Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/1455/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, до засудження працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судомого:

- 05.11.2007 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік;

- 19.10.2011 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки;

- 29.02.2012 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково 26.11.2012 року на невідбутий строк покарання 11 місяців 22 дні,

про умовно-дострокове звільнення від відбування невідбутої частини покарання,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

захисник-адвокат ОСОБА_3 ,

в режимі відеоконференції

представник «БВК №35» ОСОБА_6 ,

засуджений ОСОБА_4 ,

У С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 .

Клопотання мотивоване тим, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в місцях позбавлення волі з 22.11.2018 року. На даний час засуджений відбув понад Ѕ частину строку. За час відбування покарання ОСОБА_4 стягнень не допускав, а тому сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

В судовому засіданні адвокат засудженого ОСОБА_4 - ОСОБА_3 підтримав клопотання просив задовольнити з підстав заявлених в клопотанні. Вважає, що засуджений відбув більше Ѕ строку покарання, стягнень не допускав, має заохочення, працює, також працював та навчався в Бучанській ВК №85, а тому його необхідно звільнити від відбування покарання умовно-достроково.

Засуджений ОСОБА_4 підтримав думку адвоката ОСОБА_3 , зазначив, що зробив для себе належні висновки та просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

Представник колонії вважав, що клопотання є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, вказав, що ОСОБА_4 неодноразово засуджений за вчинення умисних злочинів. Крім того, ОСОБА_4 звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, працевлаштований в установі відбування покарання лише 25.02.2021 року, з огляду на викладене, вважає, що ОСОБА_4 не може бути звільнений від відбування призначеного покарання умовно достроково у зв`язку з недоведеністю свого виправлення.

Заслухавши думки учасників судового засідання, перевіривши матеріали особової справи засудженого та надані суду матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.

ОСОБА_4 засуджений вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 289 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, ст. 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.05.2018 року звільнення від відбування покарання з випробуванням, встановлене вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 08.11.2016 року скасоване та ОСОБА_4 направлено для відбування призначеного покарання в місця позбавлення волі.

З характеристики, виданої ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)» від 26.03.2020 року убачається, що утримуючись в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 22.12.2018 року відбував покарання в ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)». За час відбування характеризувався посередньо. Працевлаштованим станом на 26.03.2020 року на виробництві установи не був.

Застосування ст. 101 КВК України, переведення до дільниці соціальної реабілітації, підлягав із 22.11.2019 року (протокол № 44 від 22.11.2019 року комісією установи відмовлено).

Застосування ст. 82 КК України, заміни покарання більш м`яким, підлягав з 22.03.2020 року, (протокол № 12 від 26.03.2020 року комісією установи відмовлено).

Стягнень не мав, отримав 1 заохочення, 06.10.2020 року подяка за сумлінне ставлення до праці.

В Державній установі «Білоцерківська виправна колонія № 35» відбуває покарання з 02.12.2020 року.

За час відбування покарання характеризується посередньо, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, стягнень та заохочень не має.

На виробництві установи працевлаштований на посаді укладальника-пакувальника на дільниці пошиття мішків з 25.02.2021 року.

Роботи із самообслуговування виконує, має достатній рівень необхідних навичок.

Не допускає порушень вимог пожежної безпеки.

Відповідно до вимог статті 133 КВК України не допускає злісні порушення режиму відбування покарання.

Відповідно до ст. 127 КВК України не приймає участь у роботі самодіяльних організацій.

Відповідно до ст. 123 КВК України приймає особисту участь у організації виховних заходів, не приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу для засуджених.

Відповідно до вимог статті 126 КВК України має середню освіту.

Згідно з ст. 110 КВК України, підтримує зв`язки із рідними та близькими родичами шляхом телефонних розмов, за час відбування покарання не мав побачень, посилки та передачі не отримував.

Крім того, судом встановлено, що за період з 2007 по 2016 роки ОСОБА_4 4 рази засуджувався за умисні злочини, відбував покарання у місцях позбавлення волі. Звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково. Однак, після звільнення знову вчиняв новий умисний злочини.

Так, вироком Оболонського районного суду м. Києва від 05.11.2007 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік. Однак через нетривалий час знову вчинив умисний злочин.

19.10.2011 року вироком Подільського районного суду м. Києва засуджений за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ст. 70 К України до 2 років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки.

Однак, 29.02.2012 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. 26.11.2012 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково на 11 місяців 22 дні.

Незважаючи на проявлений до нього гуманізм, він знову вчинив умисний злочин та був засуджений 08.11.2016 року Голосіївським районним судом м. Києва ч. 1 ст. 289 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 3 роки.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.05.2018 року звільнення від відбування покарання з випробуванням, встановлене вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 08.11.2016 року скасоване та ОСОБА_4 направлено для відбування призначеного покарання в місця позбавлення волі.

Така поведінка ОСОБА_4 , на думку суду, є свідченням тривалого злочинного спрямування поведінки засудженого, впертого небажання стати на шлях виправлення.

Крім того, 03.02.2021 року на комісії установи, де засуджений відбуває покарання, ОСОБА_4 було відмовлено в можливості застосування ст. 101 КВК України та з приводу застосування ст. 81 КК України, у зв`язку з тим, що останній має не достатній ступінь виправлення.

Також, беручи до уваги, що засуджений ОСОБА_4 відбуваючи покарання, працює лише з 25.02.2021 року, тобто засуджений працевлаштувався вже після подачі до суду клопотання про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі, а тому суд вважає вказаний час є недостатнім для висновків про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Посилання захисника на те, що його підзахисний протягом 5 місяців працював також і ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)» за що отримав 1 подяку, не є достатньою підставою для звільнення ОСОБА_4 умовно-достроково від відбування призначеного покарання. Оскільки, як убачається з досліджених судом матеріалів, ОСОБА_4 22.12.2018 року відбував покарання в ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)». Станом на 26.03.2020 року працевлаштований на виробництві установи не був. Обвинувачений працевлаштувався в колонії фактично за півроку до настання підстав, які дають право для застосування ст. 81 КК України.

Також слід зазначити, що відповідно до Наказу Міністерства Юстиції України №2300/5 від 04.11.2013 року, зі змінами «Про організацію соціально-виховної та психологічної роботи із засудженими», щоквартально здійснюється оцінювання поведінки засуджених та надаються пропозиції адміністрації установи для прийняття вмотивованого рішення про доцільність або недоцільність застосування до засуджених заходів заохочення.

Разом із тим, за тривалий час перебування в колонії, ОСОБА_4 позитивно оцінювався лише один раз - має лише 1 подяку.

Таким чином, дослідивши надані суду докази, в своїй сукупності, суд дійшов висновку, що на даний час відсутні достатні підстави вважати, що засуджений ОСОБА_4 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 81 КК України зазначено, що до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, однак зазначена норма надає право суду, а не покладає на нього обов`язок, щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання.

При прийняті такого рішення щодо особи, яка засуджена від імені держави за вироком суду до покарання у виді позбавлення волі, суд має обов`язково враховувати мету покарання: запобігання вчиненню нових злочинів, як цією особою так і іншими особами.

Враховуючи викладене, суд, не знаходить законних підстав для задоволення клопотання та вважає його передчасним.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 від відбування невідбутої частини покарання, - відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_1