Справа № 372/4400/20
Провадження № 1-кп-117/21
В И Р О К
іменем України

14 квітня 2021 року м. Обухів
Обухівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Обухів матеріали кримінального провадження, відомості про які внесені за № 0001293 від 30.08.2020 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Шпола, Черкаської області, громадянина України, який має середню освіту, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

30 серпня 2020 року, близько 17 години 14 хвилин, водій ОСОБА_4 , в світлий час доби за сприятливих погодних умов, сухому асфальтному покритті, керуючи технічно-справним транспортним засобом, автомобілем марки «Volkswagen», модель «Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без пасажирів, рухався автодорогою Н-01, сполученням «Київ-Знам`янка», на 26км+104,3м, в напрямку до села Підгірці, Обухівського району, Київської області, в межах Обухівського району, Київської області. Наближаючись до регульованого перехрестя, ліворуч до села Підгірці, Обухівського району, Київської області, рухаючись в правій смузі руху, ОСОБА_4 , здійснюючи маневр перестроювання в ліву смугу руху, проявив неуважність, не стежив за дорожніми умовами, не був уважним під час керування транспортним засобом та відповідно не реагував на їх зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також здоров`ю громадянина, а також порушуючи вимоги пунктів 10.1. та 10.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі ПДР України), згідно з якими передбачено, що:

-п. 10.1. ПДР України «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
-п. 10.3. ПДР України «у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч»;
не переконався в безпечності маневру перестроювання ліворуч, виїхав на третю смугу попутного руху, де здійснив зіткнення з транспортним засобом, мотоциклом марки«SUZUKI», модель «GSX1300R», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який без пасажирів рухався по третій смузі в попутному напрямку до міста Київ.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, водію мотоциклу «SUZUKI», модель «GSX1300R», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішньої кісточки правого гомілково-ступневого суглобу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному і підтвердив всі фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. Проти задоволення позовних вимог заперечував, мотивуючи це наявністю в нього страхового полісу, і відповідно обов`язку страхової компанії відшкодувати шкоду завдану здоров`ю ОСОБА_5 в результаті дорожнього транспортної пригоди.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 надав показання аналогічні показанням обвинуваченого ОСОБА_4 , та які в повній мірі узгоджуються із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті. При цьому, мотивуючи розмір заявленої моральної шкоди пояснив, що завдане тілесне ушкодження спричинило йому моральні страждання від відчуття сильного фізичного болю, йому довелося перенести хірургічну операцію, і в даний момент він очікує на іншу. Через тимчасову втрату працездатності, він, будучи фізичною особою підприємцем і маючи на утримання двох малолітніх дітей, протягом місяці не міг повернутися до роботи, зазнав втрат матеріального характеру. Будучи особою, яка професійно займається кроссфітом та регулярно приймає участь в змаганнях в цьому виді спорту, після отриманої травми, він втратив змогу відновити свою попередню спортивну форму. Всі ці обставини суттєво змінили звичайний уклад його життя, змусили пристосовуватися до нових некомфортних умов, які негативним чином відобразилися на його моральному стані.
Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд, впевнившись у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_4 , роз`яснивши йому та іншим учасникам кримінального провадження вимоги даної статті та її наслідки у вигляді обмежень при апеляційному оскарженні, вислухавши думку прокурора, який не заперечив щодо задоволення заяви обвинуваченого про обмежене дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, прийшов до висновку провести обмежене дослідження доказів по справі шляхом допиту обвинуваченого, потерпілого, дослідження даних, які характеризують особу ОСОБА_4 , доказів в обґрунтування цивільного позову та документів, що підтверджують процесуальні витрати.
За результатами судового розгляду суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.
Злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставину, що пом`якшує покарання у вигляді щирого каяття, визнання провини, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який на даний час судимостей не має, характеризується позитивно за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює.
Відповідно до ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а відповідно до ст. 65 КК України встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. В зв`язку з чим, суд вважає можливим призначити покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами із застосуванням до ОСОБА_4 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням в частині, що стосується основного покарання, оскільки виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства.
Аналогічна рекомендація міститься в досудовій доповіді Обухівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області від 03.03.2021 року.
Представником потерпілого подано цивільний позов до обвинуваченого, в якому він просив стягнути з останнього суму на медичне лікування у розмірі 46 277 грн. 10 коп.; моральну шкоду у розмірі 70 000 грн. 00 коп.; витрати на зберігання ТЗ в розмірі 3 400 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 14 000 грн.00 коп.

Суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Із копії страхового полісу № ЕР-161297521 вбачається, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260 000 грн.

Вимога потерпілого на відшкодування витрат на медичне страхування заявлена в межах страхового відшкодування.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

У зв`язку з вищевикладеним, потерпілий звернувся до неналежного відповідача, а мав звернутись до ПАТ «СК «Українська Страхова група», тому суд відмовляє у задоволенні цієї вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 46 277 грн. 10 коп.

Нормами ст. 23 ЦК України встановлено, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав . Моральна шкода полягає : у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Враховуючи те, що позивачу завдано тілесних ушкоджень середньої тяжкості і в наслідок цих дій він переніс певні душевні, фізичні, емоційні та психологічні страждання, дискомфорт, неможливість вести звичайний спосіб життя, суд вважає за можливе стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого відшкодування моральної шкоди, зменшивши її розмір до 55 000 грн. 00 коп.

Щодо вимоги про відшкодування витрат на зберігання транспортного засобу, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаної вимоги з огляду на наступне. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставного нажитого майна» не підлягають розгляду в кримінальній справі також позови за вимогами про відшкодування шкоди, що не випливає із пред`явленого обвинувачення. Таким чином, оскільки ОСОБА_4 пред`явлене обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України, відшкодування шкоди, завданої зберіганням транспортного засобу на штрафному майданчику, не охоплюється пред`явленим обвинуваченням.
Щодо вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного висновку.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Відповідно до правової позиції Верховного суду, висловленої в справі № 640/18402/19 від 28.12.2020 року, якщо розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, він не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Тобто, суд вважає доведеним розмір витрат на правову допомогу шляхом зазначення відповідної інформації в договорі без надання детального опису робіт.
Таким чином, сума обумовлена в п. 4.1 Договору про надання правової допомоги від 31 серпня 2020 року в розмірі 14 000 грн. відповідає критеріям розумності, дійсності та необхідності, в зв`язку із чим підлягає стягненню із обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь держави на відшкодування процесуальних витрат вартість проведення судових експертиз в сумі 11312 грн. 70 коп.
Питання стосовно речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись статтями 370, 371, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік та позбавити його права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою, в розмірі 55 000 грн., судові витрати, пов`язані із наданням правової допомоги, в розмірі 14 000 грн.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Речові докази: транспортний засіб, мотоцикл марки «SUZUKI», модель «GSX1300R», реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_5 , залишити власнику. Транспортний засіб, автомобіль «Volkswagen», модель «Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання за дорученням ОСОБА_7 , залишити власнику. Медичну документацію ОСОБА_5 (фотокопії рентгенівських знімків, виписку із медичної карти) повернути останньому; носії інформації, USB-флеш накопичувачі, марки «Apacer», - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат вартість проведення судових експертиз на загальну суму 11 312 грн. 70 грн.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копії вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1