Справа №333/707/20
Провадження №1-кп/333/145/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.07.2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника обвинувачених ОСОБА_6

провівши в приміщенні суду відкрите судове засідання у кримінальному провадженні № 0004507, відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, маючому середню освіту, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, маючому середню освіту, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-18.11.2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, за ч.3 ст.185 КК України, засудженого до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 2 роки;
-17.10.2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, за ч.1 ст.187 КК України, засуджений до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 26.10.2017 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково на строк 10 місяців 6 днів. Покарання відбуте повністю.
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту 26 грудня 2019 року о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що розпочалися під час спільного вживання алкогольних напоїв у приміщенні кафе «Енігма», що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із раніше знайомим ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись біля приміщення супермаркету «АТБ», що розташований за адресою: вул. Космічна, буд. 98, м. Запоріжжя, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, у ході словесного конфлікту, в ході якого ОСОБА_4 наніс декілька ударів кулаками в область обличчя потерпілого ОСОБА_8 , а ОСОБА_5 погрожуючи застосуванням насильства, використовуючи заздалегідь заготовлений предмет, схожий на ніж, відкрито заволодів наступним майном, а саме: чоловічою сумкою чорного кольору по типу «Cross-body», яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, в якій знаходився мобільний телефон марки «Iphone 6S Space Grray», вартістю 5000 гривень 00 копійок, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Водафон» № НОМЕР_1 та пластикова банківська картка «Монобанк», на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 10325 гривень 00 копійок, що матеріальної цінності для потерпілого не представляє, що належить потерпілому ОСОБА_7 .
У подальшому, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, в той час коли ОСОБА_5 погрожуючи ножем контролював поведінку потерпілого, ОСОБА_4 , скориставшись безпорадним станом ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що останній перебуває у стані сильного душевного хвилювання, шляхом психологічного тиску змусив його повідомити пін-код від банківської картки «Монобанк», з метою отримання доступу до рахунку та подальшого заволодіння грошовими коштами, що перебували на зазначеному картковому рахунку. Після чого, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що його дії носять протиправний характер, продовжуючи свій злочинний умисел, з банкомату ПАТ «КБ Приватбанк», що розташований поблизу вул. Радіо у місті Запоріжжі, де здійснив транзакцію зі зняття готівки з банківської картки «Монобанк» належної потерпілому ОСОБА_7 у сумі 2000 гривень 00 копійок. Після чого, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 зник з місця скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 7000 гривень 00 копійок.
Сторона обвинувачення кваліфікує дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу(розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
В ході судового засідання допитані обвинувачені, потерпілий, свідки та досліджені інші докази, надані стороною обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_5 допитаний в судовому засіданні визнав свою вину частково, не згоден з кваліфікацією його дій за ст. 187 ч. 2 КК України, та пояснив що 26.12.2019 року вийшов на вулицю приблизно в 00-30 год. де спілкувався з ОСОБА_4 знаходячись в районі вул. Олександра Говорухи. Поруч проходив потерпілий ОСОБА_7 . ОСОБА_4 звернувся до нього та попросив цигарку, так під час розмови вони познайомився з потерпілим. Далі потерпілий запропонував випити пива після чого вони вирішили піти до кафе «Енігма» далі продовжити випивати. Спілкування відбувалось нормально без конфліктів. Згодом ОСОБА_5 відмовився вживати алкоголь, оскільки йому потрібно було влаштовуватись в ранці на роботу. ОСОБА_4 та потерпілий випили горілки і між ними виник конфлікт. Після чого вони втрьох вийшли із кафе та направились в бік вул. Космічної. ОСОБА_5 пішов до своєї знайомої ОСОБА_9 , а ОСОБА_4 з потерпілим залишились по заду та продовжували конфліктувати однак обставини конфлікту йому невідомі. Ніякого ножа ані у нього ані у ОСОБА_4 в ту ніч не було.
Обвинувачений ОСОБА_4 допитаний в судовому засіданні визнав свою вину частково не згоден з кваліфікацією його дій за ст. 187 ч. 2 КК України та пояснив що дійсно 26.12.19. зустрівся з ОСОБА_5 та потерпілим. Під час вживання алкоголю в кафе «Енігма» на грунті конфлікту наніс потерпілому ОСОБА_7 декілька ударів від яких він впав. В подальшому вийшовши з кафе він з потерпілим пішов разом в бік вул.. Космічній, ОСОБА_5 пішов в іншу сторону розмовляючи по телефону. Далі він взяв сумку з речами потерпілого та знайшовши банківську картку спитав у потерпілого пін код від банківської картки який йому останній повідомив. Телефон потерпілого ОСОБА_4 розбив після чого пішов і зняв гроші із картки потерпілого. Повернувшись він помітив, що потерпілого вже не було на місці. Ніж він ніколи із собою не носить і в ту ніч ніж ніхто з них не застосовував.
Потерпілий ОСОБА_7 допитаний в судовому засіданні пояснив, що 26.12.2019 року вийшов на вулицю приблизно в 00-30 год. направляючись в сторону зупинки кінотеатру «Космос». Там він познайомився з обвинуваченими після чого вони разом вирішили піти до кафе «Енігма» для вживання алкоголю, згодом він вийшов покурити з кафе де ОСОБА_4 наніс йому удари по голові після чого він упав. Далі обвинувачені його взяли під руки та повели в бік «АТБ» по вул.. Космічній. Під час конфлікту як йому показалось, хтось приставив до спини якусь річ, однак достеменно стверджувати, що це була за річ потерпілий пояснити не може. Візуально будь-яку річ, схожу на ніж він не бачив. Біля «АТБ» ОСОБА_4 забрав його речі: телефон, сумку, картки. Після чого ОСОБА_4 взяв карточку монобанку та пішов знімати гроші, оскільки на його вимогу він сказав пінкод картки. Він залишився з ОСОБА_5 через деякий час він сказав, що відійде в туалет та втік додому де викликав поліцію. Також уточнив, що ОСОБА_5 йому удари не наносив. Ніяких дій відносно нього не вчиняв. Під час допиту потерпілий зазначив що йому з боку обвинувачених було повністю відшкодовано матеріальну та моральну шкоду. Тому вважає за необхідне призначити обвинуваченим мінімальне покарання передбачене за вчинення даного злочину, не пов`язаного з позбавленням волі, претензій до них не має.
Свідок ОСОБА_10 допитана у судовому засіданні пояснила, що обвинувачених знає та періодично з ними спілкується. 26.12.2019 року приблизно в 00-00 год. вона знаходилась біля магазину «АТБ» по вул.. Космічній. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зустріли потерпілого запропонували йому випити та пішли в сторону кіосків. Через 1-2 години вони повернулися втрьох, через деякий час потерпілий пішов в туалет сказав що повернеться, вони його чекали тривалий час та він не повернувся. Потім, ще через деякий час приїхала поліція та забрала ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ще через деякий час поліція приїхала та забрала її. Конфлікту між обвинуваченим та потерпілим вона не бачила вона не бачила.
Свідок ОСОБА_11 допитаний у судовому засіданні пояснив він приватний підприємець та займався продажем ялинок. В грудні 2019 року приблизно в 00-00 год. до них підійшли два хлопця та позвали його дівчину ОСОБА_12 , через деякий час вони разом з ОСОБА_13 пішли в невідомому напрямку. Будь, яких конфліктів він не бачив.
У судовому засіданні також були досліджені матеріали кримінального провадження, надані прокурором в обґрунтування обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ст.187 ч.2 КК України, а саме:

-рапорт чергового Комунарського відділення поліції від 26.12.2019 року відповідно до якого 26.12.2019 року о 03.19 годині надійшла заява про злочин вчинений проти ОСОБА_7 в м. Запоріжжя поруч з кафе «Енігма»;

-протокол огляду місця події від 26.12.2019 року відповідно до якого було встановлено місце, час та спосіб вчинення злочину;

- протокол огляду предмету від 26.12.2019 року відповідно до якого була оглянута куртка потерпілого ОСОБА_7 , на якій під час огляду було знайдено в правій стороні ближче до попереку, мається пошкодження у виді порізу;

-висновок експерту № 1207 від 26.12.2019 року відповідно до якого синці в навколо-очних ділянках з обох сторін, в ділянці лоба ліворуч, в потиличній ділянці з обох сторін; садно у зовнішньому куті правої брови у гр. ОСОБА_7 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (згідно п. 2.3.2. б. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року). Виявлені тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_7 утворилися від дії тупих предметів. Давність утворення тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_7 не суперечить строку, вказаному в постанові слідчого та зі слів освідуваного. Виникнення виявлених ушкоджень у гр. ОСОБА_7 можливо при будь-якому взаєморозташунні потерпілого відносно нападника за умови доступності зон ушкоджень для травматичних впливів. Виявлений комплекс тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_8 утворився від не
менш ніж п`яти травматичних впливів. Об`єктивно висловитись про кількість нанесених ударів потерпілому за наданими даними не є можливим. Судово-медичних даних, що дозволяють встановити послідовність нанесення ушкоджень, у розпорядженні судово-медичного експерта не мається. Виявлені ушкодження у гр. ОСОБА_7 розташовані в ділянках, що є доступними для спричинення власною рукою.
-протоколи пред`явлення особи для впізнання від 26.12.2019 року відповідно до якого потерпілий впізнав обвинувачених.

-висновок про результати медичного огляду ОСОБА_4 від 26.12.2019 року відповідно до якого обвинувачений знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

-відеоматеріалами з камер спостереження кафе «Енігма» на яких видно як ОСОБА_4 наніс потерпілому ОСОБА_7 три удари.
Аналізуючи дослідженні докази суд приходить до таких висновків.

Так, відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 62 Конституції України та пунктом 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) закріплено принцип презумпції невинуватості, як один із основних засадничих принципів кримінального судочинства, передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Європейський суд з прав людини (далі-Суд) в своєму рішенні «Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland) від 25 березня 1983 року зробив висновок, що принцип невинуватості є одним із елементів справедливого судового процесу у кримінальних справах у розумінні пункту 1 ст. 6 Конвенції.
На думку Суду, пункт 2 статті 6 Конвенції «вимагає …, inter allia, аби судді, виконуючи свої завдання, не ставились до них із переконанням, що підсудний учинив інкримінований йому злочин, Тягар доказування лежить на обвинуваченні, а кожний сумнів має тлумачитись на користь підсудного» (рішення у справі Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain) від 06 грудня 1988 року).
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Питання зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення врегульоване ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Під час судового розгляду прокурором не змінювалося обвинувачення. Однак суд всебічно та повно вивчивши надані обвинуваченням та стороною захисту доказів вбачає відсутність складу кримінально правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та вбачає наявність іншого складу кримінального правопорушення з наступних підстав:
Так, диспозиція ч. 2 ст. 187 КК України передбачає наступне: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу(розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб
За загальним визначенням розбій, як злочин проти власності, це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.
Отже, в разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти - власність та життя і здоров`я потерпілої особи.
При грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту - життя і здоров`я особи.
Однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу.
За результатами дослідження доказів у даному кримінальному провадженні, зокрема показань обвинувачених, потерпілого та свідків, беззаперечно встановлено, що вчинення даного злочину хоча і супроводжувалося насильством, однак воно не було небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, який зазнав нападу, внаслідок завданих йому ударів. Так з показань потерпілого, обвинувачених та свідків встановлено, що після нападу дійові особи злочину обвинувачені та потерпілий тривалий час знаходились разом після нападу та їх дії не направлялись на подолання опору потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до ОСОБА_7 з боку обвинувачених не вбачалась та були направленні виключено на заволодіння майном потерпілого. Ці факти підтвердженні показаннями потерпілого та висновком експерту про наявність у потерпілого легких тілесних ушкоджень.
При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії обвинувачених.
Крім того, на думку суду формулювання обвинувачення які відображені у обвинувальному акті містять певні протиріччя. Так такі твердження обвинувачення як «на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин», «у ході словесного конфлікту» взагалі не мають відношення до об`єктивної сторони такого складу злочину як розбій.
Крім того жодним доказом з боку обвинувачення по справі не підтверджено факт застосування предмета, схожого на ніж. Жодного предмету з колючо-ріжучими властивостями похожого хоч приблизно на ніж, а тим більш який може спричинити поріз на одягу потерпілого ОСОБА_7 не було виявлено ні під час затримання обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ні під час огляду місця події. Крім того факт застосування такого предмета заперечував і сам потерпілий ОСОБА_7 під час додаткового допиту безпосередньо в судовому засіданні
Таким чином, за встановлених у даному провадженні фактичних обставин, мав місце грабіж поєднаний з насильством, відносно потерпілого під яким має розумітися лише вплив на останнього з метою заволодіти його майном.
Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

З огляду на викладене, на підставі ч. 3 ст. 337 КПК України дії обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по даному кримінальному провадженню слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України.
Отже, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати

- за ч. 2 ст. 186 КК України, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати

- за ч. 2 ст. 186 КК України, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб.

Під час судового розгляду суд дослідив документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 та враховує, що обвинувачений раніше не судимий.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого, думку потерпілого щодо призначення мінімального покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, характеризуючі особистість обвинуваченого раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації та проживання, посередньо характеризується. Суд враховує, що обвинувачений, який є особою, раніше не судимою, вже 1 рік 4 місяці знаходиться під вартою

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставини, пом`якшуючи покарання обвинуваченого щире каяття, добровільне відшкодування шкоди.

Відповідно до п.1, п. 13 ч.1 ст. 67 КК України до обставини, які обтяжують покарання, скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи особистість ОСОБА_4 , конкретні обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючих, та обтяжуючих покарання обставин,суд вважає, що виправлення та перевиховування останнього можливо без ізоляції його від суспільства., тому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі з максимально передбаченим законом іспитовим строком. і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Під час судового розгляду суд дослідив документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 та враховує, що обвинувачений раніше судимий.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його пасивна роль як співучасника злочину, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого, відсутність обставин, обтяжуючих відповідальність, думку потерпілого щодо призначення мінімального покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, характеризуючі особистість обвинуваченого раніше притягався до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації та проживання, посередньо характеризується.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставини, пом`якшуючи покарання обвинуваченого щире каяття, добровільне відшкодування шкоди.

Відповідно до п.1, п. 13 ч.1 ст. 67 КК України до обставини, які обтяжують покарання не встановлено.

Враховуючи особистість ОСОБА_5 , конкретні обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючих, ,суд вважає, що виправлення та перевиховування останнього можливо без ізоляції його від суспільства., тому ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі з максимально передбаченим законом іспитовим строком. і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.100, 124, 368, 373, 374 КПК України ,

УХВАЛИВ:

Дії ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0004507 перекваліфікувати з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України.
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

- з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичного затримання 26.12.2019 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання 26.12.2019 року по день винесення вироку 01.07.2021 року.

Звільнити з під варти ОСОБА_4 в залі суду.
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

- з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання 26.12.2019 року На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання 26.12.2019 року по день винесення вироку 01.07.2021 року.

Звільнити з під варти ОСОБА_5 в залі суду.
Речовий доказ залучений постановою слідчого від 26.12.2019 року, який передано на відповідальне зберігання речових доказів Комунарського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області повернути власнику ОСОБА_7 .
Речовий доказ залучений постановою слідчого від 26.12.2019 року, який передано на відповідальне зберігання речових доказів Комунарського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області повернути власнику ОСОБА_5 .
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Для особи яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя Комунарского районного
суду м.Запоріжжя / ОСОБА_1