Справа № 740/3994/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/184/21
Категорія - ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000879 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Киселівка, Менського району Чернігівської області, житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта середня, не працює, раніше судимий 13.09.2019 р. вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт,

засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 490,35 грн. процесуальних витрат. Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду від 04.09.2020 року, на телевізор марки «Ergo 32 DH3000».

Вироком місцевого суду встановлено, що 01 вересня 2020 року, близько 10 години, ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, проник до квартири АДРЕСА_2 , звідки таємно, повторно викрав належний ОСОБА_9 телевізор марки «Ergo 32 DH3000», чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на суму 2876,40 грн.

Не погодившись із рішенням суду, потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просила скасувати вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 років. Також просила скасувати вирок суду в частині вирішення цивільного позову та стягнути із ОСОБА_8 на її користь 15 000 грн. моральної шкоди, змінити міру запобіжного заходу, взявши його під варту в залі суду апеляційної інстанції. В обґрунтування скарги послалася на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зазначила, що місцевим судом не було враховано думку потерпілої щодо призначення ОСОБА_8 покарання; особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин у період незнятої та непогашеної судимості, не має сталих соціальних зв`язків, відсутність щирого каяття. Вказала, що місцевий суд не врахував обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , а саме: вчинення злочину щодо особи похилого віку, рецидив злочинів, вчинення злочину при тяжкому збігу обставин у потерпілої, а саме смерті її доньки.

У судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 не з`явилась, про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Надіслала до суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності та повністю задовольнити вимоги апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, потерпілої від кримінального провопорушення, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Допитаний в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 вину свою визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному та просив не посилювати призначене йому покарання. Вказав, що він вісім років проживав цивільним шлюбом з покійною дочкою потерпілої. Обвинувачений неодноразово пропонував ОСОБА_9 відшкодувати завдану їй моральну шкоду не в грошовому виразі, а у вигляді виконання певних робіт, надання послуг, але потерпіла категорично відмовилась.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який просив апеляційну скаргу потерпілої залишити без задоволення; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, котрі просили залишити без змін вирок місцевого суду, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі потерпілою не оскаржуються.

Доводи апеляційної скарги потерпілої про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості є непереконливими, з огляду на таке.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченими, так і іншими особами.

Призначене ОСОБА_8 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, місцевий суд також урахував дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір і розмір заходу примусу.

Зокрема, суд урахував, що ОСОБА_8 раніше судимий; обставини, які пом`якшують покарання щире каяття; відсутність обставин, які обтяжують покарання; врахував висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства; та дійшов правильного висновку про необхідність призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, що буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Вирок місцевого суду у частині призначення покарання умотивований та відповідає вимогам ст.374 КПК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_8 покарання явно несправедливим, через м`якість, колегія суддів не убачає.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки місцевого суду в частині призначеного покарання ОСОБА_8 , потерпіла в апеляційній скарзі не навела, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення її апеляційної скарги у цій частині.

Крім того, у матеріалах кримінального провадження мається цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 15000 грн.

Місцевий суд вказаний цивільний позов задовольнив частково та стягнув на її користь з обвинуваченого ОСОБА_8 5000 грн. моральної шкоди.

Апелянт не погодилася із розміром морального відшкодування та зазначила, що вона має хворобливий стан здоров`я, поховала рідну дитину, у зв`язку з чим тяжкість вимушених життєвих змін, час та зусилля, необхідні їй для відновлення попереднього стану. Проте, вказані доводи потерпілої не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

При цьому пунктом 3 ч.1 ст.91 КПК України передбачено, що вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Тобто, при вирішенні цивільного позову, суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер правовідносин, що склалися між учасниками, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.

Вказаних вище вимог закону при вирішенні у кримінальному провадженні цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 місцевий суд у цілому дотримався.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При цьому, пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Як убачається із мотивувальної частини вироку суду, задовольнивши частково позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, навівши при цьому відповідні мотиви прийнятого рішення, обґрунтував його належним чином та дотримався наведених вище положень закону, з чим погоджується і колегія суддів.

На переконання апеляційного суду, розмір морального відшкодування у сумі 5000 грн. є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнала ОСОБА_9 у результаті викрадення належного їй майна. А тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги потерпілої у цій частині.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 листопада 2020 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4