МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/1122/21
Провадження № 1-кп/945/361/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2021 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ;
прокурора ОСОБА_3 ;
обвинуваченого ОСОБА_4 ;
захисника ОСОБА_5 ,
під час розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінального провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андріївка Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, який працює в регіональній філії Одеська залізниця АТ Укрзалізниця на посаді монтера колії 4-го розряду в виробничому підрозділі служби колії Миколаївська дистанційна колія, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2006 та 2009 року народження, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, -
встановив:
08 липня 2021 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , мотивуючи це продовженням існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник заперечували проти клопотання.
07 липня 2021 року захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Вирішуючи клопотання прокурора про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, суд дійшов такого.
19.05.2021 ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
19.05.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.05.2021 до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 липня 2021 року (включно).
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;
12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Обґрунтовуючи клопотання прокурор посилається на продовження існування низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, і може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Таран проти України від 17 жовтня 2013 року зазначено, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).
Крім того, у згаданому вище рішенні Європейського суду йдеться про те, що з плином часу продовжуване тримання заявника під вартою потребує більшого обґрунтування. При цьому, прокурором у клопотанні такого обґрунтування не наведено, жодних додаткових підстав щодо цього не зазначено, відповідних доказів суду не представлено.
Звертаючись до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КК України.
Вирішуючи питання про обрання та зміну запобіжного заходу суд враховує, особу обвинуваченого, щодо якого у судовому засіданні встановлено та матеріалами кримінального провадження підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_4 є повнолітнім, раніше не судимий; проживає у власному будинку, який належить йому на праві приватної власності та зареєстрований у цьому будинку, має соціальні зв`язки дружину та двох неповнолітніх дітей, з 2004 року та по теперішній час працює на залізничному транспорті, за місцем проживання і роботи характеризується позитивно.
Крім цього, суд враховує також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, то суд вважає, що вказаний ризик хоча і вказаний прокурором, однак є неконкретним та таким, що не підтверджується матеріалами кримінального провадження. Крім цього, будь-яких доказів на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, а отже і достатніх доказів поза розумним сумнівом на підтвердження того, що вказаний ризик взагалі існує у обвинуваченого ОСОБА_4 не подано.
Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то вказаний ризик є неконкретним, не деталізованим та таким, що не підтверджується матеріалами кримінального провадження, а отже достатніх доказів поза розумним сумнівом на підтвердження того, що вказаний ризик взагалі існує у обвинуваченого ОСОБА_4 стороною обвинувачення суду не подано.
За результатами розгляду клопотання суд вбачає в діях обвинуваченого ОСОБА_4 ризик, визначений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від суду.
Саме по собі існування ризику з боку обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від суду не може бути співмірним із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Суд вважає, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні про обрання запобіжного заходу не дають достатніх підстави вважати, що застосування виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого і не зможе запобігти вищевказаним ризикам. А отже, у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з покладенням на обвинуваченого обов`язків: прибувати за кожною вимогою до Миколаївського районного суду Миколаївської області; не залишати місце простійного проживання без дозволу суду в період часу з 20 години до 07 години наступного дня; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні; не відвідувати місця масового скупчення людей, а також громадські місця де здійснюється продаж спиртних напоїв на розлив та їх вживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, буде достатнім для запобігання ризику, зазначеному у клопотанні прокурора.
Відповідно до ч. 6 ст. 181, ч. 1 ст. 219 КПК України строк дії запобіжного заходу спливає 08 вересня 2021 року (включно).
Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 194, 196, 205, 331, 350, 369, ч. 1 ст. 372 КПК України, суд, -
постановив:
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .
Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.
ОСОБА_4 змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю.
ОСОБА_4 звільнити з під варти в залі судового засідання.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андріївка Миколаївського району Миколаївської області, строком на два місяці, такі обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до Миколаївського районного суду Миколаївської області;
- не залишати місце простійного проживання без дозволу суду в період часу з 20 години до 07 години наступного дня;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;
- не відвідувати місця масового скупчення людей, а також громадські місця де здійснюється продаж спиртних напоїв на розлив та їх вживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Срок дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 спливає 08 вересня 2021 року (включно).
Органу Національної поліції у відповідності до вимог ч. 4 ст. 181 КПК України негайно поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_4 , і повідомити про це суду.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.
Суддя ОСОБА_1