Справа № 592/2929/21
Провадження № 1-в/592/162/21

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

засудженої: ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми у дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції клопотання засудженої ОСОБА_4 про звільнення від покарання та від відбування покарання за хворобою, -

В С Т А Н О В И В :

15.03.2021 року засуджена ОСОБА_4 звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням, в якому вона зазначила про те, що вона ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, громадянка України, обвинувачена за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 307 КК України, 23.02.2021 року була засуджена Конотопським міськрайонним судом Сумської області до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з нею була укладена угода про визнання винуватості. На даний час вона знаходиться в державній установі Сумський слідчий ізолятор . Вона має низку захворювань, а саме: цироз печінки, артеріальна гіпертензія, мікроінфаркт, невралгія, гепатит В та постійні головні болі, з чим вона неодноразово зверталась до медичної частини державної установи Сумський слідчий ізолятор . Згідно ч. 2 ст. 84 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України особа, яка після постановлення вироку захворіла на хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При розгляді її клопотання вона просила суд врахувати тяжкість вчиненого нею злочину, характер захворювань, особу обвинуваченої та інші обставини справи. Також, керуючись нормами права ст. ст. 537, 539 КПК України, вона просила суд винести окрему ухвалу щодо тимчасового залишення її в державній установі Сумський слідчий ізолятор на час розгляду її клопотання (вхідний № 9432/21 від 15.03.2021 року) (а. п. 2) .

В судовому засіданні засуджена ОСОБА_4 надала пояснення, аналогічні викладеним в клопотанні. Вона просила клопотання задовольнити. Крім того, на запитання суду вона пояснила про те, що їй була визначена для відбування покарання Качанівська виправна колонія № 54 Харківської області.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 категорично заперечував проти задоволення клопотання засудженої ОСОБА_4 про звільнення від покарання та від відбування покарання за хворобою, оскільки остання не довела наявність в неї будь-яких захворювань, зазначених в клопотанні, а також оскільки клопотання про звільнення від покарання та від відбування покарання за хворобою було подано засудженою ОСОБА_4 до суду не за місцем відбування покарання.

Оголосивши клопотання, вислухавши пояснення та думку засудженої ОСОБА_4 , пояснення та думку прокурора ОСОБА_3 , дослідивши матеріали судового провадження, дослідивши документи та копії документів особової справи засудженої, враховуючи наявність судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.10.2019 року у справі № 577/3759/19, провадження № 1-кп/577/453/19 ОСОБА_4 було визнано винуватою у вчинені нею кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 309 КК України, та їй було призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. . Було ухвалено стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 03.06.2016 року Конотопським МВ УМВС України в Сумській області, процесуальні витрати за проведення експертизи на користь держави в розмірі 2512,16 грн. . Речові докази по справі, а саме: психотропну речовину амфетамін вагою 0,3764 г, яка зберігається в камері зберігання речових доказів Конотопського ВП ГУ НПУ в Сумській області, було ухвалено знищити. Вирок набрав законної сили 22.11.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/85153305) (а. п. 11-13) .

Ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11.11.2019 року у справі № 577/4469/20, провадження № 1-кс/577/1699/20 клопотання старшого слідчого СВ Конотопського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 про застосування у відношенні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було задоволено. Було ухвалено застосувати у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 07.01.2021 року до 24 години 00 хвилин. Було ухвалено встановити ОСОБА_4 заставу в розмірі п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 109850 (сто дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. , які можливо внести на рахунок № UA0008869 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, код 26270240, одержувач ТУ ДСА України в Сумській області. У разі внесення вказаної суми застави ОСОБА_4 звільнити з-під варти, поклавши на неї наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого СВ Конотопського ВП ГУНП в Сумській області, прокурора та суду, залежно від стадії кримінального провадження, за першою вимогою; 2) не відлучатися за межі населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну місця свого проживання. Ухвала набрала законної сили 17.11.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/92804181) (а. п. 14-19) .

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05.01.2021 року у справі № 577/5143/20, провадження № 1-кп/577/180/21 було призначено кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 307 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Конотопського міськрайонного суду Сумської області на 15.01.2021 року на 13 годину 30 хвилин з участю прокурора, обвинуваченої, захисника. Обвинуваченій ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до двох місяців, тобто до 03.03.2021 року. Було ухвалено встановити ОСОБА_4 заставу у розмір 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 113500 грн. , які можливо внести на рахунок одержувач: ТУДСА України в Сумській області, код: 26270240, назва банку: ДКСУ м. Київ, МФО: 820172, р/р UA0008869, призначення платежу: застава, за кого (прізвище, ім`я, по батькові) , № ухвали суду, платник застави (прізвище, ім`я, по батькові) . У разі внесення вказаної суми застави ОСОБА_4 з-під варти звільнити, поклавши на неї наступні обов`язки: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися за межі м. Конотопа та Конотопського району Сумської області без дозволу суду; 3) повідомляти суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну місця проживання. Доручити Конотопському міськрайонному відділу філії державної установи Центр пробації в Сумській області підготувати у строк до 15.01.2021 року досудову доповідь щодо обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Було ухвалено роз`яснити обвинуваченій право брати участь у підготовці досудової доповіді шляхом надання персоналу органу пробації інформації, необхідної для підготовки такої доповіді. Розгляд кримінального провадження буде проводитися одноособово суддею ОСОБА_6 . Ухвала набрала законної сили 12.01.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94016451) (а. п. 20-23) .

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23.02.2021 року у справі № 577/5143/20, провадження № 1-кп/577/180/21 було затверджено угоду про визнання винуватості від 23.02.2021 року, укладену між прокурором Конотопської місцевої прокуратури Сумської області та обвинуваченою ОСОБА_4 . ОСОБА_4 було визнано винуватою у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 307 КК України, та їй було призначено покарання: - за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки; - за ч. 1 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 було визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. ОСОБА_4 запобіжний захід до вступу вироку в законну силу, було ухвалено залишити раніше встановлений у вигляді тримання під вартою. Строк відбування покарання було ухвалено рахувати з 11.11.2020 року, тобто з часу її затримання. В строк відбування покарання за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 72 КК України, було ухвалено зарахувати час попереднього ув`язнення з 11.11.2020 року до вступу вироку в законну силу з розрахунку, що один такий день відповідає одному дню позбавлення волі. Було ухвалено стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави процесуальні витрати в розмірі 10133,90 грн. . Було ухвалено скасувати арешт, який був накладений ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.11.2020 року, на мобільний телефон марки Samsung GT Е1202, imei1 НОМЕР_2 , imei2 НОМЕР_3 з sim-картами НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ; пенсійне посвідчення серії НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_7 . Речові докази по справі: - мобільний телефон марки Samsung GT Е1202, imei1 НОМЕР_2 , imei2 НОМЕР_3 з sim-картами НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, конфіскувати в дохід держави, пенсійне посвідчення серії НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_7 з ознаками підробки, амфетамін масою 0,000037 г, (пакет № 5383258) , метадон масою 0,0111 г та 0,0227 г (пакет № 5383432) , які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, знищити. Вирок суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена. Вирок набрав законної сили 25.03.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/95089321) (а. п. 24-27) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.03.2021 року у справі № 592/2929/21, провадження № 1-в/592/162/21 засуджену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було тимчасово залишено в державній установі Сумський слідчий ізолятор на час розгляду в Ковпаківському районному суді м. Суми клопотання засудженої ОСОБА_4 про звільнення від покарання або від подальшого його відбування у зв`язку з хворобою. Копію ухвали про тимчасове залишення засудженої у слідчому ізоляторі було ухвалено направити начальнику державної установи Сумський слідчий ізолятор для виконання. Ухвала набрала законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/95521347) (а. п. 5) .

Згідно ч. 3 ст. 63 Конституції України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Із змісту ч. 1 ст. 74 КК України вбачається, що звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Звільнення від відбування покарання засудженого, який захворів на тяжку хворобу, передбачене ст. 84 КК України, відповідно до якої, особа, яка після вчинення злочину або постановления вироку чи під час відбування покарання захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними, або захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, звільняється від покарання, або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд бере до уваги тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи. До такої особи можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру відповідно до ст. ст. 92-95 КК України. У разі одужання зазначених осіб вони мають бути направлені для відбування покарання, якщо не закінчилися строки давності або відсутні інші підстави для звільнення від покарання. Час, протягом якого до осіб застосовувалися примусові заходи медичного характеру, зараховується у строк покарання, а один день позбавлення волі дорівнює одному дню застосування примусових заходів медичного характеру. Перелік захворювань, які є підставою для представлення в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбуття покарання, затверджено Міністерством охорони здоров`я України 21.04.1992 року. Факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не спричиняє обов`язкового звільнення від відбуття покарання. Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання, якщо ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань. Відповідно до Інструкції про порядок медичного обстеження засуджених, які страждають тяжкими хворобами, та представлення на них матеріалів у суди про звільнення від подальшого відбуття покарання медичне обстеження таких засуджених здійснюють спеціальні лікарські комісії, склад яких затверджують начальники управлінь Міністерства внутрішніх справ у Автономній Республіці Крим та областях. Огляд хворого та розгляд матеріалів медичного обстеження здійснюються комісією після його обов`язкового лікування і ретельного обстеження в умовах стаціонарних лікувальних установ. Матеріали щодо психічнохворих розглядаються за наявності акта психіатричного обстеження засудженого в стаціонарних умовах психіатричної лікарні, акт затверджується судово-психіатричною експертною комісією. Засуджені, стосовно яких службовою перевіркою встановлено, що їхня хвороба є результатом навмисного заподіяння собі ушкоджень під час відбування покарання, на звільнення від подальшого відбуття покарання через хворобу не представляються, за винятком випадків, коли під час заподіяння таких ушкоджень особа перебувала у стані гострого психічного розладу, що підтверджено лікарями-фахівцями. Законним приводом до розгляду питання про звільнення від відбуття покарання засудженого, який захворів на тяжку хронічну хворобу, є подання начальника виправно-трудової установи чи слідчого ізолятора, спецчастини яких обслуговують лікарні для засуджених. У разі погіршення стану здоров`я засудженого після відмови судом у його звільненні від подальшого відбуття покарання через хворобу повторно таке подання може бути надіслано до суду на підставі відповідного висновку комісії незалежно від часу винесення судом рішення про відмову.

Тобто, якщо особа після вчинення злочину або постановления вироку захворіла на іншу тяжку (не психічну) хворобу, яка перешкоджає відбуванню покарання, останнє стає недоцільним, антигуманним і, найголовніше, здатним завдати фізичних страждань засудженому. Водночас покарання не повинне мати на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності (ч. 3 ст. 50 КК України) . Зазначений підвид звільнення за хворобою має принципові відмінності від звільнення від відбування покарання за психічною хворобою, оскільки особа не втрачає можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. Через те, що основні засоби виправлення засуджених, визначені у ч. 3 ст. 6 КВК України, не можуть достатньою мірою застосовуватися до засуджених, які захворіли на тяжку хворобу, говорити про виправлення таких осіб практично неможливо. За таких обставин вважається, що особа неспроможна належним чином відбувати покарання, хоч вона і цілком здатна сприймати здійснюваний щодо неї виправний і каральний вплив, який становить зміст покарання. У деяких випадках хвора особа за станом здоров`я втрачає суспільну небезпечність та позбавляється реальної можливості знову вчинювати злочини, тобто мова йде про вже реалізовану мету покарання, щонайменше, у частині спеціальної превенцїї. Вирішення питання про звільнення від покарання або його відбування за тяжкою хворобою є правом, а не обов`язком суду (ч. 2 ст. 84 КК України) . Факт іншої тяжкої хвороби (навіть якщо вона перешкоджає відбуванню покарання) сам по собі не тягне за собою обов`язкового звільнення від покарання (його відбування) . При прийнятті відповідного рішення суд має враховувати тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи, які б у сукупності давали можливість у кожному конкретному випадку встановити баланс між необхідністю гуманного ставлення до тяжко хворого і недопущенням з його боку подальшої злочинної поведінки після звільнення. Для з`ясування того, чи вчинюватиме особа в разі її звільнення нові злочини, та для розв`язання інших суміжних питань має забезпечуватись індивідуальний підхід до кожної особи. Зокрема, потребує уваги її поведінка під час відбування покарання, ставлення до праці, причини виникнення хвороби, ступінь впливу хвороби на процес реалізації мети покарання, причини, які призвели до виникнення та розвитку хвороби, ухилення від лікування, тривалість відбутого покарання, можливість здійснювати лікування засудженого за умов відбування покарання тощо. Рішення суду про застосування ч. 2 ст. 84 КК України або про відмову від її застосування підлягає належному обґрунтуванню з чітким визначенням мотивів, які зумовили його ухвалення. Не будь-яка тяжка хвороба дає підстави для звільнення від покарання або його відбування. Суд установлює тяжкість хвороби з урахуванням медичних показників і на підставі зазначеного вище Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, згідно з яким такими захворюваннями визнаються: туберкульоз, інфекція вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ/СНІД) , лепра, новоутворення, хвороби ендокринної системи, хвороби нервової системи та органів чуття. При ухваленні рішення про звільнення від покарання (його відбування) у зв`язку з тяжкою хворобою суд обов`язково має враховувати специфіку певного виду покарання, яке відбувається засудженим, ураховувати його сутнісні особливості, зокрема характер застосовуваного карального впливу. Для одного виду покарання (наприклад, виправні роботи) захворювання за своїми наслідками і тяжкістю перешкоджатиме його відбуванню, а для іншого (наприклад, позбавлення волі на певний строк) ні. Захворювання, що утворює підставу для застосування ч. 2 ст. 84 КК України, може бути встановлене в особи як на момент розгляду справи в суді (звільнення від покарання) , так і після постановления вироку (звільнення від відбування покарання) .

Із змісту п. 6 ч. 1 ст. 537 КПК України вбачається, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання за хворобою.

Із змісту п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України вбачається, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. п. 2 4, 6, 7 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Із змісту ст. 152 КВК України вбачається, що підставами звільнення від відбування покарання є, зокрема, хвороба.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 154 КВК України подання про звільнення від відбування покарання внаслідок психічної хвороби надсилається до суду начальником органу або установи виконання покарань. Разом з поданням до суду надсилаються висновок спеціальної психіатричної експертної комісії й особова справа засудженого. Подання про звільнення від відбування покарання внаслідок іншої тяжкої хвороби подається до суду начальником органу або установи виконання покарань. Одночасно з поданням до суду надсилаються висновок лікарської комісії й особова справа засудженого. У клопотанні вказуються дані, які характеризують поведінку засудженого під час відбування покарання.

Аналізуючи встановлені обставини справи, приведені норми законів, які регулюють вказані спірні правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

Отже, оскільки засуджена ОСОБА_4 не відбувала та не відбуває призначене їй вироком суду покарання у виді позбавлення волі в установі виконання покарань, оскільки начальник установи виконання покарання не надсилав до суду подання про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання разом з висновком лікарської комісії та особовою справою засудженого, оскільки клопотання про звільнення від покарання та від відбування покарання за хворобою було подано засудженою ОСОБА_4 до суду не за місцем відбування покарання, тобто всупереч вищенаведеним вимогам законодавства про порядок розгляду питання про звільнення засудженого від покарання та від відбування покарання, відтак суд дійшов висновку про те, що у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_4 про звільнення від покарання та від відбування покарання за хворобою слід відмовити. Крім того, засудженій ОСОБА_4 слід роз`яснити її право на звернення із зазначеним клопотанням до місцевого суду за місцем відбування покарання (виконання вироку) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 369-372, 375, 376, 537, 539 КПК України; ст. 74, 84 КК України; ст. ст. 152, 154 КВК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_4 про звільнення від покарання та від відбування покарання за хворобою відмовити.

Роз`яснити засудженій ОСОБА_4 її право на звернення із зазначеним клопотанням до місцевого суду за місцем відбування покарання (виконання вироку) .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Ухвала суду про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від покарання та від відбування покарання за хворобою може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Сумського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив судове рішення (ухвалу) .

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1