Справа № 738/254/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/444/21
Категорія - кримінальні Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и л а :

Вироком Каширського міського суду Московської області Російської Федерації від 18 квітня 2017 року ОСОБА_8 засуджений за ч.3 ст. 30, ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації до 8 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з 18 квітня 2017 року. На підставі ч.3 ст.72 КК Російської Федерації ОСОБА_8 в строк покарання зараховано час тримання під вартою з 24 березня 2016 року по 17 квітня 2017 року включно (а.п.26-29).

Згідно з розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Каширського міського суду Московської області від 18 квітня 2017 року набрав законної сили 02 травня 2017 року (а.п.30).

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2018 року, яка набрала законної сили 14 серпня 2018 року, вказаний вирок приведено у відповідність до законодавства України, ОСОБА_8 вважається засудженим за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, та визначено, що призначене йому покарання у виді 8 років позбавлення волі підлягає виконанню в України в частині, що не відбута на даний час. Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з 18 квітня 2017 року. ОСОБА_8 в строк відбуття покарання у виді 8 років позбавлення волі зараховано відбутий ним за вироком Каширського міського суду Московської області від 18 квітня 2017 року строк у виправних колоніях Російської Федерації з 24 березня 2016 року по день початку відбування покарання на території України (а.п.31, 32).

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2020 року засудженому ОСОБА_8 зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 24 березня 2016 року по 17 квітня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.п. 34, 35).

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 .

Мотивуючи своє рішення місцевий суд вказав, що засуджений лише стає на шлях виправлення, але не доводить свого випралення, та на відсутність підстав однозначно стверджувати про виправлення засудженого ОСОБА_8 , його поведінка за весь час відбування покарання не завжди була сумлінною, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ст. 81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення останнього.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на невідбутий строк покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що засуджений ОСОБА_8 виправився, а його поведінка зазнала позитивних змін, які в сукупності з його характеристиками з місця відбування покарання дають підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання. Вважає помилковими висновки суду про те, що засуджений лише став на шлях виправлення, а не доводять його виправлення і що за весь час перебування в установах виконання покарань засуджений має стягнення і позитивні зрушення в його поведінці розпочалися лише незадовго до настання строку умовно-дострокового звільнення, адже такі стягнення були застосовані до засудженого в СІЗО-5 м. Кашира Російської Федерації, а тому на думку захисника, ставлення адміністрації установи до громадянина України ОСОБА_8 було упередженим, тому вказані стягнення не можна сприймати як достовірний факт порушення засудженим відбування покарання.

Заслухавши доповідача, захисника, яка підтримала свою апеляційну скаргу та мотивувала її доводами з вищевказаних підстав, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а згідно ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом.

Підставою для умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується її сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким орієнтовано суди нижчих ланок на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки: активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно-корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, якість виконання роботи, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, додержання правил охорони праці й техніки безпеки.

При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК, суд всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, його поведінку, ставлення до праці та виправлення. З цього приводу він в ухвалі зазначив мотиви, з яких прийшов до висновку про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого від покарання.

Розглядаючи клопотання, суд, виходячи з того, що питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання згідно ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду, зваживши при цьому на те, що під час відбування покарання в Російській Федерації ОСОБА_8 отримав не лише стягнення, а і мав заохочення, при цьому всі п`ять стягнень застосовувалися у 2019 році, а заохочення одне у 2017 та двічі у 2018 році, а отже, після отриманих заохочень засуджений ОСОБА_8 допускав порушення режиму відбуття покарання, його поведінка погіршувалась, а позитивні зрушення в його поведінці розпочалися незадовго до настання строку умовно-дострокового звільнення; з часу прибуття до ДУ «Менська ВК (№91)», після розподілу з дільниці КДіР бажання працювати не виявляв, був працевлаштований на швейній дільниці лише в січні 2021 року, а саме, за місяць до звернення до суду з даним клопотанням; відбуваючи покарання у Менській ВК №91, не заохочувався. Засуджений ОСОБА_8 хоч і залучається до робіт з благоустрою установи та робіт з поліпшення житлово-побутових умов у гуртожитку відділення, але до виконання робіт ставиться посередньо.

