Справа №523/7763/21
Провадження №1-кс/523/1800/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2021 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Одесі клопотання слідчого СВ ВП № З ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 03.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

З клопотання встановлено, що слідчим відділом ВП № 3 ОРУП № 1 ГУ НП в Одеській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 03.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що в лютому 2020 року померли ОСОБА_4 та її син ОСОБА_5 , які проживали та значились квартиронаймачами, що належать житловому фонду комунальної власності ОМР за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до інформації департаменту надання адміністративних послуг ОМР від 02.07.2020 зареєстрованих осіб за цією адресою на теперішній час не значиться. Квартира на час смерті квартиронаймачів не була приватизована та не перебувала у власності будь-якої фізичної або юридичної особи, а отже перебувала у комунальній власності територіїальної громади міста Одеси.
В подальшому в порушення вимог чинного законодавства без будь-яких законних підстав після смерті квартиронаймачів а адресою: АДРЕСА_1 , зазначене нерухоме майно зайняла громадянка ОСОБА_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що 29.05.2020 року державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_7 здійснено реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_6 .
Підставою для державної реєстрації прав власності на житло державним реєстратором зазначені: свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане УЖКГ та ПЕК ОМР 14.11.2008 року, довідка б/н від 22.05.2020 видана ТОВ «ТЖ КУРУНД», та технічний паспорт б/н від 22.05.2020, виготовлений ТОВ «ТД КУРУНД».
Відповідно до інформації КП «Міське агентство з приватизації житла» від 07.07.2020 року за № 287/07.09 та доданих до неї документів ОСОБА_6 належить 249/1000 часток квартири спільного заселення 3 в буд. АДРЕСА_4 Частка власності в квартирі ОСОБА_6 , становить 32,1 кв.м. та складається з житлової кімнати - приміщення 8 площею 24,1 кв.м.
В подальшому державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_7 було здійснено перенесення запису про право власності з Реєстру прав власності на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме мацно до об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером № 101. В той же день державним реєстратором ОСОБА_7 , здійснюється «дія» « поділ нерухомого майна» та на підставі поділу 249/1000 часток квартири спільного заселення АДРЕСА_5 реєструє за ОСОБА_6 , право власності на два новоутворених об`єкта а саме: квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 30,4 кв.м.( реєстраційний номер 101), та квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 36,3 кв.м.
Таким чином, вищезазначене свідчить про те, що ОСОБА_6 , разом з державним реєстратором ОСОБА_7 , службовими особами ТОВ «ТД» «КУРУНД», та іншими невстановленими особами заволоділи правом власності на кв. АДРЕСА_3 , що належить територіальній громаді міста Одеси. Оціночна вартість квартири складає приблизно 600 000 грн. Тим самим завдавши Державному бюджету України збитків на суму 600 000 грн.
На розгляд клопотання слідчий не з`явився.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди .

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Враховуючи те, що не доведено необхідність арешту майна, визначеного у клопотанні та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 170, 172, 173 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № З ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 03.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. З КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1