Справа № 686/5094/21
Провадження № 1-кс/686/2449/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2021 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргузахисника ОСОБА_3 , подану в порядку статті 206 КПК України про незаконне затримання ОСОБА_4 ,

встановив:

26.02.2021 року старший слідчий спеціальної поліції СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з клопотанням, погодженим з прокурором Хмельницької місцевої прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, посилаючись на те, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики: переховування від органів досудового розслідування та/або суду ; незаконного впливу на потерпілих та/або свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, знищення, приховання речових доказів у вказаному кримінальному провадженні та вчинення інших злочинів.

26.02.2021 захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулась до слідчого судді із скаргою в порядку статті 206 КПК України.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, скарга зареєстрована о 16 год.17хв, єдиний унікальний номер судової справи: 686/5094/21, номер провадження: 1-кс/686/2449/21.

Слідчий суддя вжив заходів щодо негайного повідомлення особи, яка подала скаргу та призначив судовий розгляд на 17 год.30 хв. 26.02.2021.

Однак, підозрюваного ОСОБА_4 у вказаний час та дату до суду не доставили, у зв`язку із чим розгляд скарги 26.02.2021 не відбувся.

Слідчий суддя зазначає, що до початку судового розгляду питання про можливе незаконне затримання, ОСОБА_4 доставили до Хмельницького міськрайонного суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, а тому після відкладення розгляду справи, не було необхідності в постановленні окремої ухвали для зобов`язання органу державної влади чи службової особи, під вартою яких тримається особа, доставити її до слідчого судді.

Слідчий суддя враховує правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17), згідно з якою положення ст.206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення та застосовуються саме в таких випадках.

При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст.208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Відповідно до зазначеного, законність затримання особи окремому оскарженню, поза межами розгляду питання про застосування запобіжного заходу не підлягає.

Зважаючи на наведені обставини, вказану скаргу у зв`язку з однорідністю питань, які підлягають вирішенню під час її розгляду та яку подану у межах одного кримінального провадження, у зв`язку з можливістю вирішити по суті викладені у ній доводи, не порушуючи прав та інтересів сторін кримінального провадження, розглянуто в судовому засіданні під час вирішення питання застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Як вбачається із скарги захисника, вона вважає затримання ОСОБА_4 незаконним, оскільки на її думку час його фактичного затримання відрізняється від часу, зазначеного у протоколі затримання.

Крім того захисник ОСОБА_3 зазначає, що в уповноважених працівників органу досудового розслідування не було правових підстав для затримання її підзахисного, оскільки його було затримано у м.Старокостянтинові, в той час як кримінальні правопорушення, причетність до вчинення яких йому інкримінується, були вчинені у м.Хмельницькому.

Також, на думку захисника, жодних очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події не було, які б давали підстави стверджувати, що саме ОСОБА_4 щойно вчинив злочин.

Вилучені у ОСОБА_4 під час особистого обшуку речі, зокрема кросівки, 265 грн., мобільний телефон, є його особистими речами, а тому підстав за переконанням захисника, для затримання ОСОБА_4 ,не було.

У судовому засіданні слідчий проти задоволення скарги заперечив, зазначив, що затримання ОСОБА_4 відбулось на законних підставах, з дотримання його прав та за участі захисника.

Перевіривши надані матеріали скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши додані докази, заслухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Згідно усталеною практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі і в порядку встановлених законом.

Відповідно до ч.4 ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання. Відповідно до ст. 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожний, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У силу приписів ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

На підставі ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особі, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Відповідно до ст.42, 208 КПК України, підозрюваний має права вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

За змістом ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду, затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255,255-1,255-2 Кримінального кодексу України.

Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. У разі якщо на момент затримання прізвище, ім`я, по батькові затриманої особи не відомі, у протоколі зазначається докладний опис такої особи та долучається її фотознімок. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору.

При розгляді даної скарги слідчий суддя установив, відділом поліції №1 Хмельницького Районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.02.2021 за №0000055, з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 КК України.

24.02.2021 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України.

Відповідно до протоколу затримання ОСОБА_4 був затриманий 24.02.2021 року о 21 год. 41 хв. 24.02.2021 на проїзній частині дороги за адресою: АДРЕСА_1 .

Процесуальні гарантії прав ОСОБА_4 були забезпечені присутністю під час затримання адвоката ОСОБА_8 .

З невідомих причин, захисник покинув місце затримання.

У судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_4 слідчий повідомив про його права, що підтверджується протоколом про його затримання від 27.01.2021 року, зокрема йому були оголошені права та був наданий для підписання другий аркуш протоколу затримання, який містить перелік прав.

Разом із тим, від підпису протоколу ОСОБА_4 відмовився.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що свідок ОСОБА_9 , яка проживає у будинку АДРЕСА_2 , бачила, як ОСОБА_4 стукав у двері квартири АДРЕСА_3 , що розташована у цьому будинку. Свідок описала чоловіка, якого побачила:близько 40 років, худорлявої тілобудови, зросту 170-175 см, одягнутий у темну куртку, на голові чи шапка, чи кепка чорного кольору.

У зв`язку з цим, свідок зателефонувала на лінію 102 та викликала поліцію.

