ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/545/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" лютого 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0006935 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд вказаного кримінального провадження.

Головуючим у судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, строк дії якого спливає.

Прокурор вважає необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , посилаючись на продовження існування встановлених раніше ризиків, а саме ризик ухилення від суду, вчинення нового кримінального правопорушення, а також незаконного впливу на свідків.

Захисник проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував та вважав за необхідне застосувати домашній арешт. При цьому посилався, що доказів наявності ризиків переховування та впливу на свідків стороною обвинувачення не подано.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку прокурора.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ухвали слідчого судді відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, який продовжувався відповідно до ухвал Дарницького районного суду м. Києва в ході судового провадження.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, покарання за який передбачено у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років.

Не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованому йому злочині, в даному конкретному випадку підозра останнього у вчиненні тяжкого злочину, є небезпідставною, про що свідчить спрямування обвинувального акту до суду.

Більш того, виходячи з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа про яку йдеться могла вчинити правопорушення.

Разом з тим, на даній стадії вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх належності, достовірності і допустимості, а сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, для прийняття рішення щодо визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочинів, не допускається, оскільки відповідне рішення ухвалюється судом в нарадчій кімнаті при винесенні вироку чи ухвали про закриття провадження чи застосування примусових заходів медичного характеру.

Також, суд приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

При цьому, суд, проявляючи особливу ретельність у ході судової процедури, та не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винним, що свідчить про наявність ризику втечі, встановив, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, наявність ще і інших підстав для позбавлення волі, вважаючи їх релевантними (відповідними) та достатніми.

Так, на даний час судове провадження триває, всі свідки не допитані, що, на думку суду, свідчить про можливість незаконного впливу з боку обвинуваченого на вказаних осіб.

Також, будучи судимим за вчинення умисних корисливів злочинів проти власності та здоров`я особи, ОСОБА_5 знову обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти життя особи, що свідчить про те, що обвинувачений може бути схильним до вчинення кримінальних правопорушень, тобто ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є реальним та триваючим.

Відомості, які би свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, зокрема за станом здоров`я, в матеріалах провадження відсутні.

При цьому дійсних гарантій явки обвинуваченого до суду немає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що докази, які би свідчили про те, що на даний час змінилися обставини, які були підставами для застосування обвинуваченому найбільш суворого виду запобіжного заходу і продовження строку його дії або перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені судом раніше, відсутні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти наявним ризикам.

При цьому розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі «Lavents v. Latvia» п. 70).

На думку суду, обставинами, що дають підстави ствердити наявність суспільного інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини є непоправні наслідки вчиненого, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищими соціальними цінностями, а також підвищена суспільна небезпека злочину, що інкримінується обвинуваченому.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вказане продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ризики справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КК України, суд не визначає розміру застави обвинуваченому.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 331 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 09 квітня 2021 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту оголошення.

Суддя