Справа № 589/836/18
Провадження № 1-кп/589/207/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2021 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка кримінальне провадження за № 0001753 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, громадянина України, офіційно непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

16 грудня 2017 року близько 23:00 годин ОСОБА_4 , керуючи автомобілем ВАЗ 21112 д.н. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Кутузова з боку вул. Озерна м. Шостка.

Під час руху по вул. Кутузова в м. Шостка, ОСОБА_4 проявив неуважність, не в повній мірі оцінив дорожню обстановку в темний час доби, в умовах недостатньої видимості не обрав допустиму швидкість руху за умови видимості дороги та при засліпленні світлом фар зустрічного автомобіля, своєчасно не застосував гальмування, тому допустив наїзд на велосипед під керуванням ОСОБА_5 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок зіткнення потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку і закритої травми грудної клітини з переломами ІІІ, V-VІІІ ребер зліва, малим гемотораксом зліва, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я.

Своїми діями ОСОБА_4 , керуючи автомобілем ВАЗ 21112 д.н. НОМЕР_1 , допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а саме:

2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

19.3. У разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплень.

Порушення водієм ОСОБА_4 пункту 19.3. Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з вчиненою дорожньо-транспортною пригодою та завданням потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В ході судового провадження обвинувачений і його захисник звернулися до суду зі спільним клопотанням про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні хоча і не визнав, але підтримав клопотання.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Потерпілий в судові засідання не з`являється, вжиті судом заходи для забезпечення його участі в ході судового розгляду виявилися безрезультатними.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши доводи клопотання, приходить до наступних висновків.

Частиною 1 статті 285 КПК України, ст. 44 КК України, передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі. Аналогічні положення містила попередня редакція цієї статті кримінального закону щодо злочину невеликої тяжкості, чинна на час вчинення цього проступку.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Згідно з класифікацією кримінальних правопорушень, наведеною у статті 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 286 КК України, відноситься до кримінальних проступків (а на час вчинення - до злочинів невеликої тяжкості).

Як вбачається з матеріалів справи, за даними органу досудового розслідування кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , було вчинено 16 грудня 2017 року.

За положеннями ч. 2 ст. 49 КК України факт ухилення особи від досудового розслідування та суду є обставиною, що виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений частиною 1 статті 49 КК України.

З хронології подій та прийняття процесуальних рішень у вказаній кримінальній справі вбачається, що ОСОБА_4 не ухилявся від слідства та суду, тобто перебіги розгляду справи не переривалися, при цьому відсутні відомості щодо притягнення його до кримінальної відповідальності за інші злочини, тобто строк встановлений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у даному випадку не переривався.

При цьому, невизнання вини обвинуваченим на перебіги строків притягнення до кримінальної відповідальності жодним чином не впливає та таку його позицію жодним чином не можна розцінювати як спосіб ухилення від слідства або суду.

Приймаючи до уваги те, що з дня вчинення кримінального правпорушення минуло більше трьох років, тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 49 КК України на даний час строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності закінчились.

Зважаючи на позицію обвинуваченого слід зазначити, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

За таких обставин, судове провадження в повному обсязі в загальному порядку проводиться лише якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього (ч. 3 ст. 285 КПК України).

Так, обвинувачений в судовому засіданні підтримав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, зазначив, що зміст правових наслідків закриття провадження з нереабілітуючих підстав йому цілком зрозумілий, при цьому вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення він не визнає.

З приводу останнього слід зазначити, що закон не пов`язує можливості застосування положень ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини. Як зазначено вище, обов`язковою умовою для закриття провадження у справі у даному випадку є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою за змістом ухвали від 22.05.2018р. у справі № 665/2387/14-к, згідно з якою невизнання вини обвинуваченим не впливає на перебіги строків притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення особи від кримінальної відповідальності, оскільки таке звільнення можливе за умови перебігу зазначеного строку.

Таким чином, клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності слід задовольнити, і кримінальне провадження стосовно нього закрити.

Вирішуючи долю заявленого прокурором цивільного позову, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ст. 129 КПК України рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989р. № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» (зі змінами), у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Верховний Суд у своїй постанові від 24.05.2018р. у справі № 531/2332/14-к також зазначив, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні слід залишити без розгляду та роз`яснити прокурору і цивільному позивачу право на звернення з таким в порядку цивільного судочинства.

Долю судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 124 КПК України.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 44, 49 КК України, ст.ст. 284-288, 372, 376 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 і захисника ОСОБА_6 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження стосовно нього закрити.

Цивільний позов прокурора в інтересах Шосткинської міської ради до ОСОБА_4 залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 4004 грн. витрат за проведення експертиз.

Речові докази: автомобіль марки «ВАЗ 21112» д.н.з. НОМЕР_1 та уламок від бамперу повернути ОСОБА_4 , велосипед чорного кольору з рамою закритого типу повернути ОСОБА_5 , скасувавши арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21.12.2017 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня проголошення до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1