ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/968/21 Справа № 204/6923/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
перекладача ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської обласної прокуратури, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001207 відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, уродженця м. Зугдіді, Грузія, маючого середню освіту, не зареєстрованого, не одруженого, на утриманні нікого не маючого, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 3 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2021 року ОСОБА_11 . Було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Строк покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_11 . На підставі ст. 72 КК України в трок відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 25 серпня 2020 року по день набрання вироком законної сили.
Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат по справі.
Як встановлено судом, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановленим досудовим розслідуванням час та місці, виник прямий, корисливий, злочинний умисел на заволодіння чужим майном, поєднане з проникненням у сховище за наступних обставин.
25 серпня 2020 року близько 11 години 20 хвилин (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_10 , перебуваючи біля будинку № 77 розташованого на пр. Пушкіна в м. Дніпро (більш точне місце під час досудового розслідування не встановлено), побачив автомобіль марки Chevrolet Aveo чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить потерпілому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після чого, ОСОБА_10 , маючи прямий, злочинний умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, поєднане з проникненням у сховище, маючи умисел на заподіяння матеріальної шкоди та бажаючи її настання, підійшов до автомобіля марки Chevrolet Aveo чорного кольору, номерний знак - НОМЕР_1 та невстановленим досудовим розслідуванням предметом відчинив двері з боку водійського сидіння і проник в салон вищезазначеного автомобіля.
В подальшому ОСОБА_10 продовжуючи реалізовувати свій прямий злочинний умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, поєднане з проникненням у сховище, маючи умисел на заподіяння матеріальної шкоди та бажаючи її настання, перебуваючи в середині салону автомобіля Chevrolet Aveo чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , побачив чоловіче портмоне чорного кольору, дослідивши котре, виявив та взяв грошові кошти, а саме одну купюру номіналом 200 грн., дві купюри номіналом 20 грн. кожна, дві купюри номіналом 2 грн. кожна, 1 грн., на загальну суму 245 грн., а також на передньому пасажирському сидінні виявив планшет Lenovo TB-X505L чорного кольору imei-03499 вартістю 3909 грн. 15 коп. (згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 2949 від 02 вересня 2020 року), котрий визначив для себе, як об`єкт злочинного посягання.
Далі, ОСОБА_10 , доводячи свій прямий злочинний умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, поєднане з проникненням у сховище, до кінця, тримаючи в руках раніше виявлене вищезазначене майно, побачив, що до автомобіля Chevrolet Aveo чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , повертається потерпілий ОСОБА_12 , та останній помітив його протиправні дії та почав кричати щоб ОСОБА_10 зупинився, після чого дії ОСОБА_13 стали відкритими, усвідомлюючи, що його дії є викриті, ігноруючи зауваження зупинитись, котрі надав потерпілий, вийшов з салону автомобіля та перетнувши пр. Пушкіна в м. Дніпро, зник з місця вчинення правопорушення з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд.
Своїми умисними діями, ОСОБА_10 завдав потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 4154,15 грн. (чотири тисячі п`ятдесят чотири гривні п`ятнадцять копійок).
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2021 року в частині призначеного за ч. 3 ст. 186 КК України ОСОБА_14 покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч. 3 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. В іншій частині вирок суду прокурор просить залишити без змін.
В обґрунтування свої вимог прокурор посилається на порушення судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме, призначення ОСОБА_11 . Покарання яке через свою м`якість є невідповідним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та фактичним обставинам кримінального провадження.
Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2021 року в частині призначеного за ч. 3 ст. 186 КК України ОСОБА_11 . Покарання змінити та призначити обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст. ст. 75, 76 КК України, звільнивши ОСОБА_14 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
В мотивування своїх вимог захисник посилається на те, що судом першої інстанції призначене покарання є занадто суворим, вважає, що суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, підтримує родинні зв`язки із двоюрідним братом, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, жалкує про вчинене кримінальне правопорушення, потерпілий жодних претензій до обвинуваченого не має, більш того потерпілому було відшкодовано матеріальну шкоду. Також, сторона захисту звертає увагу, що за час перебування ОСОБА_14 в СІЗО значно погіршився стан його здоров`я, оскільки останній хворий на туберкульоз.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому свою апеляційну скаргу частково підтримав. Проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту прокурор заперечував, вважав, що правові підстави для застосування до обвинуваченого положень ст. ст. 75, 76 КК України при призначенні покарання відсутні.
Сторона захисту подану апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого повністю підтримала, просила призначити більш м`яке покарання обвинуваченому із застосуванням полоежнь ст. ст. 75, 76 КК України. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора захисники в судовому засіданні заперечували.
Обвинувачений підтримав думку свого захисника.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг прокурора та захисника обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, за наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_14 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Виходячи з положень статті 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_14 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_14 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, характер кримінального правопорушення, яке пов`язано із злочинами проти власності, яке виразилось у відкритому заволодінні чужим майном (грабіж), поєднаним з проникненням у сховище та правильно врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_14 , який раніше не судимий, є громадянином іншої держави, не має місця постійного проживання і реєстрації на території України, немає посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України, тобто в порушення діючого законодавства України перебуває на території України нелегально, не працює та не має доведеного джерела доходу, що призвело до забезпечення рівня свого життя за рахунок вчинення крадіжок, не одруженого, на утриманні нікого немаючий, тобто немає міцних соціальних зв`язків, не перебуваючого на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра.
Врахував і конкретні обставини кримінального провадження, а саме, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання та призначив ОСОБА_14 за ч. 3 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами.
А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів захисника обвинуваченого про те, що судом першої було призначене невідповідне обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого покарання, зокрема, без врахування ряду таких обставин, як те, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, жалкує про вчинене кримінальне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що ОСОБА_14 підтримує родинні зв`язки із двоюрідним братом, тобто має міцні соціальні зв`язки не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги як підстава для призначення більш м`якого покарання на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, оскільки, по-перше, такі доводи нічим не підтверджено з боку захисту, а по-друге, такі доводи не спростовують встановленого судом першої інстанції факту про відсутність в ОСОБА_14 постійного місця проживання та його нелегальне перебування на території України, що, на думку колегії суддів свідчить про наявність ризику з боку обвинуваченого переховування від органів пробації у разі призначення покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України та невиконання вироку суду.
Щодо посилань захисника обвинуваченого на наявність в останнього туберкульозу, то колегія суддів не вважає такі доводи достатньою підставою для звільнення ОСОБА_14 від відбування покарання за вчинений тяжкий злочин, тим паче, що при реальному відбуванні покарання у виправній установі, обвинуваченому будуть забезпечені відповідні умови тримання, а з огляду на відсутність в ОСОБА_14 реєстрації, посвідки на тимчасове місце проживання на території України та відсутність легального заробітку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у відповідних диспансерах обвинувачений не зможе отримати належного лікування, з огляду на відсутність в нього соціального пакету, тобто, відповідних пільг та прав на звернення до державних закладів охорони здоров`я України.
Також, з огляду на встановлені та враховані при призначенні покарання судом першої інстанції обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, не знаходить колегія суддів підстав і для задоволення апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому більш суворого покарання, вважає, що покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки повністю відповідає тяжкості вчиненого злочину, сприятиме меті виховання та буде достатнім для виправлення ОСОБА_11 .
Тож, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської обласної прокуратури, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2021 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 3 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4