Із показань свідка ОСОБА_10 - поліцейського взводу №1 роти ТОР УПП в Хмельницькій області слідує, що після прибуття на виклик за повідомленням мешканки будинку АДРЕСА_2 , яка помітила двох чоловіків, які одягнуті у чорний одяг та освічують ліхтариком двері кв. АДРЕСА_3 цього будинку, дивно себе поводять, бачив чоловіка, якого описала свідок, який побачивши працівників поліції, попрямував за ріг будинку.

Отже, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставою для затримання ОСОБА_4 стало повідомлення особи, яка вказала на ОСОБА_4 як на особу, яка могла вчинити кримінальне правопорушення.

Щодо місця затримання не на місці вчинення злочину, то слідчий суддя зазначає, співробітниками роти тактико-оперативного реагування здійснювалося переслідування ОСОБА_4 , оскільки він разом із ОСОБА_11 на транспортному засобі останнього покинули м.Хмельницький.

Крім того, затриманий повідомив неправдиві анкетні дані « ОСОБА_12 », що розцінюється слідчим суддею як намагання ввести уповноважених осіб органу досудового розслідування в оману.

25.02.2021 року ОСОБА_4 письмово повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме про те, що він 24.02.2021, перебуваючи у невстановленому місці на території Хмельницької області, разом з своїми знайомими ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , вирішив вчинити крадіжку чужого майна на території м. Хмельницького, Хмельницької області.

Згідно з вимогами ст. 209 КПК особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Слід зазначити, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Належну правову оцінку цього питання можна зробити із посиланням на практику Європейського суду з прав людини та положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім деяких і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, що було здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення. Кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього. (стаття 5 Конвенції) Щодо негайного інформування, Європейський суд з прав людини зазначає, що негайність оцінюється у кожному випадку окремо; проте, підстави для затримання не повинні повідомлятись повністю особою, що здійснює затримання (арешт) у конкретний момент затримання (Рішення Великої Палати у справі Khlaifia та інші проти Італії від 15 грудня 2016 року, заява № 16483/12, параграф 115). Це положення є невід`ємною частиною схеми захисту, передбаченої статтею 5 Конвенції: будь-яка особа, яка була заарештована, повинна простою, нетехнічною мовою, яку вона може зрозуміти, повідомити про основні юридичні та фактичні підстави для її позбавлення волі, щоби мати можливість звернутися до суду із заявою про оскарження його законності (там само). Причини, при цьому, не повинні бути викладені в тексті будь-якого рішення, яким дозволяється затримання, та не повинні бути в письмовій формі чи в будь-якій спеціальній формі (Рішення у справі Kane проти Кіпру (dec.) від 13 вересня 2011 року). При цьому, підстави для затримання можуть бути повідомлені, або можуть стати явними протягом допиту чи опитування після затримання (Рішення Великої Палати у справі Murray проти Сполученого Королівства від 28 жовтня 1994 року, заява № 14310/88, параграф 77). Таким чином, цілком очевидно, що повідомити особу про підозру, на підставі якої її було затримано, можна одразу після затримання, у разі, якщо було дотримано вимогу «негайності» повідомлення. При цьому, повідомлення про підозру необов`язково має бути у виді письмового повідомлення про підозру.

З протоколу затримання ОСОБА_4 чітко вбачається фабула кримінального правопорушення з викладенням зрозумілою мовою обставин його вчинення: вчинення невідомими особами 24.02.2021 у період часу з 13 год. по 18 год. шляхом підбору ключа, проникнення та викрадення з квартири АДРЕСА_4 ноутбуку марки «Aser», ювелірних прикрас із золота та срібла.

А тому доводи захисника в судовому засіданні стосовно можливої відмінності у зачитуванні прав і їх роз`ясненні, можливому нерозумінню підстави затримання ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю знань у сфері права, а також щодо залишення затримання залученим слідчим захисником ОСОБА_8 , у якості підстави для визнання затримання незаконним, не можуть бути взяті до уваги.

Уповноважена особа органу досудового розслідування обов`язок щодо забезпечення процесуальних гарантій ОСОБА_4 під час затримання виконала.

Залишення місця затримання захисником у подальшому не створює підстави незаконності цієї дії.

Разом з тим, щодо питання обґрунтування порушення права ОСОБА_4 на захист, до чого зводяться інші аргументи захисника та на чому ОСОБА_3 наголошує в судовому засіданні, слідчий суддя зазначає, що у порядку статті 206 КПК України може розглядатися лише питання законності затримання особи.

Тому, доводи захисника ОСОБА_3 у цій частині є неприйнятними.

Щодо відмінності часу фактичного затримання о 19 год. 24.02.2021, про який зазначив ОСОБА_4 , і часу, зазначеного слідчим у протоколі,слідчий суддя зазначає, що такі доводи ОСОБА_4 не можуть бути взяті до уваги як підстава для визнання затримання незаконним, з огляду на час, який необхідний був для залучення захисника та прибуття його до місця затримання.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що затримання було здійснене на підставі закону, і в органу, що здійснив таке затримання, були правові підстави для обмеження у зв`язку з цим свободи ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 206, 208 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_3 , поданої в порядку статті 206 КПК України про незаконне затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя