Справа №463/2272/21
Провадження №1-кс/463/1564/21
У Х В А Л А

16 квітня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, у кримінальному провадженні №0001097 від 22 вересня 2020 року, якою просить зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, вручити йому пам`ятку потерпілого та винести постанову про визнання потерпілим.

Скаргу мотивує тим, що 09 лютого 2021 року, у зв`язку з повною бездіяльністю посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Львові, зокрема, невручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого, не проведення допиту щодо обставин кримінального правопорушення за вказаним кримінальним провадженням, ним було подано заяву про визнання потерпілим в порядку ст.ст. 55, 56 Кримінального процесуального кодексу України, а також запит на отримання публічної інформації щодо результатів розгляду заяви про визнання потерпілим. Проте, станом на 26 лютого 2021 року, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, в порушення ст.ст. 55, 56 Кримінального процесуального кодексу України, його не визнано потерпілим у вищевказаному кримінальному провадженні та не вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення, а також не винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим. Таким чином, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, всупереч ст.55 КПК України, допущено бездіяльність, щодо невручення пам`ятки з процесуальними правами та обов`язками потерпілого, а також не винесенні постанови про визнання його потерпілим за кримінальним провадженням №0001097 на підставі поданої мною заяви.

Скаржник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи чи будь яких інших заяв не подав.

Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, враховуючи скорочені строки розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе розглянути у відсутності скаржника на підставі наявних матеріалів.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, в судове засідання не з`явився, заперечення не подав. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Частина 1 ст.22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Судом встановлено, що триває досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001097 від 22 вересня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Відповідно до положень ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема,

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Як вбачається із матеріалів скарги, скаржник звернувся із заявою про визнання потерпілим в порядку ст.ст. 55, 56 Кримінального процесуального кодексу України, в якій посилається на положення ч.3 ст.55 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.
У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Частина 5 ст.55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.
Скаржник просить зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, вручити йому пам`ятку потерпілого та винести постанову про визнання потерпілим.

З аналізу наведених положень можна зробити висновок про те, що КПК не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч.2 ст.55 КПК права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст.220 КПК може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті, зокрема і щодо такої процесуальної дії, як вручення повідомлення про процесуальні права та обов`язки.

При цьому скаржник не надав суду постанову органу досудового розслідування про відмову у визнанні його потерпілим, чи копію клопотання в порядку ст.220 КПК України, яке слідчий у строки передбачені КПК України не розглянув.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

А тому слідчий суддя вважає, що підстав для задоволення про зобов`язання Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, винести постанову про визнання потерпілим та вручити йому пам`ятку потерпілого.

Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 про зобов`язання Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові винести постанову про визнання потерпілим та вручити йому пам`ятку потерпілого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 21 квітня 2021 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1