Провадження №1-кп/337/124/2021
ЄУН №337/5195/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 липня 2021 р. Хортицький районний суд м. Запоріжжя
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше судимого:
- 24.07.2000 р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ст.140 ч.2, ст.140 ч.3, ст.141 ч.2 КК України (в ред. 1960р.) до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 05.11.2002 р. умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 16 днів;
- 10.06.2004 р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ст.185 ч.2 ст.185 ч.3, ст.309 ч.2, ст. 70.71 КК України до 3 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 21.09.2007 р. по відбуттю строку покарання;
- 23.01.2008 р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ст.289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 10.04.2013 р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ст.395 ч.1, ст.69 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.;
- 21.10.2013 р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ст.190 ч.2, ст.289 ч.2, ст.75 КК України до 5 років позбавлення волі з випробувальним терміном 2 роки;
- 08.04.2014 р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ст.185 ч.2, ст.70, ч.4, ст.75 КК України до 5 років позбавлення волі з випробувальним терміном 2 роки;
- 18.06.2015 р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ст.185 ч.2, ст.186 ч.2, ст.70 ч.1, ст.71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;
- 04.08.2015 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ст.185 ч.2, ст.70 ч.4 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнився 13.11.2019 р. по відбуттю строку покарання;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2ст.190 КК України,суд -
В С Т А Н О В И В :
06.11.2020 р. приблизно о 04 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись біля дитячого майданчику у парку «Ювілейний» по пр. Ювілейному у м. Запоріжжі, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, наніс ОСОБА_5 два удари кулаком в область лівого ока, які виразилися у тілесних ушкодженнях, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, а саме: синець на лівій ділянці очної ямки, та зірвав з шиї потерпілої золотий кулон із зображенням архангела ОСОБА_8 , виготовлений з золота 585 проби, із застібкою від ланцюжка виготовленою з золота 585 проби, загальною вагою 8,55 г та загальною вартістю 7 812,00 гривень.
Після чого, ОСОБА_7 , утримуючи при собі викрадене майно, зник з місця злочину, спричинивши ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 7812,00 гривень.
Крім того, 19.11.2020 р. приблизно о 11 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , будучи особою раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які в установленому законом порядку не зняті та не погашені, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, знаходячись на території ринку «Хортицький», що розташований по пр. Ювілейному, буд. 27-29 в м. Запоріжжя, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з сумки майно ОСОБА_9 , а саме мобільний телефон «SUMSUNG Galaxy A10s», вартістю 2333,33 гривень, спричинивши потерпілій матеріальний збиток на вказану суму.
Не зупиняючись на скоєному, 02.12.2020 р. приблизно о 21 годині 15 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майно, шляхом зловживання довірою, під приводом здійснення телефонного дзвінка, заволодів майном ОСОБА_10 , а саме мобільним телефоном «IPHONE 6», IMEI НОМЕР_1 , вартістю 2500 гривень, чим спричинив потерпілому матеріальний збиток на вказану суму.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України визнав повністю, щиро каявся, дав показання про те, що в листопаді 2020 року гуляв з товаришем в парку, зустрів потерпілу ОСОБА_11 , познайомилися, випили горілки . Вертегел була з приятелем. В ході конфлікту з приятелем ОСОБА_11 , він вдарив потерпілу та зірвав з її шиї ланцюг, забрав кулон та пішов з парку. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 визнав в повному обсязі.
Також 19.11.2020 року він на ринку по пр. Ювілейний викрав мобільний телефон «SUMSUNG» червоного кольору з сумки жінки. Телефон здав в ломбард, де отримав за нього 1000,00 гривен.
Крім того, на початку грудня 2020 року він прийшов до ОСОБА_12 , взяв його мобільний телефон, щоб подзвонити та не повернув його. Телефон здав в ломбард на ринку «Ювілейний», де отримав за нього приблизно 1000,00 гривень
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що вночі 06.11.2020 року знаходячись в парку з приятелем ОСОБА_13 , випивали. Підійшов ОСОБА_14 , познайомилися, почали разом випивати. Після чого до ОСОБА_15 підійшли ще двоє людей. Коли вони всі разом почали виходити з парку, ОСОБА_14 почав її тискати за руку. ОСОБА_13 зробив йому зауваження. Касьян вдарив ОСОБА_13 по потилиці. Вона сказала ОСОБА_16 : «Що ти робиш?» . Потім ОСОБА_16 вдарив її . Вона нахилилася,закрила обличчя руками, після чого ОСОБА_16 смикнув за ланцюг, який знаходився у неї на шиї. В руках ОСОБА_16 залишився золотий кулон, з яким він пішов. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.
Показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує. З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вище наведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд з`ясував та впевнився, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, що їхня позиція добровільна та роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку та обмежив дослідження обставин справи допитом обвинуваченого,потерпілої, а також дослідження характеризуючого матеріалу відносно ОСОБА_7 .
Таким чином, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення доказано повністю зібраними по справі доказами, достовірність та істинність, яких обвинуваченим не заперечується, що дає суду підстави кваліфікувати його дії за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно; за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно; за ч.2 ст.190 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є злочинами середньої тяжкості та тяжким злочином, спосіб вчинення кримінальних правопорушень, дані про ОСОБА_7 , враховує обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Так, ОСОБА_7 раніше судимий за скоєння корисливих злочинів, судимість за скоєння яких не знята та не погашена в установленому законом порядку,перебував у розшуку, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Також, суд враховує те, що ОСОБА_7 визнав себе винним у скоєнні кримінальних правопорушень, щиро покаявся у скоєному, що суд визнає обставинами, які пом`якшують його відповідальність.
Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 є рецидив злочинів.
При цьому, слід звернути увагу, що ОСОБА_7 призначалось покарання у вигляді позбавлення волі, однак ОСОБА_7 після його відбуття продовжував вчиняти злочини, що беззаперечно свідчить про суспільну небезпеку останнього.
Крім того, суд враховує, що злочин, вчинений обвинуваченим є дійсно суспільно небезпечним, який відноситься до категорії тяжких злочинів, та міг призвести до негативних наслідків, та посягає на два об`єкти: право власності й особу, а саме її здоров`я, свободу, тілесну недоторканість, які серед інших соціальних благ відповідно до ст.3 Конституції України, є найвищою соціальною цінністю, а також враховує не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначені обставини беззаперечно свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив на шлях виправлення не став, та вчинив новий тяжкий злочини пов`язаний з відкритим викраденням чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.
Викладені обставини негативно характеризують особу ОСОБА_7 і свідчать про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, на думку суду, його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі,згідно санкцій ч.2 ст.185, ч.2 ст.186,ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі, однак на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.2 ст.186 КК України , і таке покарання буде законним, справедливим та сприятиме виправленню ОСОБА_7 .
Суд відхиляє доводи захисника-адвокати ОСОБА_6 щодо призначення обвинуваченому покарання з застосуванням ст.75 КК України, оскільки раніше до обвинуваченого застосовувались положення ст.75 КК України, але останній належних висновків не зробив та продовжив вчиняти злочини, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, та про те, що призначені раніше покарання не досягли такої мети кримінального судочинства, як виправлення особи, що вчинила злочин.
Зокрема, зі змісту ст. 75 КК України випливає, що прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробовуванням суд може лише тоді, коли з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин, до числа яких відносяться і наслідки, що настали, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Такі обставини мають давати підстави для висновку, що передбачені ст. 76 КК України та Законом України «Про пробацію» наглядові та соціально-виховні заходи будуть ефективними й достатніми для досягнення вищевказаної мети.
На думку суду наведені захисником правові підстави звільнення від відбування ОСОБА_7 покарання не є такими, які б доводили можливість застосування до нього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Крім того, за таких обставин обмеження порядку реалізації кримінальної відповідальності наглядовими та соціально-виховними заходами буде очевидно недостатнім для реальної корекції соціальної поведінки обвинуваченого та запобігання новим злочинам.
Водночас суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.
По кримінальному провадженню потерпілою ОСОБА_5 заявлений цивільний позов до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди . Цивільний позов не відшкодовано.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі підлягає відшкодовуванню в повному обсязі, особою, яка причинила його.
Обвинувачений цивільний позов визнав. Цивільний позов ОСОБА_5 підлягає задоволенню в межах пред`явленого обвинувачення. Підстав для зменшення розміру цивільного позову у суду не має. За таких обставин цивільний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 349,373, 374 КПК України, суд,
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України, і призначити йому покарання:
- ч.2 ст.185 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі,
- ч.2 ст.186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
- ч.2 ст.190 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі;
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання - з 17 березня 2021 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишити у вигляді тримання під вартою.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 7812 (сім тисяч вісімсот дванадцять), 00 грн.
Речові докази по кримінальному провадженню :мобільний телефон «IPHONE 6», IMEI НОМЕР_1 ,в корпусі сірого кольору, а саме задня панель телефону з акумуляторною батареєю, який переданий на відповідальне зберігання до камери схову речових доказів ВП №5 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області повернути власнику;
Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Суддя ОСОБА_17

08.07.2021