У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0003253 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2021 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання. Призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 23.12.2020 до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник не оспорюючи висновків суду щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що призначене покарання ОСОБА_6 не відповідає ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Зазначає, що призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд неналежним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину, те що злочин не завершений, те що обвинувачений як на досудовому слідстві так і при розгляді справи в суді під час допиту його в якості підозрюваного, обвинуваченого визнав вину у скоєному злочині, підтвердив усі ті обставини, які були встановлені досудовим слідством, пов`язаних із скоєним злочином, щиро розкаявся у вчиненому, має на утриманні вагітну дружину.

Зауважує, що судом не було враховано відношення обвинуваченого до вчиненого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, а також відсутність нарікання від потерпілого.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Відповідно до вироку суду, 23.12.2020 близько 01:16 ОСОБА_6 , діючи повторно, знаходячись на сходинковому майданчику між 8 та 9 поверхами 3 під`їзду будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, незаконно проник до підсобного приміщення, звідки намагався викрасти майно, належне ОСОБА_8 , а саме: дитячий самокат рожевого кольору вартістю 500 гривень, дитячий самокат синього кольору вартістю 500 гривень, офісне крісло чорного кольору вартістю 600 гривень та три поліетиленових пакети з насосом, печатками та розетками, які для потерпілого матеріальної цінності не представляють, однак не виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками поліції.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 , судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, поєднане з проникненням в приміщення.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного злочину.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, щодо невідповідності призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та його особі внаслідок суворості, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру . Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що суд призначив ОСОБА_6 явно несправедливе покарання та висуваючи вимогу про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, захисник не наводить жодних мотивів про існування істотної диспропорції, неадекватності між визначеним судом розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке він просять призначити.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що обвинувачени має на утриманні вагітну дружину, не є тим чинником, що дає підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки вказаний факт жодним чином не стримує ОСОБА_6 від систематичного вчинення умисних корисливих злочинів, зокрема й того за який він засуджений.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України з урахуванням, особи обвинуваченого, який маючи не зняті судимості за корисливі злочини, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний корисливий злочини, наявність вагітної дружини, обставиною, що пом`якшує покарання судом визнано щире каяття, відшкодування шкоди. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, апеляційний суд не вбачає.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Наявність у обвинуваченого шести не знятих та не погашених в установленому законом порядку судимостей за вчинення тяжких корисливих злочинів, вчинення кримінального правопорушення через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, свідчать про високий рівень ризику вчинення ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень та його стійку антисоціальну поведінку, а тому його виправлення без відбування покарання в місцях позбавлення волі є неможливим.

Інших обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість та підстав для застосування при призначенні покарання положень ст. 75, 76 КК України, апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2021 року, стосовно ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: