Справа № 591/5118/18
Провадження № 1-кп/591/104/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0002144 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр-на України, не одруженого, не судимого,
та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , гр-на України, не одруженого, не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В :

29 червня 2018 року близько 02 год. 00 хв. ОСОБА_6 разом зі знайомим ОСОБА_7 , прогулюючись по м. Суми, прийшли до скверу Героїв Небесної Сотні, розташованого на вул. Петропавлівська в м. Суми в районі Сумського будівельного коледжу. В цей час у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, виник умисел на вчинення хуліганських дій групою осіб. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на вчинення хуліганських дій, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 , перебуваючи в громадському місці, а саме у сквері Героїв Небесної Сотні, розташованого по вул. Петропавлівська в м. Суми, грубо порушуючи громадський порядок, протиставляючи себе іншим громадянам, суспільству, державі, діючи з винятковим цинізмом, який виразився у відкритому, очевидному для винних та інших осіб, демонстративному зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки, моральності, добропристойності, поєднані з проявом грубої безсоромності, виражаючись нецензурною лексикою, публічно оголили свої статеві органи та справили природні потреби на пам`ятний знак з написом: «На цьому місці буде встановлено пам`ятник ГЕРОЯМ МАЙДАНУ - патріотам України, які віддали свої життя під час революції Гідності», знімаючи вчинення своїх протиправних дій на мобільний телефон. Вказані хуліганські дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були помічені працівниками поліції, які припинили їх.
Допитані в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 свою вину в скоєнні інкримінованого злочину не визнали та дали наступні покази.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 показав суду, що 28 червня 2018 року він дійсно з ОСОБА_6 гуляв по м. Суми, випили трохи пива, пішли до скверу. Коли стояли з ОСОБА_9 , то хтось намагався «заламати» його (це були працівники поліції), які обшукали їх та повели до автомобіля. Жодних дій, наведених в обвинуваченні він не вчиняв, чий телефон було вилучено не знає. В відділку поліції до них застосовувались недозволені методи дізнання, з метою отримання показань. З приводу цього з заявою про вчинення кримінального правопорушення не звертався.
Обвинувачений ОСОБА_6 також повідомив суду про те, що 28 червня 2018 року він з ОСОБА_8 гуляв в м. Суми, перед цим вони пили пиво. Коли попрощались з ОСОБА_8 , то ОСОБА_6 включив в телефоні ліхтар, щоб підсвітити собі. В цей час підійшли працівники поліції, які спитали, що він робить в сквері, обвинувачений почав обурюватись, тоді працівники поліції почали «заламувати» його. Підійшов ОСОБА_8 , який почав за нього заступатись. На них одягли кайданки та відвезли до відділку, де на них тиснули з метою отримання зізнавальних показань. Зазначених в обвинуваченні дій він не вчиняв, а чий телефон було вилучено не знає. З заявою про вчинення кримінальних правопорушень працівниками поліції, він не звертався.
До вказаних показань суд відноситься критично і вважає обраним способом захисту з метою уникнення відповідальності, оскільки вони спростовуються зібраними доказами в справі, переконливих підстав для недовіри яким, чи щодо їх неналежності та недопустимості, суду наведено не було.
Так, свідок ОСОБА_10 , працівник патрульної поліції, повідомив суду про те, що 29 червня 2018 року близько 02.00 год., він, знаходячись на патрулюванні в службовому автомобілі разом з іншим патрульним ОСОБА_11 , проїзжав повз скверу в районі вул. Петропавлівської в м. Суми, коли помітив, що двоє хлопців перебувають в районі зазначеного пам`ятного знаку, на який справляють природні потреби та при цьому знімають на телефон (помітно було світло з телефону). Зупинившись, вони підійшли до вказаних хлопців, провели їх поверхневий огляд, попросили телефон, в якому дійсно містилось відео зазначених в обвинуваченні дій, після цього телефон поклали на службовий автомобіль (щоб унеможливити знищення доказів) та викликали слідчо-оперативну групу. При цьому ОСОБА_6 представився, а ОСОБА_8 відмовлявся називати свої анкетні дані, вони не тікали і не чинили опір. В подальшому цих осіб було доставлено до відділку поліції.
Свідок ОСОБА_11 (також працівник патрульної поліції), підтвердивши покази ОСОБА_10 , показав суду, що дійсно останній помітив зазначені в обвинуваченні дії вказаних осіб, в телефоні яких містився запис зазначених в обвинуваченні подій, внаслідок чого було викликано слідчо-оперативну групу, а телефон було залишено на службовому автомобілі.
Крім цього, протоколом огляду місця події з фототаблицею зафіксовано місце вчинення зазначених в обвинуваченні дій, виявлено на багажнику патрульного автомобіля телефон, а безпосередньо біля зазначеного пам`ятного знаку виявлено сліди рідини (т. 1 а.с. 96).
Також з дослідженого доказу вбачається чітка визначеність території пам`ятного знаку, напис на ньому, що не могло сприйматись будь-ким інакше ніж як пам`ятний знак певним особам, які загинули. Тобто характер території та пам`ятного знаку не допускає двозначного тлумачення напису на ньому, а також стосовно того, що він символізує (пам`ять про загиблих).
При цьому, суд вважає непереконливими твердження сторони захисту про незаконність вилучення зазначеного мобільного телефону, оскільки на момент проведення огляду слідчим він був виявлений на багажнику службового автомобіля, а слушними, логічними та послідовними були на думку суду дії працівників поліції по обмеженню в користуванні зазначеним майном, шляхом його поміщення на багажник автомобіля, з метою унеможливлення вилучення запису з нього (при цьому жодних доказів на спростування показань патрульних, щодо добровільності передачі їм телефону, суду наведено не було).
Слід також зауважити і про те, що не вважає суд доказом невинуватості обвинувачених і можливе застосування до них у відділку поліції недозволених методів дізнання, оскільки, як зазначили самі обвинувачені, ці дії до них застосовувались в відділку поліції, а суду не було подано та не покладається в основу вироку жодного доказу, який був здобутий за їх участю з моменту доставлення осіб до відділку та до їх звільнення (з приводу цього судом неодноразово роз`яснювалось право на звернення з заявою про вчинення злочину та зверталась увага прокурора про необхідність вчинення дій, передбачених ст. 214 КПК України).
Крім цього, вина обвинувачених у вчиненні інкримінованого в провину злочину, підтверджується протоколом огляду мобільного телефону з фототаблицею, а також дослідженим судом відеозаписом з нього (який також було досліджено безпосередньо судом в вилученому мобільному телефоні за участю спеціаліста, про що буде вестись мова згодом).
Так, на дослідженому відеозаписі зафіксовані характерні та очевидні дії двох молодих людей, якими вочевидь справляються природні потреби на згаданий вище пам`ятний знак, на відео чітко зафіксований напис на знаку, що підтверджує цілеспрямовані, демонстративні, усвідомлені та зневажливі дії обвинувачених, вчинені в громадському місці, які зумовлюють об`єктивну сторону інкримінованого в провину діяння, а також безпосереднє виявлення працівниками поліції наведених дій обвинувачених, про що вони самі зазначають на відео, помітивши працівників поліції.
До того ж, на відео цілком очевидно чути характеру вимову одного з обвинувачених ОСОБА_8 , а при дослідженні судом вилученого мобільного телефону за участю спеціаліста в галузі інформаційних технологій ОСОБА_12 , в мобільному телефоні було виявлено багато зображень обвинуваченого ОСОБА_13 , в тому числі так званих «селфі»-фото та, як зазначив спеціаліст, місце збереження в телефоні файлів (в тому числі згаданого відео), їх формат, характеристики файлів, ідентифікаційні ознаки, шлях збереження, дозволяють стверджувати про те, що всі вони були виготовлені саме за допомогою камери вилученого телефону, а їх поміщення ззовні в пам`ять телефону є малоймовірним.
Тобто, згаданими доказами в достатній мірі підтверджено приналежність телефону саме ОСОБА_6 , вчинення обвинуваченими інкримінованих в провину дій, які зазначені в обвинуваченні, безпосереднє виявлення цих дій працівниками патрульної поліції та їх припинення одразу після цього, що дозволяє суду не довіряти показам обвинувачених та вважати достовірними та переконливими зібрані та надані суду докази зі сторони обвинувачення в тому числі покази свідків працівників патрульної поліції (докази були відкриті стороні захисту, про що свідчать відповідні матеріали (т. 1 а.с. 125-134)).
Покази свідка ОСОБА_14 не містять інформації щодо предмета доказування, свідок ОСОБА_15 підтвердив лише факт перебування разом з обвинуваченими в зазначений період часу в згаданому сквері та факт затримання обвинувачених працівниками поліції.
Свідок ОСОБА_16 дав суду покази з приводу обставин встановлення пам`ятного знаку, так само як і письмові докази щодо відзначення річниць не доводять та не спростовують обставин, наведених в обвинуваченні (т. 1 а.с. 123, 135-165), з приводу чого суд вважає зауважити наступне.
На переконання суду, помилковим є твердження сторони захисту як на доведення невинуватості обвинувачених на ту обставину (а також на докази), що в початковій підозрі та послідуючих матеріалах справи містяться розбіжності в назві об`єкту, на який справлялись потреби, його не перебування на балансі в органах місцевої влади, а також на те, що він не становить жодної культурної цінності тощо.
Таких висновків суд дійшов з огляду на те, що напис на вказаному пам`ятному знаку містить чітке посилання на те, що він відображає та символізує пам`ять частини суспільства, родичі чи близькі особи яких загинули під час подій в країні в 2013 2014 роках. При цьому, зневага до пам`яті померлих чи загиблих осіб є неприпустимою з огляду на моральні засади суспільства, незалежно від їх (померлих) чи інших осіб політичних вподобань чи відношення тієї чи іншої частини суспільства до подій які відбувались в країні в зазначений період часу, так само як і законність чи незаконність встановлення таких знаків, їх назва чи найменування, не дозволяють справляти природні потреби на такі об`єкти.
Іншими словами, справляння потреб на пам`ятні знаки, меморіальні дошки чи інші об`єкти, які є пам`яттю про загиблих чи померлих осіб (незалежно від обставин смерті чи загибелі цих осіб) є очевидною ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України.
Не вважає суд доказом невинуватості і висновки експертиз (т. 1 а.с. 108 121), проведених по змивам, вилученим протоколом огляду з наведеного пам`ятного знаку, якими не встановлено наявності сечі на зазначених об`єктах, оскільки згідно довідки (т. 1 а.с. 122), до моменту вилучення змивів не була виключена можливість знищення слідів внаслідок опадів.
Таким чином, суд вважає зазначені обставини вчиненого обвинуваченими діяння встановленими, факт вчинення ними кримінального правопорушення доведеним, а дії кожного з них кваліфікує за ч. 2 ст. 296 КК України, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_8 своїми умисними діями, що виразились у безпідставному, грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося винятковим цинізмом, вчиненого в громадському місці групою осіб, вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось винятковим цинізмом, вчиненим групою осіб.

Пом`якшуючих покарання обставин обвинувачених суду не наведено.
Обтяжуючою покарання обставиною ОСОБА_6 та ОСОБА_8 є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено ними в показах та відповідними висновками медичних оглядів.
Дослідженням осіб обвинувачених встановлено, що вони є не судимими особами, характеризуються позитивно, не одружені, дітей не мають.
При призначенні виду та міри покарання суд враховує особи обвинувачених, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ними злочину, обтяжуючу покарання обставину, позитивний висновок органу з питань пробації.

Враховуючи викладене та дані щодо осіб обвинувачених, їх молодий вік, вчинення злочину не судимими особами, попередню позитивну репутацію, позитивні висновки органу з питань пробації, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 можливе з призначенням покарання у виді обмеження волі та застосуванням іспитового строку.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Питання щодо долі речових доказів слід вирішити згідно вимог закону.
Підтвердження наявності в справі процесуальних витрат суду не наведено.
Суд не вбачає підстав для застосування до обвинувачених запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу.
На підставі ст.ст. 75, 76, ч. 2 ст. 296 КК України, керуючись ст.ст. 368, 374, 375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 не виїзжати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації та повідомляти про зміну місця проживання, навчання та роботи.

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 не виїзжати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації та повідомляти про зміну місця проживання, навчання та роботи.

Речовий доказ: мобільний телефон «Нокіа» з сім карткою «Київстар» та флеш карткою повернути ОСОБА_13 , зі скасуванням на це майно арешту.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення; особою, що не була присутня під час його проголошення з дня отримання копії судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення вироку цій особі.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1