Справа № 369/8661/21
Провадження № 1-кс/369/1729/21
02 липня 2021 м. Київ
У червні 2021 року адвокат ОСОБА_3 діючи в інтересах ОСОБА_4 до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Бучанського РУП ГУНП в Київській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
28.04.2021 слідчим Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 , за участі старшого оперуповноваженого в ОВС УКР ГУ НП у Київській області ОСОБА_8 , оперуповноваженого Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.04.2021 у справі № 369/5565/21.
Слідчий ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області з клопотанням про накладення арешту на вказане тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку в квартирі, що належить ОСОБА_4
13.05.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області, справа № 369/5726/21, слідчому відмовлено у накладенні арешту на тимчасово вилучене майно у ОСОБА_4 .
Попри обов`язок слідчого повернути тимчасово вилучене майно у разі відмови слідчого судді у накладенні на це майно арешт, слідчим Бучанського РУП ГУНП в Київській області не виконано вимоги п. 1ч. 1. ст. 169 КПК України.
У зв`язку з цим, 18.06.2021 адвокатом ОСОБА_3 безпосередньо вручено слідчій Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_10 клопотання про негайне повернення тимчасово вилученого майна від 04.06.2021 № 21/142/К.
Проте, слідчими Бучанського РУП ГУНП в Київській області не виконано вимоги п. 1 ч. 1. ст. 169 КПК України та не задоволено клопотання від 04.06.2021 № 21/142/К не повідомлено про результати його розгляду.
Вважає, що така бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна його володільцеві є незаконною, а тому просив скаргу задовольнити.
В судове засідання слідчий Бучанський РУП ГУ НП у Київській області не з`явився, про дату, час та місце розгляд справи повідомлявсь належним чином, причини неявки суду не повідомляв.
В судове засіданні адвокат ОСОБА_11 не з"явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відстуності.
Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Відповідно до ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.
Згідно ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Частиною 5 ст. 171 КПК України визначено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Відповідно до ст. 307 КПК України слідчим суддею за наслідками розгляду скарги на дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора останній може зобов`язати слідчого вчинити певну дію.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Європейський суд з прав людини при здійсненні правосуддя неодноразово звертав увагу на: структуру статті 1 Першого протоколу, а саме «три норми»: Ця стаття містить три окремі норми. Перша норма, яка має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам - вона міститься в другому реченні частини першої. Третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети; ця норма міститься в частині другій.
Перед тим як з`ясувати, чи було дотримано першу норму, Суд повинен встановити застосовність у цій справі решти двох норм. Рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) від 23 вересня 1982 р., заяви №№ 7151/75; 7152/75, серія А, № 52.
Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.
Суд також наголошує на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу № 1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.
Керуючись ст.ст. 167, 169, 236, 303-307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1