Справа № 487/563/21
Провадження № 1-кп/487/456/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2021 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження №0003317 за обвинувченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України

за участю сторін кримінального провадження:
зі сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 ,
зі сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 . 16.04.2020 Заводським районним судом міста Миколаєва визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, та на ньогог накладено адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт строком 120 годин.

12.05.2020 ОСОБА_3 поставлено на облік до Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області.

25.05.2020 ОСОБА_3 під підпис ознайомлено з умовами, порядком та обов`язками на період відбування призначеного йому адміністративного стягнення у вигляді 120 годин суспільно корисних робіт та попереджено, що в разі порушення порядку та умов відбування адміністративного стягнення він може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП, а у разі злісного ухилення від відбування суспільно корисних робіт - до кримінальної відповідальності за ст. 389-2 КК України.

Цього ж дня ОСОБА_3 вручено направлення на відбування адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт у Комунальному підприємстві «Миколаївська ритуальна служба» Миколаївської міської ради. До виконання робіт ОСОБА_3 мав приступити 28.05.2020.

Однак ОСОБА_3 , будучи фізично здоровим для того, щоб відбувати адміністративне стягнення, не маючи будь-яких поважних причин, які б перешкоджали відбуттю адміністративного стягнення, маючи прямий злочинний умисел на ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт до 10.06.2020 до визначеного місця відбування адміністративного стягнення не з`явився, причини своєї неявки нікому не повідомив, та в подальшому до виконання суспільно корисних робіт не приступив.

17.08.2020 Заводським районним судом міста Миколаєва ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП за ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком 2 (дві) доби. Вказане адміністративне стягнення ОСОБА_3 до теперішнього часу не відбув.

03.09.2020 ОСОБА_3 повторно вручено направлення на відбування адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт у Комунальному підприємстві «Миколаївська ритуальна служба» Миколаївської міської ради, до виконання яких ОСОБА_3 мав приступити 07.09.2020.

Однак, ОСОБА_3 , будучи особою, притягнутою до адміністративної відповідальності на підставі ст. 183-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не маючи наміру в подальшому відбувати стягнення у вигляді суспільно корисних робіт, тобто маючи прямий злочинний умисел на злісне ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, не маючи будь-яких поважних причин, які б звільняли його взагалі чи тимчасово від обов`язку подальшого відбування адміністративного стягнення, продовжив ухилятися від відбування суспільно корисних робіт, а саме до визначеного місця відбування адміністративного стягнення не з`явився, причини своєї неявки нікому не повідомив та в подальшому до виконання суспільно корисних робіт не приступив.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 389-2 КК України, тобто злісне ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

22.03.2021 в даному кримінальному провадженні між прокурором Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до даної угоди прокурор Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_4 , який на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0003317 і обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди, щодо формулювання підозри, всіх істотних для данного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_3 .

Також, сторонами угоди визначене узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначено покарання, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винувасті, суд виходить з наступного:

Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 389-2 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до нетяжких злочинів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що він цілком розуміє характер обвинувачення та повністю визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України. Крім того зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 ч. 2 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згоден з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затверджені угоди.

Суд, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, прогроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість укладення угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_3 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання за ст. 389-2 КК України, в межах санкції інкримінованої статті, у вигляді 1 року позбавлення волі.

Відповідно до роз`яснень п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно ч.3 ст. 75 КК України визначаються виключно судом.

Таким чином, з урахуванням визнання ОСОБА_3 вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі, а також враховуючи ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про його особу, який раніше не судимий, проходив стаціонарне лікування з 30.06. по 21.07.2020 та перебуває на обліку лікаря-нарколога комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради, на психіатричному обліку не знаходився та лікування не проходив, за місцем постійного проживання характеризується посередньо, неодружений, офіційно не працює, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на 1 рік, з покладенням обов`язків відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду при визнання винуватості від 22.03.2021, укладену між прокурором Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0003317 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження вироку визначені ч.2 ст. 473 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1