з яким раніше не була знайома, відкрито викрала з рук останнього мобільний телефон марки Samsung A21s, який поклала до своєї кишені. Разом з викраденим мобільним телефоном вийшла з приміщення магазину «АТБ», мобільний телефон передала своєму знайомому ОСОБА_7 .

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченої змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують обвинувачену.

Вина обвинуваченої ОСОБА_4 повністю підтверджується її показаннями, в яких вона не оспорювала вчинення злочину за викладених у обвинувальному акті обставин.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій, то суд виходить з такого.

Незважаючи на неоспорювання обвинуваченої своєї винуватості, обов`язок відносно правильної кримінально-правової кваліфікації її дій покладається на суд.

ОСОБА_4 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 186 КК України.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, її ставлення до вчиненого (щире каяття, визнання вини у повному обсязі, добровільне відшкодування шкоди), особу обвинуваченої, а саме: на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, була позбавлена батьківської любові та підтримки, виховувалась бабою.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття, визнання вини у повному обсязі, добровільне відшкодування шкоди.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 , а також попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень є покарання у вигляді громадських робіт.
Суд враховує, що за ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що помякшуть покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності при наявності в санкції статті альтернативи при визначенні виду та розміру призначеного покарання, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначити більш м`яке покарання, передбачене санкцією статті (частини статті), за якою засуджено винного.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
З огляду на зазначене, враховуючі вищевказані обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом відомості про виключно позитивні характеристики особи виної, тієї обставини, що обвинувачена до кримінальної відповідальності притягуються вперше, наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що додаткового підтверджується позицією потерпілого, який за його письмовою заявою будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має, відсутності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, суд вважає, що наявні підстави для висновку про можливість призначення обвинуваченій на підставі ч. 1 ст. 69 КК України основного покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної статті, а саме громадські роботи строком шістдесят годин і саме таке покарання буде відповідати тяжкості вчиненого злочину, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченої, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченої та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.
Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченої запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні покласти на обвинувачену.

Долю речових доказів у провадженні вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді громадських робіт строком 60 (шістдесят) годин.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.
Речові докази:
- оптичний диск «CD-R» , обсяг пямяті 80 /700МВ фірми «Verbatim» на якому знаходиться відеозапис з камери відео спостереження АТБ-Маркет від 14.02.2021 року, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Іванова, 2б, залишити в матеріалах справи.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 490,35 грн.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Запоріжжя протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошенняз урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1