У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 березня 2021 року,якою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Докучаєве Устинівського району Кіровоградської області, громадянина України, з загальною середньою освітою, неодруженого,

- задоволено клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
засуджений ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції з
ДУ «Казанківська виправна колонія №93»)

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 березня 2021 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 березня 2021 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

ОСОБА_6 , засудженого вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2017 року, звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на 11 місяців 6 днів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Прокурор не погоджується з постановленою ухвалою, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Вказує, що засуджений ОСОБА_6 отримав заохочення перед фактичним відбуттям ним строку покарання, з яким закон України про кримінальну відповідальність пов`язує застосування пільги, визначеної ст. 81 КК України.
На думку апелянта, отримані засудженим заохочення не носять системний характер, своєю поведінкою він не довів своє виправлення, та цілі покарання визначені ч. 2 ст. 50 КК України, на даний час не досягнуті.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченнях засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.
До Казанківського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання ОСОБА_6 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
ОСОБА_6 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2017 року за ч.1 ст.297 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки.
Задовольняючи клопотання засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_6 фактично відбув Ѕ частину призначеного судом строку покарання та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому він може бути звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, думку засудженого, який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали судового провадження та особової справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст. 81 КК України визначено, що до осіб, які відбувають покарання, зокрема, і у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до вимог ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних та психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 Кримінально-виконавчого кодексу України (надалі КВК України), але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення у відповідності з вимогами ст. 81 КК України та статей 537, 539 КПК України.

Згідно матеріалів особової справи, ОСОБА_6 засуджений за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2017 року за ч. 1 ст. 297 КК України до 3 років позбавлення волі.

Як слідує із характеристики на засудженого ОСОБА_9 від 12 лютого 2021 року (а.с.п. 3), засуджений прибувши 26 лютого 2019 року до Казанківської ВК №93 був розподілений до відділення №3 та працевлаштований на промисловій зоні каменотесом без оплати праці, до роботи ставиться добре, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується дотримується правил пожежної безпеки та безпеки праці; встановлений режим утримання не порушує; у скоєному злочині розкаюється повністю, міру призначеного судом покарання вважає справедливою, цивільного позову не має; у відносинах з представниками адміністрації ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги без контролю; на профілактичному обліку не перебуває; загальноосвітній рівень підвищує шляхом читання художньої літератури та перегляду тематичних телепередач виховного характеру; на заходи виховного впливу реагує добре, завжди робить для себе правильні висновки. Приймає активну участь у програмах диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». У колективі засуджених відкритий, не конфліктний; підтримує зв`язки з родичами; має охайний вигляд; спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує в порядку. Після звільнення має намір повернутися за місцем проживання (а.с.3).

Згідно довідки про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_6 від 12 лютого 2021 року (а.с.п. 4), він має 2 заохочення в 2020 році за добросовісне відношення до праці, дотримання правил ТБ та зразкову поведінку, а також 1 заохочення у 2021 році за сумлінне ставлення до праці по благоустрою місць позбавлення волі, стягнень за весь період відбування покарання на засудженого накладено не було.

Враховуючи викладене, апеляційний суд, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що поведінка засудженого ОСОБА_6 може слугувати беззаперечним підтвердженням його виправлення, а отже доводи апеляційної скарги прокурора про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, є необґрунтованими.

З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, та підлягає умовно-достроковому звільненню від подальшого відбування покарання.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на матеріалах особової справи засудженого, даних щодо його особи та поведінки під час відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства, також рішення суду постановлене з урахуванням вимог кримінального матеріального та процесуального права, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його скасування немає.

Окрім того, апелянт не навів жодної достатньо переконливої підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 березня 2021 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: