УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 3 березня 2021 року, якою відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у виді обмеження волі.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
засуджений ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції
з ДУ «Казанківська ВК №93»)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги з доповненнями до неї.

В апеляційній скарзі з доповненнями засуджений просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у виді обмеження волі.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду, відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у виді обмеження волі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги з доповненнями.

В апеляційній скарзі з доповненнями засуджений зазначає, що суд не взяв до уваги, що він в колонії був працевлаштований, мав заохочення. Не взято до уваги, що він має на утриманні трьох дітей, дружина померла.

Зауважує, що характеристика подана начальником Казанківської ВК, є частково достовірною. Пояснює, що не перебував у Кіровоградському СІЗО, не мав порушень у Миколаївському СІЗО, не мав заохочень в Снігурівській ВК, не вчиняв хуліганських дій, вказує, що працював не постійно, у зв`язку з тим, що в різний час був етапований до різних державних установ для ознайомлення з матеріалами судових та кримінальних справ відносно себе.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

16 лютого 2021 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням в якому просив умовно-достроково звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі. Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання уточнив, пояснив, що за час відбування покарання в Казанківській ВК №93 характеризується добре, кається у скоєному злочині, дотримується сумлінної поведінки, добросовісно відноситься до праці, за що має ряд заохочень, мав стягнення, які у встановленому порядку погашено та знято. Вважає, що своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, просить замінити невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням у виді обмеження волі. Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання не довів свого виправлення.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 3 березня 2021р. відмовлено у задоволенні клопотанні засудженого ОСОБА_5 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у виді обмеження волі. Відмовляючи в задоволенні клопотання суд зазначив, що нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватися протягом всього строку відбування покарання, натомість, в поведінці засудженого ОСОБА_5 позитивні зрушення відбуваються протягом нетривалого проміжку часу, з урахуванням загального строку відбування покарання.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримку доводів апеляційної скарги, на думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч.1 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Як передбачено ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно роз`яснень, наведених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, що засуджений став на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів особової справи вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.11.2012 року ОСОБА_5 засуджений за п.п.4, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 13 років. Відповідно до ст.12 КК України вказані злочини за своєю правовою кваліфікацією відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10.07.2017 року зараховано засудженому ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27.01.2012 року по 24.01.2013 року за правилами визначеними абзацом першим ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» з 26.11.2019 року. Станом на 03.03.2021 року відбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання складає 10 років 23 дні (з урахуванням заліку, на підставі ч.5 ст.72 КК України, з 27.01.2012 року по 24.01.2013 року 11 місяців 28 днів), не відбутий строк покарання складає 2 роки 11 місяців і 5 днів.

Відповідно до характеристики яка міститься в матеріалах справи, затвердженої начальником ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 23.02.2021 року, засуджений ОСОБА_5 перебуваючи у СІЗО допускав порушення встановленого режиму утримання, за що мав стягнення, заохочень не мав, до праці не залучався по незалежним від нього обставинам. Перебуваючи у Снігурівській ВК №5 допускав порушення встановленого режиму утримання, за що мав стягнення, до праці залучався, за що має заохочення. Перебуваючи з 19.11.2019 року у Казанківській ВК №93 допускав порушення встановленого режиму утримання, за що мав стягнення, до праці залучався, за що має заохочення. Перебуваючи у Дар`ївській ВК №10 не допускав порушення встановленого режиму утримання, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався по незалежним від нього обставинам. Перебуваючи з 23.10.2020 року у ДУ «Казанківська ВК №93», по прибуттю з Дар`ївської ВК №10, після проходження лікування, був розподілений до відділення №8 та працевлаштований каменотесом з ручної обробки граніту до промислової зони установи виконання покарань. Не завжди приділяє увагу до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не здійснює за ними належного догляду. Допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, але достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Встановлений режим утримання не порушує стягнень та заохочень не має. У скоєному злочині розкаюється частково, визначену судом міру покарання вважає занадто суворою. У відносинах з представниками адміністрації колонії не завжди ввічливий, проте виконує їх законні вимоги тільки під контролем. Загальноосвітній рівень не підвищує. На заходи виховного впливу реагує посередньо, не робить для себе правильні висновки. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає. У колективі засуджених скритний, брехливий, дружні стосунки підтримує із особами різної спрямованості. За характером: спокійний, врівноважений, не конфліктний та не цілеспрямований. Рівень розвитку інтелекту відповідає отриманій освіті. Зв`язки з родичами підтримує шляхом листування, отриманням посилок.

Згідно довідки ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 23.02.2021 року та особової справи засуджений ОСОБА_5 має 9 заохочень: подяка (06.03.2014 року) (арк.особ.спр.137, том №1); зняття раніше накладеного стягнення (29.09.2014 року) (арк.особ.спр.163, том №1); подяка (02.10.2014 року) (арк.особ.спр.164, том №1); подяка (04.04.2016 року) (арк.особ.спр.243, том №1); подяка (02.04.2018 року) (арк.особ.спр.33, том №2); подяка (11.07.2018 року) (арк.особ.спр.35, том №2); подяка (02.01.2019 року) (арк.особ.спр.40, том №2); подяка (03.04.2019 року) (арк.особ.спр.44, том №2); зняття раніше накладеного стягнення від 13.04.2020 року (16.07.2020 року) (арк.особ.спр.159, том №2).

З зазначеної вище довідки та особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_5 мав 11 стягнень: 3 доби ДІЗО (02.07.2013 року) (арк.особ.спр.116, том №1); 10 діб ДІЗО (24.04.2014 року) (арк.особ.спр.138, том №1); сувора догана (31.07.2014 року) (арк.особ.спр.167, том №1); сувора догана (24.10.2014 року) (арк.особ.спр.156, том №1); сувора догана (24.10.2014 року); догана (28.04.2015 року) (арк.особ.спр.174, том №1); 5 діб ДІЗО (16.06.2015 року) (арк.особ.спр.182, том №1); догана (21.07.2016 року); 12 діб ДІЗО (01.12.2017 року) (арк.особ.спр.22, том №2); сувора догана (20.11.2019 року) (арк.особ.спр.110, том №2); догана (13.04.2020 року) (арк.особ.спр.155, том №2), які погашено та знято у встановленому законом порядку.

Наявність зазначених стягнень ( хоча вони і погашені на даний час), однак їх наявність свідчить про неналежну поведінку засудженого та недодержання вимог режиму місця відбування покарання.

Крім того, як видно з матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_5 у 2010 році, був звільнений умовно-достроково, однак належних висновків для себе не зробив і продовжував вчиняти умисні злочини.
Відмовляючи у задоволенні заяви засудженого від відбування покарання, суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що ОСОБА_5 за час відбування покарання не став на шлях виправлення, не відбулось суттєвих змін у його особистості, останній не довів, що готовий до самокерованої, правослухняної поведінки.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 про неналежне врахування судом першої інстанції даних про особу засудженого, оскільки суд першої інстанції належним чином врахував всі дані, які враховуються при вирішенні питання про заміну засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким, в тому числі і ті на які посилається засуджений в своїй апеляційній скарзі, та обґрунтовано прийшов до висновку про передчасність застосування до засудженого положень ст. 82 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не встановлено, а тому апеляційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 3 березня 2021 року, якою відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у виді обмеження волі залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді