ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1081/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) № 0003932, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

з середньою освітою, який зареєстрований та проживає

за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК України),

сторони кримінального провадження:
прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілий ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_9 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

встановив:

І. Історія провадження
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 29 вересня 2020 року.

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до п`яти років позбавлення волі.

Не погодившись із вказаним судовим рішення обвинувачений ОСОБА_5 оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задоволено частково, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

До Дарницького районного суду м. Києва 16 лютого 2021 року надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, після закінчення апеляційного провадження.

ІІ. Формулювання обвинувачення, висунутого органом досудового розслідування
Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він 11 серпня 2020 року приблизно о 00 год. 10 хв., перебуваючи біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в ході виниклого конфлікту, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з використанням складного ножа, який тримав у руці, цілеспрямовано наніс ним один удар в область правої сторони грудної клітки останнього, тим самим спричинив ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки: рани на передній поверхні грудної клітки справа по кологрудинній лінії в проекції 5 міжребер`я, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні-досередини, спереду-назад, знизу-вгору і літерально, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки, проникає в праву плевральну черевну порожнину з явищами гемопневмотораксу.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 висунуте обвинувачення фактично не оспорював, бо не заперечував, що наніс удар потерпілому, припускав, що коли діставав ніж, то ним може бути заподіяно удар, але після того, як йому завдали ударів, хотів налякати нападників задля припинення бійки, тому так сталося.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Законодавець не вимагає від суду викладати докази у певній послідовності, тому вони будуть проаналізовані у тому порядку, як були досліджені під час судового розгляду.

3.1 Стороною обвинувачення були надані суду на підтвердження обставин висунутого обвинувачення наступні письмові докази:
1. протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11 серпня 2020 року, від ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

2. протокол огляду місця події від 11 серпня 2020 року, що проводився у присутності понятих у оглядовій кімнаті № 1 міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, із фототаблицею, долученою до нього;

3. протокол тимчасового вилучення майна від 07 вересня 2020 року, а саме медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_8 , та протокол огляду предметів від 11 вересня 2020 року;

4. протокол слідчого експерименту від 15 вересня 2020 року із відеозаписом до нього, на дослідженні якого учасники не наполягали;

5. копія медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

6. довідка міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, видана ОСОБА_8 , від 11 серпня 2020 року, про виявлений діагноз: проникаюче колото-різане поранення грудної клітки справа і гемопневмоторакс справа, та проведене оперативне лікування із наступним стаціонарним лікуванням;

7. висновок експерта від 25 вересня 2020 року № 091-332-2020 (судово-медична експертиза за матеріалами кримінального провадження), за яким встановлено, що кров на клинку складного ножа могла виникнути, у тому числі від потерпілого ОСОБА_8 , та особи, якій властивий антиген А;

8. висновок експерта від 25 вересня 2020 року № 042-1455-2020, за яким встановлено, що враховуючи характер та локалізацію виявленого у ОСОБА_8 тілесного ушкодження, дані протоколу проведення слідчого експерименту за його участі 15 вересня 2020 року, можна заключити, що виявлене у нього тяжке тілесне ушкодження могло утворитись при умовах та у спосіб, на які він вказує;

9. висновок експерта від 21 вересня 2020 року № 042/1-928-2020, за яким підсумовано, що дані, наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням даних судово-медичного огляду від 16 вересня 2020 року, свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 11 серпня 2020 року о 00 год. 14 хв., у нього мало місце тілесне ушкодження: «проникаюче колото-різане поранення грудної клітки: рана на передній поверхні грудної клітки справа по кологрудинній лінії в проекції 5 міжребер`я, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні-досередини, спереду-назад, знизу-вгору і літерально, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки, проникає в праву плевральну черевну порожнину з явищами гемопневмотораксу (наявність в плевральній порожнині повітря та 200 мл крові)». Також підсумовано, що критерієм судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, є критерій небезпеки для життя, тому відповідно до пп. 2.1.2 та 2.1.3/й Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, вказане тілесне ушкодження відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилось внаслідок однієї травматичної дії гострим предметом, якому притаманні колюче-ріжучі властивості (по типу клинка ножа), за давністю може відповідати вказаному терміну у постанові слідчого;

10. висновок експерта від 12 серпня 2020 року № 042/1-837-2020, за яким підсумовано, що при судово-медичному обстеженні ОСОБА_5 виявлено: синці у лівій підочній ділянці, в потиличній ділянці зліва донизу від зовнішнього потиличного горба; садна на долонній поверхні лівого передпліччя в нижній третині (два). Вказані ушкодження спричинені тупим предметом (предметами), могли утворитись 11 серпня 2020 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

11. характеристика за місцем проживання, за якою обвинувачений характеризується посередньо (видана 28 вересня 2020 року дільничним інспектором поліції);

на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває;

вимога управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у м. Києві від 21 серпня 2020 року, зі змісту якої суд може зробити висновок, що ОСОБА_5 не вперше притягується до кримінальної відповідальності, але констатує, що він раніше не судимий, з урахуванням того, що минуло більше двадцяти років від дати ухвалення попереднього вироку та відбуття покарання;

12. постанови від 11 серпня 2020 року, від 11 вересня 2020 року про визнання речовими доказами: предмета схожого на розкладний ніж; медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_8 та про зберігання у матеріалах провадження її копії.

Вказані докази були оголошені прокурором під час судового розгляду та досліджені судом.

Під час їх дослідження ні обвинувачений, ні його захисник не висловили будь-яких зауважень щодо неналежності або недопустимості цих доказів.

3.2 Допит обвинуваченого
Обвинувачений ОСОБА_5 дав суду наступні показання про те, що він відпочивав біля дому з друзями (він та дві дівчини), та до них підійшла жінка й почала лаятись, вона сказала слово і він не витримав й дав їй ляпаса. На що остання повідомила, що до нього прийдуть й будуть з ним говорити. Він почекав цих людей, прийшли три чоловіка, він відвів сина цієї жінки, обернувся й одразу отримав удар в голову від ОСОБА_10 . Потім повернувся та побачив, що до нього підбігло 2 друга та почалася бійка, яка все продовжувалась, й він дістав ножа. У цей час потерпілий напригнув, а він взяв лезо, щоб глубоко не зайшло, маленький кінчик стирчав. Після чого вони всі розвернулись та пішли в іншому напрямку. Він не хотів різати, машинально вийшло, він хотів злякати. Він не передбачав, що таке станеться, бажав цього, але не так сильно як вийшло. Він не відчув як наніс пошкодження. Потерпілий не падав, а встав та пішов.

На уточнюючі запитання дав такі показання:
Подія відбулась на лавочці за домом, це було темно, було з ним дві дівчини ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Губа це їхня знайома, дівчата на лавочці пили вино. Губу вони покликали та вона підійшла. Конфлікт з нею виник через те, що вона була випивша. Ляпас їй дав через те, що вона його образила. Вона подзвонила людям та сказала йому, що зараз підійдуть. Через 15 хвилин підійшли три чоловіка, потерпілий ОСОБА_8 та ще двоє. Вони підійшли і він ОСОБА_13 сказав давай відійдем та поговорим, тільки він розвернувся як отримав удар у потилицю, кулаком. Він розвернувся та побачив ОСОБА_14 , заматюкався на нього, інші були позаду ОСОБА_15 , та вже потім підбігли ОСОБА_16 та ще один хлопець. Ці двоє підбігли та почали його бити. Йому вдарили по обличчю, тілесні ушкодження були, але в поліцію не звертався. Від всіх почав сипатись град ударів, він захищав своє обличчя та тіло, його продовжували бити 3 хв. та потім він поліз за ножем, щоб достати ніж, ніж був складний, лезо відкривається пальцем, в кармані був в закритому стані. Він відкрив лезо, далі взяв за лезо та хотів сказати, але потерпілий на нього накинувся, потерпілий стояв справа від нього, обличчям. Він відійшов на пару шагів назад, щоб злякати їх. Потерпілий мовчки біг та він виставив руку вперед, підняв руку та й не почув навіть, що було поранення. Потерпілий летів та наштиркнувся на ножа, у нього залишився ніж в руках, потім він поклав ніж в карман та хлопці пішли геть. Він постояв ще хв. 3 з дівчатами та пішов додому. Вдома руки мив та кров бачив.

Він читав обвинувальний акт, дата, час та місце відповідає дійсності. Він не звертався ні до правоохоронних органів, ні до медичних установ. Весь конфлікт по часу був до 10 хв, слів не було, відразу була бійка. Ніж залишився в нього. Від його дій потерпілий отримав ушкодження. Він припускав коли діставав ніж, що ним буде спричинене тілесне ушкодження. Він через свою знайому допомагав потерпілому та знайома приходила до лікарні. Він добровільно допомагав потерпілому. Можна це розцінювати як щире каяття, він розкаюється, що таке трапилось, що дістав ножа, переживав за потерпілого. Більше не буде так робити, в таких ситуаціях краще тікати.

Уточнив також, що коли він дістав ніж, то він хотів якось поцарапати та злякати потерпілого. Він не відчув, що був якийсь хруст чи прокол.

3.3 Допит потерпілого та свідка зі сторони обвинувачення
3.3.1 Допит потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2
Потерпілий дав суду показання, в яких вказав, що він знайшов з обвинуваченим спільну мову та конфлікту між ними немає.
Він гуляв з друзями (з Губою та іншими), і ОСОБА_13 зателефонувала його мати та сказала, що її вдарив чоловік. Вони підійшли та побачили, що там свариться ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , ОСОБА_17 відвів ОСОБА_14 поспілкуватись та почалася бійка.
У цей час він підбіг, взяв ОСОБА_17 за руки та тримав його, але в нього це не вийшло, й вони там утрьох били одного ОСОБА_17 . Це тривало приблизно до 10 хвилин.
Надалі він відчув удар в грудну клітку та відійшов, побачив кров. Після чого вони втекли й ОСОБА_17 пробігся за ними.
Цей удар він відчув лише наприкінці, коли бійка майже завершилась.

На уточнюючі запитання дав такі показання:
Вони ОСОБА_17 били утрьох, а він йому наніс лише один удар. Це була вже перерва, він стояв найближче до ОСОБА_17 та зробив крок на зустріч йому та з боку побачив удар в праву сторону тіла. ОСОБА_17 залишився на місці, а він відчув ніж. Дудар й далі залишався на місці, а він відійшов від нього та побачив кров.
Того дня він з ОСОБА_19 та іншими викликав швидку допомогу. Вони зайшли в найближчий магазин й там сказали, що це глибока рана, та викликали швидку допомогу. Він лежав в лікарні, було оперативне втручання, до нього приходила в лікарню особа, каялась та приносила фрукти й інше. Дудар просив у нього пробачення й він його вибачив. Ніяких попереджень від ОСОБА_17 про ніж він не чув.
Просив також суд не призначати ОСОБА_5 покарання, яке слід відбувати реально.

Уточнив також, що удар відчув у той момент, коли бійка вже зупинилась, а він підійшов до ОСОБА_5 , щоб подивитись як він.

3.3.2 Допит свідка ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3
Свідок дав суду показання, в яких вказав, він того дня зустрівся з ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , десь через 15 хв. йому подзвонила мама і сказала, що її вдарив якийсь чоловік, вони підійшли туди і він побачив маму і ОСОБА_23 ( ОСОБА_5 ). Він сказав давай відійдемо поговоримо. Вони відійшли з ОСОБА_23 , і він його вдарив перший, а далі нас розбороняли ОСОБА_21 і ОСОБА_22 . Були крики, що в нього ( ОСОБА_17 ) ніж, після чого вони почали тікати. ОСОБА_24 побіг за нами з ножем. Давида порізали й вони викликали швидку.

На уточнюючі запитання дав такі показання:
Подія відбулась 2020 року десь між 00.00 01.00 год ночі, точну дату не пам`ятає. Мама набрала злякана і сказала, що її вдарили і щоб він прибіг, через 7 хв він був на місці. Вони зустрілись на вул. Боровська, 38/40, біля дитячого майданчику. Він прибіг з ОСОБА_21 і ОСОБА_22 . Вони всі утрьох підійшли до мами, біля неї стояв ОСОБА_24 близько 3 м. ОСОБА_24 покликав його поговорити, вони відійшли приблизно на 10 метрів. ОСОБА_24 сказав, що мама не права і він все правильно зробив. Вони конфліктували вдвох, і він наніс удар перший, почалась бійка вдвох, бійка була близько 1 хв. Давид з ОСОБА_22 побачили, що він не справляється, потрібна допомога і вони підійшли, далі їх розбороняли. Вони побачили ніж і почали розходитись. Можливо ОСОБА_17 хтось наносив тілесні ушкодження, але він точно не пам`ятає. ОСОБА_24 у той час намагався захищатись. В ОСОБА_23 впав порфлель, де був ніж. Він біг за ними з ножем в руках, погрожувючи. Біг десь 15 метрів. Він провів маму до під`їзду, а його друзі пішли до мазагину і викликали швидку, поки йшли ОСОБА_21 почав задихатись. ОСОБА_24 вдарив його маму в голову, але він особисто не бачив цього, про це йому сказала мама.

На уточнюючі запитання також додав:
Він саме так ставиться до ОСОБА_17 , бо він ударив його маму, поваги немає, конфлікту також немає. Конфлікту більше не було. Вони спілкувались раніше, конфлікту немає між ними, конфлікт між мамою і обвинуваченим не знає чи вичерпаний. Йому відомо, що ОСОБА_17 наносили удари особи, які перебували з ним, це ОСОБА_22 , був один удар. У них була бійка, ОСОБА_24 також його бив, але він попадав по ньому більше. Коли ОСОБА_17 біг з ножем за ними, тоді він побачив ніж, були погрози їм вслід. ОСОБА_24 також перебував на колінах, бо перед тим він його вдарив, ОСОБА_21 тримав ОСОБА_17 за руки, потім підбіг ОСОБА_22 і вдарив ОСОБА_23 в голову. Дудар встав самостійно. Портфель був середній, з червоним хрестом, візуально був не важкий.
Активних намірів не було, вони не змовлялись. Кофлікт був раптовий. Він йшов з думкою вдарити ОСОБА_17 .
Вони почали битись, ОСОБА_21 і ОСОБА_22 побачили, що він пропустив удар і тоді вони підбігли.
У мами був синяк на скроні, у нього є фото, яке він скидав прокурору, побої не знімали. Він заступився за свою маму і заяв не писав.

ІV. Мотиви суду, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, та кримінально-правова кваліфікацій дій обвинуваченого

Суд приймає письмові докази, надані стороною обвинувачення, на підтвердження встановлених судом обставин, оскільки письмові докази, а саме протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, а також протокол огляду місця події, протокол тимчасового вилучення майна, протокол слідчого експерименту, що свідчить про дотримання вимог процесуального закону під час досудового розслідування.

З аналогічних підстав суд приймає як належні й допустимі докази довідку, видану потерпілому швидкою медичною допомогою, копію медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_8 , висновки експертів, у тому числі ті, що підтверджують отримання тілесних ушкоджень як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_5 , а також їх ступніь.

Суд оцінював вказані докази безпосередньо, а саме провівши під час судового розгляду допит потерпілого та свідка сторони обвинувачення, які давали показання під присягою. Судом також була надана можливість сторонам кримінального провадження всебічно брати участь у їх допиті.

З огляду на що, суд вважає показання потерпілого та свідка правдивими, не суперечливими, такими, що розкривають та деталізують обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, спосіб його вчинення, що цьому передувало, в якій обстановці це відбувалось та ті наслідки, що настали, не лише з урахуванням письмових матеріалів провадження, зокрема висновку експерта.

Обвинувачений давав суду детальні показання щодо події, яка відбулась, його дій, як наніс удар потерпілому, з яким мотивом та метою, в якій обстановці, які настали наслідки та його ставлення до вчиненого.

Отже, незважаючи на те, що обвинувачений не заперечував того, що він вдарив потерпілого, показання кожного з допитаних осіб як окремо, так і в цілому, підтвердили вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_5 .

Сторона обвинувачення, на яку покладено тягар доведення висунутого обвинувачення, доводила перед судом, що обвинувачений ОСОБА_5 в ході виниклого конфлікту, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з використанням складного ножа, який тримав у руці, цілеспрямовано наніс ним один удар в область правої сторони грудної клітки останнього, тим самим спричинив ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження.

Суд, дотримуючись вимог ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів (письмових матеріалів, показань потерпілого, свідка та обвинуваченого) з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що винуватість ОСОБА_5 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження є доведеною, але суд встановив відмінні від органу досудового розслідування ознаки суб`єктивної та об`єктивної сторони, зокрема мотив та обстановку вчиненого правопорушення, що дає суду підстави зробити інший висновок щодо правильності кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого.

Відповідно до висунутого обвинувачення, дії ОСОБА_5 кваліфіковані як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Отже, судом беззаперечно було встановлено, що ОСОБА_5 умисно наніс потерпілому удар, від якого останній отримав тяжке тілесне ушкодження.

Разом з тим, суд остаточно визначає кваліфікацію, яка повинна надаватися з правової точки зору фактам у цьому кримінальному провадженні.

Натомість суд встановив, що ОСОБА_5 перебував у стані необхідної оборони, межі якої перевищив, через загрозливі для нього дії осіб, які здійснювали його побиття.

Отже для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж чи неперевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Відповідно до ст. 124 КК України, кримінальна відповідальність передбачена за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

На відміну від умисного тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 121 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 124 КК України, є мотив, як за цих обставин, захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

З фактичних обставин вбачається, що у ОСОБА_5 виник конфлікт з однією жінкою, яка його образила, а він у відповідь дав їй ляпаса. У свою чергу вона пригрозила обвинуваченому та покликала свого сина (свідка). Її син у свою чергу цілеспрямовано йшов із метою заподіяти тілесне ушкодження обвинуваченому, що він першим й зробив як зустрівся з ОСОБА_5 . Удар для останнього по потилиці кулаком був неочікуваним й раптовим, між ними розпочалась бійка, у яку незабаром втрутились друзі свідка.

Побиття обвинуваченого відбувалось вночі, на вулиці, трьома особами молодого віку.

З показань обвинуваченого, потерпілого та свідка сторони обвинувачення вбачається, що удари обвинуваченому наносили певний час, з урахуванням незначних розбіжностей в показаннях від 3 до 10 хвилин, під час чого у обвинуваченого впала з плеча його сумка, він падав, був на колінах, але самостійно підводився. Під час нанесення ударів один з нападників тримав обвинуваченого за руки, інший у цей час наносив удари.

Щодо кількості ударів допитані особи вказати їх не змогли, але їх була певна кількість.

Щодо поведінки обвинуваченого на початку побиття, то свідок сторони обвинувачення фактично підтвердив показання обвинуваченого, що він лише захищався, а розкладний ніж дістав лише наприкінці бійки.

Водночас потерпілий ОСОБА_8 вказав, що удар ножем йому був нанесений у момент, коли в бійці була перерва, а він підійшов до ОСОБА_5 , щоб подивитись як він себе почуває тощо.

Суд вказані докази, отримані під час допиту обвинуваченого, потерпілого та свідка, співвідносить із письмовими матеріалами кримінального провадження.

Так, за даними висновку експерта від 12 серпня 2020 року при судово-медичному обстеженні ОСОБА_5 виявлено синці та садна в підочній та потиличній ділянках, й на передплеччі.

Вказані ушкодження спричинені тупим предметом (предметами), могли утворитись 11 серпня 2020 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Отже, за цим висновком можна встановити, що локалізацією ударів було обличчя та голова.

Викладені обставини свідчать, що ОСОБА_5 зазнав суспільно небезпечного посягання достатньої інтенсивності з боку групи осіб, яке було реальним, та мав підстави побоюватися за своє життя і здоров`я.

Під час цього посягання обвинувачений, не маючи іншого способу захиститись посеред ночі, на вулиці, перебуваючи на колінах, та фізичної переваги трьох молодих осіб, не вбачаючи іншої можливості уникнути подальшого насильства з їх боку та спричинення більш тяжкої шкоди його здоров`ю, скористався своїм правом на застосування захисту шляхом заподіяння фізичної шкоди нападнику, та використав предмет, який мав при собі, а саме розкладний ніж.

Такі дії ОСОБА_5 відповідають вимогам частини першої та частини другої статті 36 КК щодо права особи на необхідну оборону з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди для припинення цього посягання.

За таких обставин твердження органу досудового розслідування про те, що мотивом дій ОСОБА_5 були особисті, раптово виниклі, неприязні стосунки із ОСОБА_8 , є безпідставним й таким, що не відповідає вимогам закону.

Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Водночас застосований засіб захисту (розкладний ніж) та заподіяння шкоди у вигляді тяжкого тілесного ушкодження, за критерієм небезпеки для життя, за даних конкретних обставин провадження не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, а відтак ОСОБА_5 вийшов за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищив межі необхідної оборони.

Приймаючи до уваги викладене, обвинувачений, розмахуючи ножем, сприйнявши дії потерпілого як реальну загрозу життю та здоров`ю, вдався до заходів захисту, які вважав законними в ситуації, що склалася. При цьому він завдав потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, заподіявши явно більшу шкоду, ніж це було необхідно для негайного відвернення посягання.

Окремо суд має вказати, що не знаходить підстав до застосування у цьому випадку положень ч. 5 ст. 36 КК України.

За змістом ч. 5 ст. 36 КК України, не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.

З урахуванням того, що суд встановив перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони, межі якої він перевищив, при цьому під час допиту обвинувачений ніколи не вказував, що мав серйозні побоювання за своє життя. Не була встановлена судом й інтенсивність такого нападу на нього групи осіб й злагодженість їх дій.

За наслідками судового розгляду суд вважає доведеним наступне формулювання обвинувачення.
ОСОБА_5 11 серпня 2020 року приблизно о 00 год. 10 хв., перебуваючи біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в ході виниклого конфлікту, ініціатором якого був не він, та надалі під час його побиття трьома особами, діючи в умовах необхідної оборони, діючи із метою самозахисту, однак діючи із перевищенням меж необхідної оборони, дістав розкладного ножа, яким умисно наніс ОСОБА_8 один удар в область правої сторони грудної клітки останнього, тим самим спричинив йому тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки: рани на передній поверхні грудної клітки справа по кологрудинній лінії в проекції 5 міжребер`я, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні-досередини, спереду-назад, знизу-вгору і літерально, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки, проникає в праву плевральну черевну порожнину з явищами гемопневмотораксу.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, вчинене ним при перевищенні меж необхідної оборони, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України.

Отже, в конкретному випадку мало місце умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що було вчинено ОСОБА_5 при перевищенні меж необхідної оборони, у зв`язку з чим дії ОСОБА_5 суд кваліфікує ст. 124 КК України із призначенням йому покарання у межах санкції цього кримінального закону.

При ухваленні цього вироку суд врахував положення ч. 3 ст. 415 КПК України, якою передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Водночас серед питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, з огляду на положення ч. 6 ст. 368 КПК України, законодавець передбачив й те, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведені положення процесуального закону судом були дотримані, оскільки при ухваленні цього вироку враховані правові позиції Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зокрема, викладені в постановах від 05 грудня 2019 року, 09 жовтня 2019 року, 11 серпня 2020 року.

V. Призначення покарання
При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працює, одружений, має повнолітню дитину, середнього віку, характеризується за місцем роботи та проживання виключно позитивно.

Стороною захисту також суду були надані дві характеристики стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 . Так, за місцем проживання, яке він не змінював з 1993 року народження, сусідами характеризується виключно позитивно, що останні засвідчили своїми підписами. Також виключно позитивно характеризується за місцем роботи, що засвідчив директор ТОВ «Левітер Інтерпрайс».

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування збитків потерпілому, що останній підтвердив у засіданні.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

З огляду на те, що санкція статті містить альтернативні види покарань, суд вважає за необхідне призначити йому міру покарання у виді обмеження волі, що в межах вказаної санкції частини статті та є домірним вчиненому.

Разом з тим, суд, з урахуванням ступеня тяжкості цього кримінального правопорушення, особи ОСОБА_5 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працює, одружений, має повнолітню дитину, середнього віку, характеризується за місцем роботи та проживання виключно позитивно, конкретні обставини вчинення ним цього правопорушення, наявності всіх вказаних вище обставин, які пом`якшують покарання, та водночас відсутності обставин, які обтяжують покарання, вважає, що застосування положень ст. 75 КК України щодо його звільнення від відбування покарання з випробуванням буде правильними, оскільки останній не є таким, що не зможе виправитися без ізоляції від суспільства, не є небезпечним для суспільства та потребує певного прощення державою без реального відбування покарання.

Суд, приймаючи рішення про застосування положень ст. 75 КК України, зважує й на думку потерпілого, який його вибачив, відмовився від заявлення цивільного позову, просив суд його суворо не карати тощо.

При цьому суд враховує й висновок органу пробації, викладений у досудовій доповіді, про те, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

VІ. Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
ОСОБА_5 під час досудового розслідування був затриманий з 11 серпня до 13 серпня 2020 року, 13 серпня 2020 року ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва йому був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що вже завершив свою дію 11 жовтня 2020 року.

Отже, строк затримання має бути врахований у строк призначеного покарання.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 94, 100, 368, 370, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю один рік.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Попереднє ув`язнення, керуючись вимогами ст. 72 КК України, починаючи з 11 серпня 2020 року (день затримання) до 13 серпня 2020 року (день звільнення), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі, зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати під час досудового розслідування, а саме за:

висновок експерта від 25 вересня 2020 року № 042-1455-2020 у розмірі 1 619,10 грн;

висновок експерта від 21 вересня 2020 року № 042/1-928-2020 у розмірі 2 070,70 грн;

висновок експерта від 12 серпня 2020 року № 042/1-837-2020 у розмірі 273,80 грн.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

предмет схожий на розкладний ніж з рукояткою коричневого кольору з плямами речовини бурого кольору та футболку жовтого кольору «Staff» з двома отворами та плямами речовини бурого кольору (квитанція № 006603), знищити;

копію медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № НОМЕР_1 , зберігати у матеріалах кримінального провадження

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1