УХВАЛА
іменем України
15 червня 2021 року
м. Київ
справа № 199/2010
провадження № 51 - 5063 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 січня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вироку Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 травня 2010 рокущодо нього.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2020 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вироку Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 травня 2010 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18 січня 2021 року задоволено апеляцію прокурора, скасовано ухвалу місцевого суду та відмовлено у задоволенні клопотання про відновлення засудженому ОСОБА_6 строку на апеляційне оскарження вироку Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 травня 2010 року щодо нього.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 стверджує, що суд апеляційної інстанції допустив істотні порушення кримінально-процесуального закону, які перешкодили постановити законне та обґрунтоване судове рішення. Свої доводи обґрунтовує тим, що місцевий суд, відновлюючи строк на апеляційне оскарження вироку Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 травня 2010 рокущодо ОСОБА_6 , помилково постановив рішення у формі ухвали, а не постанови, та неправильно визначив 15-добовий термін на оскарження цього рішення, замість 7-добового, що не було враховано апеляційним судом при прийнятті апеляції прокурора, поданої, на думку захисника, з порушенням строку на апеляційне оскарження. Стверджує, що Кримінально-процесуальним кодексом України 1960 року (далі КПК 1960 року) не передбачено можливості апеляційного перегляду рішення місцевого суду про відновлення процесуального строку, оскільки цим Кодексом визначено, що предметом апеляційного оскарження може бути лише постанова судді чи ухвала суду про відмову особі у відновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження. Зазначає, що апеляційний суд не мав повноважень на скасування ухвали про поновленні строку на апеляційне оскарження вироку і відмову в поновлення цього строку. Просить скасувати ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий апеляційний розгляд.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заперечував проти задоволення касаційної скарги та просив рішення апеляційного суду залишити без зміни.
Захисник ОСОБА_5 подав заяву з проханням розглядати касаційну скаргу без участі засудженого ОСОБА_6 та його.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 398 КПК 1960 року в суді касаційної інстанції підставами для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови є істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.
За змістом положень ч. 1 ст. 395 КПК 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі та додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.
Твердження захисника про те, що прокурор подав апеляцію на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2020 року поза межами строку на апеляційне оскарження, що не було враховано апеляційним судом, є безпідставними.
Зокрема, на обґрунтування своєї позиції захисник вказує на те, що місцевий суд, одноособово розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_6 про відновлення строку на апеляційне оскарження вироку, помилково постановив ухвалу, а не постанову, як це передбачено п. 14 ч. 1 ст. 32 КПК 1960 року, а тому, на думку захисника, строк на апеляційне оскарження такого судового рішення має становити 7 діб. У зв`язку з цим захисник стверджує, що апеляція була подана поза межами цього семидобового строку без клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, а тому не могла розглядатися апеляційним судом.
Проте, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК 1960 року апеляція на вирок, ухвалу чи постанову суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана протягом п`ятнадцяти діб з моменту їх проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Згідно з вимогами вказаного Кодексу не передбачено окремо визначеного строку на апеляційне оскарження рішення (постанови судді чи ухвали суду), яким вирішилося питання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, а тому цей строк є загальним п`ятнадцять діб.
При цьому з матеріалів справи вбачається, що прокурор не порушив зазначений 15-добовий строк на апеляційне оскарження ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2020 року, оскільки подав апеляцію 13 листопада 2020 року (т. 5 а.с.179).
Крім того, є безпідставними посилання захисника на те, що апеляційний суд вийшов за межі своїх повноважень, розглянувши апеляцію на рішення місцевого суду про відновлення процесуального строку, скасувавши його і постановивши ухвалу про відмову в задоволенні відповідного клопотання.
Так, з матеріалів справи вбачається, що захисник ОСОБА_5 до початку розгляду справи судом апеляційної інстанції подав клопотання про залишення без розгляду апеляції прокурора на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2020 року. Захисник теж стверджував, що оскаржене судове рішення не може бути предметом перегляду апеляційного суду. Ці доводи захисника були перевірені й обґрунтовано визнані такими, що не відповідають нормам КПК 1960 року.
Колегія суддів погоджується з таким висновком.
Частинами 4, 5 ст. 353 КПК 1960 року визначено, що за результатами розгляду клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження суд виносить ухвалу, постанову, якою відновляє пропущений строк або відмовляє у його відновленні і визнає апеляцію такою, що не підлягає розгляду. Постанова судді чи ухвала суду, винесена відповідно до частини четвертої цієї статті, може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції.
Тобто перегляд апеляційним судом ухвал, постанов місцевого суду про відновлення пропущеного строку або відмову у його відновленні і визнанні апеляції такою, що не підлягає розгляду, прямо регламентовано ч. 5 ст. 353 КПК 1960 року.
Одночасно відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 366 КПК 1960 року апеляційний суд має право постановити свою ухвалу та скасувати повністю чи частково ухвалу чи постанову суду першої інстанції.
Отже, оскільки ч. 5 ст. 353 КПК 1960 року передбачено перегляд апеляційним судом як рішення місцевого суду про відновлення строку на апеляційне (касаційне) оскарження, так і відмову у відновленні строку на таке оскарження, то за його результатами апеляційний суд відповідно має право прийняти два рішення: 1) залишити ухвалу місцевого суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення; 2) скасувати ухвалу місцевого суду та відмовити у задоволенні клопотання про відновлення строку на апеляційне (касаційне оскарження).
При цьому, надавши апеляційному суду право своєю ухвалою відновити пропущений строк, законодавець тим самим надав суду апеляційної інстанції повноваження вирішувати чи відновлювати цей строк, чи відмовляти у його відновленні в залежності від наявності до того підстав.
Таким чином, приймаючи рішення про скасування ухвали місцевого суду, якою було задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 про відновлення йому строку на апеляційне оскарження вироку Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 травня 2010 року щодо нього, та відмовляючи у поновленні такого строку, апеляційний суд, діючи в межах своїх повноважень, законно постановив ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.
Касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили, що апеляційним судом було неправильно враховано наявні в матеріалах справи докази, на підставі яких цей суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_6 строку на апеляційне оскарження вироку щодо нього.
Крім того, у касаційній скарзі захисник не заперечує, що ОСОБА_6 , який вчинив злочин 28 травня 2005 року, ухилявся від слідства і суду, а тому він підлягав звільненню від кримінальної відповідальності лише якщо з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 15 років.
Вирок щодо ОСОБА_6 набрав законної сили 31 травня 2011 року і прийнятий до виконання (т.5 а.с. 7).

Так як засудженому відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження, а вирок щодо нього набрав законної сили до закінчення строку, передбаченого ч. 2 ст. 49 КК, то апеляційний суд правильно не вирішував питання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності, а твердження захисника про зворотнє безпідставні.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування ухвали апеляційного суду, не встановлено.
З огляду на викладене відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника.
Керуючись ч. 3 ст. 388, статтями 394 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Суд
ухвалив:
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 січня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вироку Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 травня 2010 рокущодо нього залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3