СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/6597/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2021 року м. Київ

слідчий суддя Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву слідчого судді ОСОБА_3 про самовідвід за матеріалими клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000026, відомості про яке внесено дро ЄРДР від 25 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИВ:
В провадження Святошинського районного суду міста Києва надійшло клопотання про арешт майна від прокурора Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000026, відомості про яке внесено дро ЄРДР від 25 лютого 2021 року, й передана в провадження слідчого судді ОСОБА_3 .

Слідча суддя ОСОБА_3 заявила самовідвід від розгляду клопотання про арешт майна, пославшись на те, що помилково, під час ознайомлення з матеріалами клопотання, адвокат візуально ознайомилась із її нотатками.

Вивчивши заяву про самовідвід слідчого судді, визначені нею підстави для самовідводу, а також матеріали клопотаня, правових підстав для відводу такого судді не вбачається.

Так, відповідно до ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та дотримуватися правил суддівської етики.

Суддя місцевого суду здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом (ст. 23 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, джерелом якої є відповідні рішення, що будуть наведені далі, гарантоване статтею 6 § 1 право на справедливий судовий розгляд вимагає, аби будь - яка справа розглядалась встановленим законом «незалежним і безстороннім судом». Між поняттями незалежності і об`єктивної безсторонності існує тісний зв`язок. Тому питання їх дотримання Суд часто розглядає сукупно (Findlay проти Сполученого Королівства, § 73).

Стаття 6 § 1 вимагає, аби кожен суд, до якого вона застосовується, був «безстороннім». Зазвичай безсторонність визначається як відсутність упередження або наперед складеної думки і може оцінюватись у різний спосіб ( Kyprianou проти Кіпру [ВП], § 118; Micallef проти Мальти [ВП], § 93 ).

У рамках суб`єктивного підходу Суд завжди вважав, що особиста неупередженість судді є презумпцією, доки не буде доведено протилежне ( Kyprianou проти Кіпру [ВП], § 119; Hauschildt проти Данії, § 47).

Для того, щоб вирішити, чи у даній справі є правомірні підстави сумніватись в неупередженості судді, слід взяти до уваги думку адвоката, якій, проте, не можна надавати вирішальної ролі. Визначальною є потреба встановити, чи його оцінка може вважатись об`єктивно виправданою (Ferrantelli і Santangelo проти Італії, § 58; Padovani проти Італії, § 27).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так, у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі № 5 - 15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01 березня 2012 року у справі № 5 - 15п12 ).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Положенням ст. 75 КПК України визначені обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Положенням ст. 75 КПК України визначені обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Проте, такий суддя не навів жодної обґрунтованої обставини, передбаченої Кримінально - процесуальним законом для його відводу.

Водночас, зазначена суддею підстава для самовідводу не може бути підставою для застосування п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.

Відповідно до положень п. 4 та 5 ч. 1 ст. 75 КПК України наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, а також у випадках порушення встановленого ч. 3 ст. 35 цього Кодексу порядку визначення судді для розгляду справи, не виключають можливість його участі у розгляді такої справи.

Відповідно, дійсних обставин щодо особистої зацікавленості або упередженості слідчого судді при розгляді зазначеної скарги, заява про самовідвід не містить.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що подання заяви про самовідвід повинно містити обставини, які б поза розумним сумнівом могли б свідчити про наявність підстав для відводу судді, однак слідчим суддею такі підстави у заяві не наведено.

Враховуючи те, що підстав для відводу судді, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, у заяві про самовідвід не наведено, таких підстав не встановлено і під час розгляду заяви слідчого судді про самовідвід, тому слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні такої заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 75, 80, 81, 82 КПК України, з урахуванням ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади",

УХВАЛИВ :
У задоволенні заяви слідчого судді ОСОБА_3 про самовідвід за матеріалими клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000026, відомості про яке внесено дро ЄРДР від 25 лютого 2021 року- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1