печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2021 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000029 від 20.04.2021 від 20.04.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України,

ВСТАНОВИВ:
18 травня 2021 року до провадження слідчого судді надійшло клопотання слідчого СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000029 від 20.04.2021 від 20.04.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

До судового засідання учасники судового розгляду за клопотання не з`явились з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду клопотання були належним чином повідомлені.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий дійшов наступного висновку.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Отже, арешт з метою забезпечення речових доказів, по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи, що слідчий, який звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням, не з`явилася до судового засідання, тим самим не підтримала його у судовому засіданні, не довела, що вказане вище майно є речовими доказами у розумінні ст. 98 КПК України, з урахуванням принципу диспозитивності, передбаченого ст. 26 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. 26, 170-172, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000029 від 20.04.2021 від 20.04.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1