В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 534/1085/20
Провадження № 1-кп/534/30/21

26 квітня 2021 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_2 , захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднане кримінальне провадження № 534/1085/20 за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ (м. Горішні Плавні), Полтавської області, громадянина України, не одруженого, тимчасово не працює, зареєстрований та проживаює за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 06.06.2011 вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч. 1 ст.185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, 01.06.2012 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 184, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 7 місяців позбавлення волі, 05.03.2013 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186. ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, 23.12.2016 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту терміном 5 місяців, 25.01.2017 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання 03.07.2019, 19.03.2021 року вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України,

У С Т А Н О В И В:

І. 04.07.2020 року близько 12 год. 45 хв., ОСОБА_2 , перебуваючи на законних підставах у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , на поверхні столу виявив чоловічу сумку. У цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з вище вказаної сумки.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_2 , діючи умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів та мети, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку вказаної чоловічої сумки, в якій знаходились: посвідчення водія на ім`я гр. ОСОБА_10 , медична картка пацієнта «Ідентифікатор» та золотий ланцюжок 585 проби вагою 15,4 грами, вартістю 13633 грн. 62 коп.
Таким чином ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185, КК України.
ІІ. 25.07.2020 року близько 09 год. 30 хв. перебуваючи поблизу «Міського палацу культури і творчості», що розташований за адресою: Полтавська області м. Горішні Плавні, вул. Миру, 16 у ОСОБА_2 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння належним ОСОБА_13 мобільним телефоном.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_2 , діючи умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів та мети, зловживаючи довірою ОСОБА_13 , під приводом здійснення дзвінка, попрохав у останньої належний їй мобільний телефон, на що ОСОБА_13 , довіряючи ОСОБА_2 та будучи впевненою, що він його поверне, передала останньому свій мобільний телефон марки «Аеlіоn», моделі «18», в корпусі синього кольору, вартістю 1375 грн. 32 коп.
В подальшому ОСОБА_2 заволодів вказаним мобільним телефоном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_13 матеріального збитку на суму 1375 грн. 32 коп.
Таким чином ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.190 КК України.
ІІІ. 03.09.2020 року близько 11 год. 30 хв. перебуваючи на території міського парку культури та відпочинку в м. Горішні Плавні Полтавської області, поблизу «Вічного вогню», ОСОБА_2 помітив відчинені двері до недобудованої будівлі дитячого кафе, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_2 , діючи умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів та мети, шляхом вільного доступу, зайшов до вище вказаної недобудованої будівлі дитячого кафе та здійснив крадіжку мобільного телефону марки «SAMSUNG», моделі «А30», чорного кольору, вартістю 3500 грн.00 коп., який належить ОСОБА_9 .
Таким чином ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.185, КК України.
Потерпілим не відшкодовано збитки завдані кримінальним правопорушенням.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю та показав, що у встановлений судом спосіб, час і місці викрав чоловічу сумку, в якій знаходились: посвідчення водія на ім`я гр. ОСОБА_10 , медична картка пацієнта «Ідентифікатор» та золотий ланцюжок 585 проби вагою 15,4 грами, вартістю 13633 грн. 62 коп., мобільний телефон марки «Аеlіоn», моделі «18», в корпусі синього кольору, вартістю 1375 грн. 32 коп., який належить ОСОБА_13 та мобільного телефону марки «SAMSUNG», моделі «А30», чорного кольору, вартістю 3500 грн.00 коп., який належить ОСОБА_9 . Обвинувачений ОСОБА_2 не оспорював фактичних обставин та доказів по справі за фактами таємного викрадення чужого майна, об`єм викраденого та його вартість не заперечував.
Потерпіла ОСОБА_13 будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась. Направила до суду клопотання в якому просила проводити судові засідання без її участі. Позовну заяву підтримала в повному обсязі.
Суд вважає, що визнання вини ОСОБА_2 , відповідають фактичним обставинам справи, ним та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів, окрім даних, які характеризують обвинуваченого, вирішує за недоцільне.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, враховуючи, що жоден доказ не має наперед встановленої сили суд дійшов до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185КК України є доведеною повністю.
З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_2 у вчиненні умисних злочинів. Його дії за епізодом злочинної діяльності від 04.07.2020 року суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), з кваліфікуючою ознакою повторності. Дії ОСОБА_2 за епізодом злочинної діяльності від 25.07.2020 року підлягають кваліфікації за ч.2 ст.190 КК України, як шахрайство, що завдало значної шкоди потерпілому. Дії ОСОБА_2 за епізодом злочинної діяльності від 03.09.2020 року суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), з кваліфікуючою ознакою повторності.
Суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 2 ст. ст. 50 КК України).
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (ч. 3 ст. 50 КК України).
При обранні міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_2 злочинів, особу обвинуваченого, його молодий вік, стан здоров`я, відсутність офіційного джерела доходу, сімейний стан, зокрема, обвинувачений не одружений, наявність обставин, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченим вини у скоєних злочинах, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи, думку потерпілих.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк, який не є максимальним, не є наближеним до максимального, не є мінімальним, і водночас є довшим від мінімального.
Також суд, ураховуючи, що обвинувачений 19.03.2021 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України був засуджений до 3 місяців арешту, вважає за доречне визначити остаточне покарання згідно із ст. 71 КК України оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України ця міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Підстав для застосування положень статей 69, 69-1, 75 та 76 КК України суд не знаходить.
Виключно таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.
Питання про речові докази вирішено судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі, а саме витрати на проведення судових експертиз (а.с. 156 та 159) у розмірі 1307 грн. 60 коп. (653 грн. 80 коп. + 653 грн. 80 коп.) відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Цивільний позов ОСОБА_13 до обвинуваченого про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, у розмірі 1375 грн. 32 коп. підлягає задоволенню.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-374, 376, КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 190 КК України та призначити покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

-за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупності вироків, шляхом часткового приєдннання не відбутої частини покарання, визначеного вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.03.2021 з покаранням за цим вироком остаточно визначити ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки і 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 рахувати з дня затримання відповідно до ухвали Комсомольського міського суду Полтавської області від 27.11.2020 у справі № 534/1815/20, зарахувавши до нього строк досудового тримання під вартою за ч. 5 ст. 72 КК України день за день.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, у розмірі 1375 грн. 32 коп. задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_13 1375 грн. 32 коп. за майнову шкоду, завдану злочином.

Речові докази, визнані такими постановами старшого інспектора СД відділення поліції № 2 Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_14 від 05.07.2020 (а.с. 19), слідчого СВ відділення поліції № 2 Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_15 (а.с. 157) передані на зберіганя потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_9 відповідно, залишити у їх володінні.

Процесуальні витрати у справі, а саме витрати на проведення судових експертиз у розмірі 1307 грн. 60 коп. стягнути з ОСОБА_2 на користь держави.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_2 у рамках даного кримінального провадження не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а обвинуваченим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому, потерпілим роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_1