При дослідженні матеріалів судової та особової справ засудженого колегія суддів встановила, що засуджений ОСОБА_8 перебуває в місцях позбавлення волі з 24 березня 2016 року. За час перебування в СІЗО-5 м. Кашира Російської Федерації залучався до суспільно-корисної праці, за добросовісне ставлення до праці протягом 2017-2018 років тричі був заохочений, у 2019 році допускав порушення вимог встановленого режиму тримання, розпорядок дня, за що отримав п`ять дисциплінарних стягнень, які на даний час погашені у встановленому законом порядку.

За час перебування в Запорізькому СІЗО порушень вимог встановленого режиму тримання не допускав, розпорядок дня виконував, до суспільно- корисної праці не залучався, заохочень та стягнень не мав.

З 21 серпня 2020 року засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в ДУ «Менська ВК (№91)», характеризується посередньо, порушень вимог встановленого режиму тримання не допускає, розпорядок дня виконує, заохочень та стягнень не має.

Після розподілу з дільниці КДіР бажання працювати не виявляв, на даний час на підставі договору цивільно-правового характеру №6 від 11 січня 2021 року працевлаштований на швейній дільниці установи.

Залучається до робіт з благоустрою установи та робіт з поліпшення житлово-побутових умов у гуртожитку відділення, до виконання робіт також ставиться посередньо, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, передбачені законодавством вимоги останніх виконує, на зроблені зауваження реагує належним чином, ввічливий, тактовний, спальне місцем та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд, товариські зв`язки підтримує із засудженими різної спрямованості, до негативних вчинків інших засуджених ставиться байдуже, відвідує заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі та відділенні, бере участь у реалізації програми диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура та спорт», заходи, передбачені планом вказаної програми, намагається реалізовувати.

Рішенням комісії Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» (протокол №22 від 30 листопада 2020 року) засудженому ОСОБА_8 відмовлено в застосуванні до нього ст.81 КК України, оскільки останній не довів своє виправлення (арк. о. с. 55).

Засуджений ОСОБА_8 був ознайомлений з прийнятим рішенням комісії щодо відмови у застосуванні до нього ст.81 КК України та порядком оскарження, про що свідчить його підпис, який наявний у витязі з рішення комісії при МВК-91 з питань застосування пільг до засуджених (ст.100, 101 КВК, ст.81 КК, ст.82 КК України (арк. о. с. 54).

Згідно з постановою спостережної комісії Корюківської районної державної адміністрації №29 від 07 квітня 2021 року, остання, беручи до уваги характеристику Менської ВК (№91) на засудженого ОСОБА_9 від 08 лютого 2021 року, відповідно до якої останній характеризується посередньо, працевлаштований на швейній дільниці, стягнень не має, погодила застосування до засудженого ОСОБА_8 пільги у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Аналізуючи наведене, наявність протягом тривалого часу відбування покарання незначної кількості заохочень у ОСОБА_8 , апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання захисника в інтересах засудженого повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.

Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення про відмову у задоволенні клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції відсутні. Поведінка засудженого не свідчить про те, що він твердо став на шлях виправлення і може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково. Рішення спостережної комісії мають рекомендаційний характер і не є визначальними під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, а таке рішення ухвалюється судом з врахуванням поведінки засудженого за весь час відбування покарання і якщо останній сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України ухвали суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню окремім випадків, передбачених КПК України.

Згідно п. 10 ч. 2 ст. 3 КПК України кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність. В даному випадку справа заведена за клопотанням захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення від покарання відноситься до справ в порядку виконання вироку і не являється кримінальним провадженням. Тому дана ухвала апеляційного суду не підлягає оскарженню в касаційному порядку. Цей висновок колегія суддів обґрунтовує, окрім іншого, п. 32 Правових позицій судової палати Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за 2015 р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2021 про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4