Справа № 286/1201/21
У Х В А Л А

06 квітня 2021 року м. Овруч

Слідчий суддя Овруцького районного суду Житомирської області ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Баранівка Новоград-Волинського району Житомирської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого, який підозрюється у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України , -

ВСТАНОВИВ :

Старший слідчий СВ відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , маючи на меті умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут наркотичного засобу, у невстановлені досудовим розслідуванням дату, час та при невстановлених обставинах незаконно придбав наркотичний засіб амфетамін, який незаконно, зберігаючи при собі з метою збуту, переніс до приміщення квартири по місцю свого проживання в АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконний збут наркотичного засобу, 24 березня 2021 року близько 19 години ОСОБА_4 у приміщенні квартири за місцем проживання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок незаконного збуту наркотичних засобів, під час проведення оперативної закупки продав особі зі зміненими анкетними даними наркотичний засіб амфетамін, масою 0,0194 г. за 500 грн., тим самим незаконно його збув.

Своїми умисними діями, вираженими у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичного засобу, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 307 КК України.

5 квітня 2021 року під час проведення другого етапу оперативної закупівлі наркотичного засобу ОСОБА_4 повторно продав наркотичну сировину.

5 квітня 2021 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України.

Застосування даного запобіжного заходу слідчий обгрунтував існуванням, визначених ст.177 КПК України ризиків, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду; вчинення нових кримінальних правопорушень, незаконний вплив на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, з наведених у ньому підстав.

Підозрюваний ОСОБА_4 свою вину в скоєному визнав, щиро розкаявся. При цьому, зазначив, що усвідомив тяжкість вчиненого ним правопорушення і більше такого не повторить. Просить застосувати йому більш м`який запобіжний захід, надавши йому змогу працювати.

Захисник підтримав думку підозрюваного, вказавши, що останній є батьком неповнолітнього сина, на якого сплачує аліменти, а тому від отримання ним заробітної плати залежить і утримання дитини. Підозрюваний усвідомив тяжкість скоєного і вони мають намір укласти угоду про визнання винуватості.

Вислухавши думки учасників та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив наступне.

При обранні запобіжного заходу повинні враховуватись одночасно його мета (ч.1 ст.177 КПК), підстави (ч.2 ст.177 КПК) та інші передбачені законом обставини (ст.178 КПК).

Згідно з ч.2 ст.177 КПК підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

19.03.2021 відомості про те, що 19.03.2021 до слідчого відділення надійшов рапорт про те, що житель м. Овруч систематично здійснює незаконний збут психотропних речовин, було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000057 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, що стверджується витягом з ЄРДР.

05.04.2021 під час проведення другого етапу оперативної закупівлі наркотичного засобу ОСОБА_4 повторно продав наркотичну сировину, тобто здійснив незаконний збут наркотичних засобів ОСОБА_7 .

05.04.2021 ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.ст. 208-213 КПК України.

06.04.2021 щодо ОСОБА_4 було складено повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

З матеріалів досудового розслідування вбачається наявність обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", а саме: « При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів».

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 26.06.1991у справі «Летельє проти Франції» «попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку».

Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти Росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Таким чином, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного слідчий суддя враховує не лише наявність у кримінальному провадженні вагомих доказів обгрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, а також те, що підозрюваний вину свою визнав повністю, щиро розкаюється в скоєному, має визначене зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 , де проживає і його мати, працює на посаді майстра лісу ДП «Овруцький лісгосп», має неповнолітнього сина, на утримання якого сплачує аліменти, а тому фактично вказані обставини не позбавляють можливості здійснення контролю за ним з боку слідчого та прокурора у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи слідчого та прокурора про існування ризику впливу підозрюваного на свідків у кримінальному провадженні є непереконливими та не підтвердженими, долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя констатує, що незважаючи на те, що ризик можливих спроб переховування підозрюваного від органів досудового слідства повністю не виключається, але він є настільки мінімізованим, що не дає підстав для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу, який є занадто суворим та може потягти за собою невідворотні та шкідливі наслідки для близьких йому осіб.

Водночас, слід відмітити, що сам по собі факт наявності підозри у вчинені кримінального правопорушення та ймовірність призначення підозрюваному суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, на що посилався слідчий у клопотанні, не свідчить про неефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Згідно з положеннями ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до переконливого висновку, що слідчим, при доведеності обставин, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.194 КПК України, не доведено, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду і вчинити інше кримінальне правопорушення, та відповідно до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання та водночас про обрання більш м`якого запобіжного заходу, а саме: домашнього арешту у певний період доби, що буде достатнім для забезпечення процесуальної поведінки підозрюваного.

При цьому, роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 181, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 205, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

В задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, заборонивши йому залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, або суду в нічний час з 19 год. 00 хв. до 6 год. 30 хв. наступного дня.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки: а) прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора, суду на визначений час.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжено за клопотанням прокурора.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції, за місцем проживання підозрюваного.

Згідно ст.181 ч.4 КПК України орган Національної поліції, зобов`язаний негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчого.

Копію ухвали вручити підозрюваному.

Слідчий суддя ОСОБА_1