Справа №583/670/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/131/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження №583/670/19 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2020 року, якою було відмовлено у задоволенні заяви засудженого про приведення вироків у відповідність до норм КК України 2001 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати і постановити нову, якою повернути матеріали до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2020 року у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про приведення вироків Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07 лютого 1990 року та Богодухівського народного суду Харківської області від 30 травня 1983 року, у відповідність до норм КК України 2001 року, було відмовлено.

Своє рішення суд вмотивував тим, що вирок Охтирського міського суду Сумської області від 07 лютого 1990 року, вже виконаний, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання засудженого про приведення вироку у відповідність із Кримінальним кодексом України 2001 року. Крім того, суд першої інстанції зазначив і про принци правової визначеності «resjudicata», який Європейським судом з прав людини був сформульований таким чином, що остаточні рішення національних судів не мають ставитися під сумнів з метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення.

А що до вироку Богодухівського народного суду від 30 травня 1983 року та приведення його у відповідність до вимог КК України 2001 року, то суд першої інстанції зазначив, що це питання повинен вирішувати суд, який його ухвалив, або суд в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, тобто у будь-якому випадку не Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги засуджений ОСОБА_8 зазначає, що покарання за вироками він хоч і відбув однак має не зняті та не погашені судимості за цими вироками, а тому, на його думку, до нього має бути застосовано положення ч. 1 ст. 5 КК України(зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі).

Також, на думку апелянта суддя безпідставно послалася на рішення ЄСПЛ.

Крім того, зазначає через те, що його місце реєстрації не змінилося і знаходиться на території Охтирського міськрайонного суду Сумської області.

Вказував і на безпідставне проведення судових засідань дистанційно, у супереч його волі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримку поданої засудженим апеляційної скарги, прокурора, який частково підтримав доводи апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відповідності до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути ухвалене судом з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог Розділу ІV КПК України участь обвинуваченого під час судового розгляду є обов`язковою, що відповідає гарантіям, закріпленим міжнародними нормативно-правовими актами в сфері захисту прав людини.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до ст. 14(3)(d) Міжнародного пакту про громадські і політичні права (МПГПП) передбачено, що особа, яка обвинувачується у скоєнні злочину, має право бути проінформованою про такі обвинувачення і судимою у власній присутності. Ці права є мінімальними гарантіями справедливості та застосовуються на всіх етапах судового розгляду.

Положення п.п.9 п. «а» розд.3 рекомендації № 6R(87)18 Комітету міністрів РЄ державам-членам «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» від 17.09.87 зобовязують держави-члени розглянути й дозволити судам першої інстанції заслуховувати справи та приймати в них рішення за відсутності обвинуваченого за умови, що останній поінформований належним чином про дату слухань та про своє право на законне або інше представництво.

Згідно ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стороною якої є також Україна, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

1) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

2) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

3) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя;

4) допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Таким чином, особиста присутність особи у судовому процесі виділена як одна з найбільш фундаментальних гарантій права на справедливий розгляд справи, гарантованих ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р, відповідно до якої «кожна людина має право під час будь-якого кримінального обвинувачення, що їй пред`явлене, на справедливий розгляд справи судом».

Процедури іn absentia неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання обвинуваченого. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження.

При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Як вбачається з вимог апеляційної скарги, засуджений ОСОБА_8 наголошує, що незважаючи на його неодноразові клопотання про особисту участь в судовому засіданні розгляд справи проводився в режимі відео конференції, про що він заперечував, а останнє судове засідання відбулося без його участі.

Перевіривши матеріали провадження колегія суддів встановила, що в матеріалах провадження наявні заяви ОСОБА_8 : від 23 квітня 2020 року, в якій останній заперечує участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; від 04 травня 2020 року, в якій засуджений наполягає на відкладення судового засідання на іншу дату через неможливість його особистої участі у судовому засіданні; від 08 травня 2020 року про заперечення на проведення судового засідання за участю нього в режимі відеоконференції.

20 травня 2020 року суд першої інстанції зробив висновок, що оскільки засуджений не забажав брати участь у судовому засіданні дистанційно і до суду не прибув, або ж поважності причин для відкладення не навів, тому суд розглянув справу у відсутність останнього.

Ч. 2 ст. 336 КПК визначено, що суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 КПК засуджений має права обвинуваченого, передбачені статтею 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження.

Колегія суддів вважає, що за наведених обставин суд істотно порушив вимоги ст. 370 КПК, що потягло за собою порушення права засудженого на участь у судовому засіданні, оскільки ОСОБА_8 був позбавлений можливості приймати участь у судовому розгляді справи за його заявою про приведення вироків у відповідність до норм КК (2001 року).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.412 КПК судове рішення у будь якому разі підлягає скасуванню, якщо воно було здійснено за відсутності обвинуваченого.

Ст. 415 КПК передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, зокрема якщо встановлені порушення передбачені п.3 ч.4 ст.412 КПК.

Таким чином, вказані порушення судом вимог кримінального процесуального закону, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 409; п. 3 ч. 2 ст. 412; п.1 ч. 1 ст. 415 КПК, тягнуть за собою визнання ухваленого судом першої інстанції рішення про відмову приведення вироків судів у відповідність, не законним та таким, що належить до скасування з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла до висновку про необхідність скасування ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2020 року, з призначенням нового судового розгляду, тому вона не входить в обговорення інших доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 , зокрема про те, що до нього має бути застосовано положення ч. 1 ст. 5 КК України(зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі), що суддя безпідставно послалася на рішення ЄСПЛ, то що його місце реєстрації не змінилося і знаходиться на території Охтирського міськрайонного суду Сумської області, тому в Охтирському міськрайонному суді є законні підстави розглядати його заяву.

Оскільки згідно вимог ст. 415 КПК при скасуванні ухвали суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

При новому судовому розгляді необхідно врахувати викладене у даній ухвалі, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Крім того засудженим ОСОБА_8 в ході даного судового розгляду було заявлено клопотання перед судом апеляційної інстанції про витребування з Конотопського міськрайонного суду Сумської області кримінального провадження за заявою ОСОБА_8 про перегляд вироку відносно нього за нововиявленими обставинами, та про витребування з Сумського СІЗО особової справи на ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає, що таке клопотання не підлягає задоволенню, оскільки вказані справи , які клопоче витребувати апелянт і , як наслідок дослідити їх в даному судовому засіданні не є предметом цього апеляційного перегляду.

Керуючись ст.ст.404,405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2020 року, задовольнити частково.

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2020 року, якою було відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про приведення вирокуОхтирського міськрайонного суду Сумської області від 07 лютого 1990 року та вироку Богодухівського народного суду Харківської області від 30 травня 1983 року у відповідність до норм КК України 2001 року, скасувати в зв?язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, і призначити новий розгляд заяви засудженого в суді першої інстанції.

Відмовити засудженому ОСОБА_8 в задоволенні клопотання про витребування з Конотопського міськрайонного суду Сумської області кримінального провадження за заявою ОСОБА_8 про перегляд вироку відносно нього за нововиявленими обставинами, та про витребування з Сумського СІЗО особової справи на ОСОБА_8 .

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4