Справа № 730/1064/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/446/21
Категорія - ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 жовтня 2020 року за № 0000364, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2021 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , неодруженої, з середньою спеціальною освітою, не працюючої, раніше судимої в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених 1 ст. 357, ч. 1,2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2021 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;

-за ч. 1 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 3 місяці;

-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 6 місяців арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту її фактичного затримання.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 запобіжний захід не обирався.

В поданій апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини та кваліфікації дій своєї підзахисної, просить пом`якшити їй призначене судом першої інстанції покарання. Вказує на те, що висновки суду з приводу відсутності підстав для врахування ОСОБА_8 обставин що пом`якшують покарання, є такими, що не відповідають дійсності, оскільки мотивував таке рішення відсутністю в неї місця роботи та тим, що остання не відшкодувала завданих збитків потерпілій, однак не взяв до уваги того, що ОСОБА_8 визнала свою вину та щиро розкаялась у вчиненому, під час досудового та судового слідства сприяла розкриттю злочину, перед потерпілою вибачилася, в зв`язку чим остання просила суд суворо не карати обвинувачену.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 19 серпня 2020 року близько 10.00 год., перебуваючи в кімнаті житлового будинку господарства ОСОБА_9 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу таємно від оточуючих викрала банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 , яка згідно зі ст.1 Закону України «Про інформацію», ст.1, 14, 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом - електронним платіжним документом.

19 серпня 2020 року ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Світанок», що знаходиться в с. Високе, Борзнянського району, Чернігівської області, вул. Центральна, 86-А, використовуючи платіжний термінал магазину та викрадену в ОСОБА_9 банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , таємно вчинила крадіжку грошових коштів з карткового рахунку вказаної банківської картки шляхом придбання для власних потреб речей та продуктів харчування на загальну суму 1378 грн., чим завдала ОСОБА_9 матеріальну шкоду в зазначеному розмірі.

20 серпня 2020 року ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Надія», що знаходиться в с. Високе, Борзнянського району, Чернігівської області, вул. Сонячна, 25, використовуючи платіжний термінал магазину та викрадену в ОСОБА_9 банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , таємно, повторно, вчинила крадіжку грошових коштів з карткового рахунку вказаної банківської картки шляхом придбання для власних потреб продуктів харчування на загальну суму 271 грн., чим заподіяла ОСОБА_9 матеріальну шкоду в зазначеному розмірі.

22 серпня 2020 року ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Продукти», що знаходиться в с. Високе, Борзнянського району, Чернігівської області, вул. Сонячна, 20, використовуючи платіжний термінал магазину та викрадену в ОСОБА_9 банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , таємно, повторно, вчинила крадіжку грошових коштів з карткового рахунку вказаної банківської картки шляхом придбання для власних потреб продуктів харчування на загальну суму 350 грн., чим спричинила ОСОБА_9 матеріальну шкоду в зазначеному розмірі.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 , який висловився на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність їх кваліфікації в апеляційній скарзі не оспорюється, тому не перевіряється апеляційним судом.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, особу винної, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за викрадення офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 357 КК України, таємне викрадення чужого майна за ч.1 ст.185 КК України, таємне викрадення чужого майна з урахуванням ознаки повторності, яке кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 6 місяців арешту.

При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчинених кримінальних проступків та кримінальних правопорушень, але і врахував відсутність обставин які б пом`якшували, чи обтяжували покарання.

Апеляційні доводи сторони захисту про зайву суворість призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за вчинені нею кримінальні правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом можливості призначення більш м`якого покарання, ніж призначене судом першої інстанції, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Згідно апеляційних доводів захисника-адвоката ОСОБА_7 , які він надав при апеляційному розгляді, суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання його підзахисній, при цьому не врахував при призначені покарання те, що ОСОБА_8 визнала вину у вчинених кримінальних правопорушеннях, щиро розкаялась та попросила вибачення у потерпілої.

Однак, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи є такими, що не заслуговують на увагу оскільки, питання щодо врахування обвинуваченій пом`якшуючої обставини щирого каяття, та активного сприяння розкриттю злочинів, було як предметом перевірки суду апеляційної, так і першої інстанції, на підставі якої, на переконання колегії суддів, місцевий суд прийшов до цілком обґрунтованого висновку про не можливість врахування ОСОБА_8 вказаних пом`якшуючих обставин, оскільки такі не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, виходячи з того, що остання спочатку вказувала на свою непричетність до вчинення кримінальних правопорушень, а потім визнала вину, про те, незважаючи на те, що попросила вибачення у потерпілої, не вчинила жодних дій, спрямованих на відшкодування завданої їй матеріальної шкоди внаслідок вчинення злочинів.

Таким чином, апеляційні вимоги сторони захисту в інтересах ОСОБА_8 про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм КК України, з урахуванням наведених викладених в апеляційній скарзі доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони носять формальний, суто суб`єктивний характер.

При цьому, з мотивувальної частини вироку вбачається, що місцевий суд до призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 підійшов з дотриманням принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, та на ряду зі ступенем тяжкості відповідно до ст.12 КК України вчинених кримінальних проступків та злочинів, було враховано цінність суспільних відносин на які було здійснено посягання обвинуваченим, вартість викраденого майна, форму і ступінь вини злочинів.

Крім того, суд також дослідив дані про особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується негативно, незаміжня, є молодою особою працездатного віку, проте ніде не працює, на обліку у лікарів психіатрів та нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України не судима, не відшкодувала потерпілій завданої злочинними діями шкоди, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

При цьому, автор апеляційної скарги посилаючись в ній на відсутність роботи в місцевості де проживає ОСОБА_8 , не надав жодних підтверджуючих даних проте, що остання намагалася будь-яким чином працевлаштуватися.

З огляду на викладене, як під час розгляду в суді першої інстанції, так і при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст. 69, 69-1, 75 КК України, або пом`якшення покарання в інший спосіб.

Таким чином, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нею нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що, підстав для зміни вироку за доводами захисника-адвоката ОСОБА_7 про зайву суворість призначеного покарання обвинуваченій, не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченої судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4