Номер провадження: 11-сс/813/730/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_10 ,
представників потерпілого: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.04.2021 року у кримінальному провадженні №0001256 від 08.11.2020 року, -
встановив:
оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_13 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25.06.2021 року щодо:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чуднів Житомирської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого заступником директора ТОВ «Одесарибгосп», раніше не судимого, на даний час обвинувальний акт перебуває у Біляївському районному суді Одеської області за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за №0001256 від 08.11.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України.
Мотивуючи прийняте рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає доведеним існування в рамках даного кримінального провадження ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді переховування від органів досудового розслідування, суду, можливого незаконного впливу на потерпілого та свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу. Зазначають, що ризики, вказані в клопотанні слідчого не доведені та не підтверджені матеріалами клопотання. Також вказують, що судом не взято до уваги, що підозрюваний має постійне місце проживання, та міцні соціальні зв`язки, спілкується з двома синами та внуками, на утриманні непрацездатна дружина інвалід 2-ї групи, офіційно працевлаштований у ТОВ «Одесарибгосп», де займає посаду заступника директора, позитивно характеризується, має постійне місце проживання та нерухомість. Ризики, зазначені слідчим суддею, не доведені, а пред`явлена підозра необґрунтована.
Заслухавши суддю-доповідача; захисників і підозрюваного, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; представників потерпілого та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою доводів апеляційних скарг та матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що в провадженні СВ розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0001256 від 08.11.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України.
Досудовим розслідуванням ОСОБА_10 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та ч. 3 ст. 135 КК України завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан і вказані діяння спричинили смерть особи, або інші тяжкі наслідки.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.
Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і апеляційним судом.
Розглядаючи апеляційну скаргу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).
Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених , ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України, на даній стадії досудового розслідування, підтверджується зібраними по справі доказами, які долучені до матеріалів клопотання, які є достатні для висновку про обґрунтованість підозри, зокрема: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.11.2020 року, протоколом допиту потерпілого від 16.11.2020 року; висновком експерта № 22 від 21.01.2021 року; протоколом допиту свідка від 04.12.2020 року; висновком експерта №533 від 16.11.2020 року; Висновком експерта №534 від 16.11.2020 року; висновком експертів №20-7373/73774 комп`ютерно-технічної та авто технічної експертизи обставин ДТП наїзду автомобіля на пішохода від 04.02.2021 року; висновком експерта №20-6716/6903 транспортно-трасологічної та криміналістичної експертизи від 22.01.2021 року; висновком експерта №20-6693 автотехнічної експертизи дослідження технічного стану автомобіля від 22.01.2021 року, та іншими матеріалами в сукупності.
Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.
Згідно практики ЄСПЛ, зокрема згідно п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.
Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, апеляційному суду не наведено.
Апеляційний суд вважає, що надані слідчим та прокурором докази, які містяться в матеріалах провадження, на даній стадії досудового розслідування, доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а саме: протокол огляду місця події від 08.11.2020 року, протоколи допиту підозрюваного, потерпілого ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_15 , висновки судово-медичних, комп`ютерно-технічної та автотехнічної, транспортно-трасологічної, криміналістичної експертиз.
Крім того, слідчим та прокурором надано відповідні докази на підтвердження існування ризиків, які знайшли своє відображення в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.
В ході розгляду апеляційної скарги встановлено, що після повідомлення 03.03.2021 року про підозру ОСОБА_10 до слідчого та слідчого судді для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу протягом тривалого часу не з`являвся, у зв`язку з чим слідчим суддею двічі було прийнято рішення про його привід, які органам поліції не надалось можливим виконати через перебування підозрюваного на лікуванні, однак після видужання підозрюваний отримав повістку про виклик до слідчого судді на 26.04.2021 року і до суду не з`явився без поважних причин. У зв`язку з зазначеним прокурор наполягав на тому, що відносно ОСОБА_10 , який після здійснення наїзду на пішохода з місця події зник, жодної допомоги потерпілій не надав, не з`являвся до слідчого судді, повинен бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Апеляційний суд погоджується з тим, що зазначені обставини дійсно вказують на наявність ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, суду.
Також у кримінальному провадженні існують ризик того, що перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_10 матиме змогу здійснити спроби переховування від досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, також матиме можливість з урахуванням відомих адрес проживання свідків, можливого незаконного впливу на них, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Крім того, представники потерпілого в ході розгляду апеляційних скарг заперечували твердження підозрюваного і його захисників про, начебто, відшкодування підозрюваним потерпілим завданої шкоди у будь-якому розмірі.
Апеляційний суд вважає, що прокурором надано достатні та переконливі дані, які вказують на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та підтвердження відсутності обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які не є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а стороною захисту не надано жодного доказу, які свідчать про протилежне та спростовують ці твердження прокурора.
В зв`язку з наведеним, посилання захисника про відсутність доказів щодо існування зазначених у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді ризиків, апеляційний суд вважає безпідставними та вважає обґрунтованими посилання слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, висновки належним чином мотивовані та наведені в оскаржуваній ухвалі.
Розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України, його специфіку, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушень, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком до 3 років, або без такого, суспільну небезпеку вчиненого, кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення, його зухвалість, особу підозрюваного, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також, що застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам.
В зв`язку з наведеним апеляційний вважає застосування відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою виправданим, а доводи захисників в цій частині необґрунтованими.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність обрання на даній стадії досудового розслідування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування менш суворих запобіжних заходів може виявитися недостатнім для запобігання існуючим ризикам, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг захисників щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, відсутності обгрунтованої підозри та передбачених законом ризиків є безпідставними.
При апеляційному розгляді будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.
На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону, та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 177, 376, 395, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.04.2021 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4