Справа № 159/4728/19
Провадження № 1-в/159/115/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю: прокурора ОСОБА_3 ,
представника заявника ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської обл. подання (клопотання) Ковельського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для відбування призначеного судом покарання,
ВСТАНОВИВ:
До Ковельського міськрайсуду Волинської обл. 15.07.21 р. надійшло вказане вище подання, обґрунтоване тим, що матеріали по виконанню вироку щодо засудженого надійшли у відділ 04.11.20 р.. 18.11.20 р. засудженому було роз`яснено порядок звільнення від відбування покарання з випробуванням; порядок відбування іспитового строку; обов`язки, покладені на нього вироком суду; порядок притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння повторного злочину; порядок направлення до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання і направлення в місця позбавлення волі для відбування призначеного вироком суду покарання під розпис. Однак за час перебування на обліку у відділі засуджений порушив умови іспитового строку. Так 04.03.21 р., 01.04.21 р. засуджений не з`явився у відділ на реєстрацію. З приводу цього 05.04.21 р. у засудженого було відібрано пояснення, за яким він не з`явився на реєстрацію, так як перебував у стаціонарному центрі адаптації у м. Василькові Київської області. У телефонному режимі було встановлено, що, дійсно, засуджений перебував у вказаному ним центрі, однак, самовільно залишив його до закінчення терміну адаптації. 07.05.21 р. у своїх додаткових поясненнях засуджений підтвердив, що самовільно залишив вказаний вище заклад (центр) до закінчення терміну адаптації. Йому було винесено письмове попередження, проведено відповідну профілактичну роботу. Однак засуджений не з`явився на реєстрацію у відділ 03.06.21 р. без поважної причини та за викликом 14 і 15 червня 2021 р.. 01.07.21 р. засуджений пояснив, що у червні хворів, однак, за меддопомогою не звертався. Засудженому повідомлено про направлення до суду розглядуваного подання. У відділі засуджений характеризується негативно як такий, що належить до категорії «група ризику» осіб, які схильні до вчинення повторно протиправних діянь. Зазначає, що з огляду на наведене вище, особу засудженого, вбачається, що він не бажає стати на шлях виправлення. Покликаючись на ч. 3 ст. 166 КВК України, просить вирішити питання скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням і направити засудженого для відбування призначеного вироком суду покарання.
Представник заявника у судовому засіданні клопотання (подання) підтримала з підстав, наведених у ньому, просить клопотання (подання) задовольнити. Додатково пояснила, що відділом враховано графік роботи засудженого; те, що він деякий час вирішив перебувати у вказаному вище центрі. Однак поведінка обвинуваченого свідчить про небажання стати на шлях виправлення, хоча він відділом характеризується посередньо.

Засуджений проти задоволення клопотання (подання) не заперечив та пояснив, що, дійсно, він допустив неявки на реєстрацію, однак, неумисно, та як не врахував реалії перебування у центрі адаптації, не звернувся вчасно за документальним оформленням щодо засвідчення погіршення стану здоров"я у медустанову у червні 2021 р.. Він працює та має доход, утриманців, хворіє.

Заслухавши думку прокурора, який вважає, що подання підставне та підлягає до задоволення; пояснення інших учасників, дослідивши письмові докази, матеріали особової справи № 75/2020 р., суд приходить до висновку, що подання не підлягає до задоволення з огляду на наведене нижче.
За змістом ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Отже правові наслідки для засудженого визначаються його поведінкою протягом іспитового строку.
Так та обставина, що за вироком Ковельського міськрайсуду Волинської області від 30.01.20 р. ОСОБА_5 був засуджений за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, що змінений за ухвалою Волинського апеляційного суду від 13.10.20 р., до 3 р., 09 міс. позбавлення волі з іспитовим строком 2 р., стверджується копіями: вироку суду, ухвали суду.
З матеріалів особової справи щодо засудженого вбачається, що за час іспитового строку він, дійсно, допустив порушення: 3 неявки на реєстрацію в МРВ: 2 з них - з причини, яку можна визнати поважною; 1 раз без поважних причин.
Проведеною відділом роботою встановлено, що засуджений, дійсно, перебував у вказаному ним закладі - центрі, хоча, документального підтвердження цього до відділу не надійшло і засудженим такого не подано.
Разом з тим суд вважає, що у випадку усного підтвердження адміністрацією вказаного вище закладу факту перебування у його розташуванні (перебування) засудженого, відмова на запит державної установи (чи самого засудженого) у видачі підтверджуючого цей факт документа, є, щонайменше, необґрунтованою, а то й прямо незаконною, так як попередньо за телефонними дзвінками з цього ж таки центру відділу пробації було повідомлено про фіксування факту перебування засудженого у цьому ж таки центрі адаптації, що враховано відділом.
Тому суд тне вбачає підстав для перекладання такого обов"язку з підтвердження перебування у центрі на засудженого у повній мірі.
Щодо третьої неявки засудженого, то, на думку суду, доцільно було б попередньо додатково опитати членів сім`ї засудженого з приводу того, чи він, дійсно, хворів, чи лікувався, чи просив допомоги тощо та з яких причин не було надано такої. Після отримання письмових пояснень - вирішити питання про те, чи слід розцінити цю неявку засудженого як здійснену без поважних причин, з врахуванням того, що на даний час має місце поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS CoV 2, що є тим чинником, коли до заяв про погіршення стану здоров`я (пневмонію тощо як у випадку із засудженим) слід ставитись більш уважно не лише хворим, а й оточуючим.

З врахуванням наведеного вище суд не вбачає доводи заявника переконливими про небажання засудженого стати на шлях виправлення.
Суд також враховує, що засуджений працює та має сталий доход, сім"ю, міцні соціальні зв"язки, із засудженим МРВ проводилися індивідуально - профілактичні бесіди, він був залучений у різноманітних профілактичних заходах.

Як вбачається з матеріалів особової справи, даних про те, що засуджений зарекомендував себе негативно по місцю проживання, що він вчиняє адмінправопорушення, інші протиправні дії, нові кримінальні правопорушення немає.

Таким чином підстав для однозначного висновку про те, що засуджений за час іспитового строку зарекомендував себе таким, що не бажає стати на шлях виправлення і є необхідність у направленні його для реального відбування покарання у місця позбавлення волі, з врахуванням даних про особу та поведінку засудженого, на даний час немає.

Тому подання слід визнати передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 166 КВК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом 7 (семи) діб з дня її постановлення.
Головуючий:ОСОБА_1