КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/344/2021 Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на повідомлення про підозру.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що матеріали кримінального провадження, як на момент повідомлення про підозру, так і на момент подання даної скарги не містить жодних належних та допустимих доказів причетності ОСОБА_7 до інкримінованого злочину, а докази які містяться у матеріалах кримінального провадження є або недопустимими, або взагалі не містять жодних фактичних даних про вчинення ОСОБА_7 інкримінованого останньому злочину.
Також апелянт зазначає, що у повідомленні про підозру не зазначено місця, часу, способу вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину, наслідків кримінального правопорушення, мотивів та мети його вчинення останнім. Тобто, у повідомленні про підозру не викладено жодних відомостей, що складають об`єктивну сторону злочину, передбаченого ст. 190 КК України, який у свою чергу інкримінують ОСОБА_7 . Відповідно до повідомлення про підозру ОСОБА_7 вчинив злочин за попередньою змовою з директором ТОВ «Укрінформсервіс» ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Проте, у порушення вимог закону у повідомленні про підозру не зазначено, яку саме форму співучасті інкримінують ОСОБА_7 .
Крім того апелянт зазначає, про порушення порядку вручення письмового повідомлення про підозру. Станом на 31.05.2019 не існувало жодних обставини, які б могли свідчити про неможливість вручення ОСОБА_12 письмового повідомлення про підозру, а отже і про можливість та необхідність направлення повідомлення про підозру засобами поштового зв`язку та/або вручення його житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання ОСОБА_7 . Виклик був здійснений прокурором з порушенням вимог закону, оскільки в силу положень ч. 5 ст. 115, ч.ч. 1, 8 ст. 135 КПК України він був здійснений лише за 2 дні до дня, коли ОСОБА_7 був зобов`язаний прибути за викликом. 31.05.2019, тобто в день коли ОСОБА_7 необхідно було прибути за викликом до прокурора, захисником ОСОБА_7 у письмову вигляді було повідомлено прокурора ОСОБА_9 про неможливість участі ОСОБА_7 у проведенні слідчих та процесуальних дій, про захворювання ОСОБА_7 та його перебування на стаціонарному лікуванні у Київській клінічній лікарні на залізничному транспорті № 2 (м, Київ, проспект Повітрофлотський, 9) у кардіологічному відділенні із діагнозом гіпертонічний криз. Таким чином, станом на 31.05.2019 стороні обвинувачення було достеменно відомо місце фактичного знаходження ОСОБА_7 , а отже прокурору та/або слідчому нічого не заважало вручити ОСОБА_7 письмове повідомлення про підозру за місцем його перебування, а саме у приміщенні кардіологічного відділення Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 (м. Київ, просп. Повітрофлотський, 9).
Апелянт звертає увагу суду на те, що процесуальну дію щодо повідомлення про підозру ОСОБА_7 здійснено двома різними службовими особами органу досудового розслідування, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та породжує правові наслідки щодо недійсності такої процесуальної дії та не набуття ОСОБА_7 процесуального статусу підозрюваного.
В судове засідання підозрюваний його захисник та прокурор не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у їх відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
При цьому слід зазначити, що від захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 надійшло клопотання про відкладення судового розгляду, однак дослідивши матеріали справи, вбачається, що захисником ОСОБА_6 , багаторазово подавалися клопотання про відкладення, які судом задовольнялися, однак враховуючи таку позицію сторони захисту, та строки розгляду даної категорії справи відповідно до вимог ст. 422 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Скаргу обґрунтовував тим, що старшим слідчим Подільського УП ГНУП у м. Києві ОСОБА_8 31.05.2019 складено повідомлення про підозру ОСОБА_7 про скоєння останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Дане письмове повідомлення про підозру затверджено прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_9 .
Письмове повідомлення про підозру 31.05.2019 не було вручено слідчим особисто ОСОБА_7 , натомість воно було вручено слідчим Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_13 житлово-експлуатаційні й організації за місцем проживання ОСОБА_7 ОСББ «Оселя-012». При цьому, слідчим не було роз`яснено ОСОБА_7 його процесуальні права, як підозрюваного.
На підставі викладеного захисник просив скасувати повідомлення від 31.05.2019 р. слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, як таке, що не відповідає вимогам КПК України.
