ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2739/17 Номер провадження 11-кп/814/137/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000136 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
15.08.2013 Київським районним судом м. Полтави за ч.2 ст.186, ст. ст.69, 75 КК України на 1 рік позбавлення волі з встановленням іспитового строку 1 рік;
14.12.2015 Київським районним судом м. Полтава, зміненого 30.03.2016 Апеляційним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186, ст. 69, ч.1 ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого на підставі ст.ст. 75, 104 КК України від призначеного судом покаранняз випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки.

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора відділу ювенальної юстиції Прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 23 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Київського районного суду м. Полтава від 23 листопада 2017 року визнано винуватими та призначено покарання обвинуваченим:

ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання, призначене 14.12.2015 Київським районним судом м. Полтава, змінене 30.03.2016 Апеляційним судом Полтавської області і остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі без застосування додаткового покарання в силу ст. 98, 77 КК України.

На підставі ст. 104, ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку терміном 2 роки з покладенням на нього обов`язків передбачених п.п. 1, 2 ч.1 п. 3 ч.2 ст. 76 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 в частині відшкодування матеріальної шкоди задоволено у повному обсязі, в частині відшкодування завданої злочином моральної шкоди частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 20 900 грн, та моральну шкоду в сумі 3000 грн, а всього 23 900 грн.

Вирішено питання про речові докази.

Прокурор та обвинувачений ОСОБА_6 не погодились з даним рішенням суду та подали апеляційні скарги.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 неодноразово не з`являвся в судові засідання суду апеляційної інстанції, у зв`язку з чим ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01 березня 2021 року було задоволено прокурора та оголошено у розшук обвинувачених та був наданий дозвіл на їх затримання з метою приводу в судове засідання апеляційного суду.

У своєму клопотанні прокурор також просив після затримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вирішити питання щодо застосування до них запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

17 березня 2021 року обвинувачений ОСОБА_6 був затриманий співробітниками відділу поліції №1 Полтавського районного управління поліції ГУ НП в Полтавській області та на наступний день 18 березня 2021року він був доставлений в судове засідання апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав своє клопотання, думку захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 , які заперечували проти його задоволення, дослідивши доводи викладені в клопотанні апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Окрім цього, згідно з ч.5ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Апеляційний суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:

- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /справа Stogmuller против Austria/;

- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /справа Stogmuller против Austria/;

- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /справа Matznetter против Austria/;

- ризик, що особа порушить громадський порядок /справа Letellier против France/.

Доцільність тримання під вартою особи, яка підозрюється в вчиненні злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.291 КК України за який у разі доведеності вини йому може загрожувати покарання до 10 років позбавлення волі.

Положеннями п.3) ч.2 ст.183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово без поважних причин не з`явився в судові засідання апеляційного суду.

Неявка обвинуваченого ОСОБА_6 в судові засідання апеляційного суду призвела до безпідставного затягування апеляційного розгляду кримінального провадження.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01 березня 2021 року обвинувачений ОСОБА_6 був оголошений у розшук та був наданий дозвіл на його затримання з метою приводу в судове засідання апеляційного суду.

Апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, після оголошення ОСОБА_6 у розшук за вказаною адресою він не проживав і був затриманий співробітниками поліції в місті Полтаві.

Апеляційний суд переконаний, що ОСОБА_6 свідомо ухилявся від участі в судових засіданнях, з метою затягнути апеляційний розгляд кримінального провадження не невизначений період часу, оскільки усвідомлює, що вже найближчим часом він може бути звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України.

На думку апеляційного суду вказані обставини беззаперечно доводять існування ризику, передбаченого п.1) ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 , переховувався від правоохоронних органів та апеляційного суду і тим самим перешкоджав розгляду кримінального провадження в розумні строки, колегія суддів вважає, що на теперішній час лише найбільш суворий запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та дозволить контролювати місце його перебування.

Оскільки інкримінований ОСОБА_6 злочин є злочином із застосуванням насильства, апеляційний суд керуючись положеннями п.1) ч.4 ст.183 КПК України не визначає розмір застави, в якості альтернативного запобіжного заходу обвинуваченому.

Керуючись статтями 177, 178, 179, 183, 184, 194, 217, 334, 405, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» до набрання вироком законної сили.
Ухвала апеляційного суд набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_4
ОСОБА_3