26.11.2020 року ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва у задоволенні зазначеної скарги відмовлено.
Дане рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.
Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають змісті спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Під час перегляду оскаржуваної ухвали апеляційним судом встановлено, що слідчим суддею при розгляді скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , в повній мірі дотримані вищевказані вимоги кримінального процесуального Закону.
Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.
Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.
Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.
Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.
Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.
Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ст.278 КПК України). У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).
В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.
Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст.17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень ст. 303 ч. 1 п. 10 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.
Відповідно до ст. 89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.
При цьому повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.
Із поданої скарги як встановив слідчий суддя, вбачається, що підстави для скасування повідомлення про підозру захисник ОСОБА_6 зазначає, його необгрунтованим, протиправним та таким, що підлягає безумовному скасуванню. Свої доводи обґрунтовує тим, що викладені в повідомленні про підозру відомості не підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами.
Однак як встановлено слідчим суддею при розгляді скарги, за своїм змістом повідомлена 31.05.2019 р. ОСОБА_7 підозра відповідає вимогам ст. 277 КПК, при врученні повідомлення слідчим були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру було здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти переконливого висновку, що ОСОБА_7 був причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Отже, слідчим суддею встановлено, що на час повідомлення підозри існували факти та інформація, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 міг би вчинити правопорушення про яке йому було повідомлено.
Стосовно твердження апелянта, що процесуальну дію щодо повідомлення про підозру ОСОБА_7 здійснено двома різними службовими особами органу досудового розслідування, то вони також спростовуються матеріалами доданими захисником ОСОБА_6 до скарги. З яких вбачається, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 підписано старшим слідчим Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , /а.с. 13-18/, акт про неможливість вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_7 складено слідчим Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_13 , /а.с 22/, однак відповідно до опису вкладення УКРПОШТИ долученого до скарги, в якому зазначено про вкладення повідомлення про підозру та пам`ятку підозрюваного, відправник ОСОБА_8 , /а.с. 23/.
Посилання апелянта на те, що станом на 31.05.2019 не існувало жодних обставини, які б могли свідчити про неможливість вручення ОСОБА_7 письмового повідомлення про підозру, а отже і про можливість та необхідність направлення повідомлення про підозру засобами поштового зв`язку та/або вручення його житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання ОСОБА_7 , не ґрунтується на вимогах закону та спростовується актом про неможливість вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_7 , який складено слідчим Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_13 , /а.с 22/.
Посилання апелянта на те, що повістка 28.05.2019 про виклик ОСОБА_7 , на 31.05.2019 було здійснено прокурором з порушенням вимог закону, оскільки в силу положень ч. 5 ст. 115, ч.ч. 1, 8 ст. 135 КПК України він був здійснений лише за 2 дні до дня, коли ОСОБА_7 був зобов`язаний прибути за викликом не є підставою для скасування повідомлення про підозру.
Відповідно до ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлення.
Таким чином в ході розгляду скарги, всупереч доводам апелянта, встановлено, що за своїм змістом повідомлена ОСОБА_7 31.05.2019 року підозра відповідає вимогам ст. 277 КПК України, при врученні повідомлення слідчим були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру було здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти переконливого висновку, що ОСОБА_7 був причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.
Враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що при здійсненні повідомлення про підозру органом досудового розслідування було дотримано вимоги положень ст. 276-278 КПК України, а відтак відсутні підстави для задоволення скарги.
Доводи сторони захисту про те, що повідомлена підозра ОСОБА_7 не містить виклад обставин та обґрунтування, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності останнього до вчинення інкримінованого йому злочину за ч. 4 ст. 190 КК України, тобто не відповідність повідомлення про підозру, вимогам ст. 277 КПК України апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки дані недоліки змісту письмового повідомлення про підозру не є такими вагомими, що суттєво вплинули на порядок повідомлення про підозру або порушення прав ОСОБА_7 , як учасника кримінального провадження, а тому за відсутності інших обставин, що дають підстави ставити під сумнів обґрунтованість підозри, не можуть являтися причиною для скасування підозри.
Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 309, 304, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на повідомлення про підозру, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4