Дата документу 17.06.2021 Справа № 335/1934/14-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/1934/14-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1148/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула 17 червня 2021року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2021 року, якою застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою. В обґрунтування клопотання зазначив, що обвинувачений виїжджав за межі України, обізнаний з правилами перетину державного кордону, має родинні зв`язки в Грузії, у яких він може переховуватись та які можуть його матеріально підтримувати. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 відносить себе до категорії «злодій в законі», маючи зв`язки та певний авторитет у кримінальному середовищі може перешкоджати іншим чином встановленню істини по даному кримінальному провадженню, відповідно до мети, конкретних обставин та розробленого плану з перешкоджання суду у встановленні істини у кримінальному провадженні. Також, ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, про що свідчить його неодноразове засудження, притягнення до кримінальної відповідальності. Отже, перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_8 активно перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні, що не дозволить виконати прийняті щодо нього процесуальні рішення.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2021 року задоволено клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком до 23 липня 2021 року з одночасним визначенням застави у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 1 135 000 грн. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого та наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі з доповненнями адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що ухвала про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою. Вказує, що сама по собі тяжкість злочину не вказує на можливість переховування від суду. Так, на початковій стадії кримінального провадження відносно ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід, який був змінений на домашній арешт. Жодного порушення обраного запобіжного заходу допущено не було. З моменту скасування вироку суду першої інстанції (03.02.2016 року) відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу не обиралось та останній сумлінно виконував обов`язки обвинуваченого. Жодних обставин, які б свідчили про виникнення або посилення ризику втечі не з`явилось та прокурором не надано. Докази наявності чи відсутності нерухомого майна у ОСОБА_8 відсутні. ОСОБА_8 має постійне місце проживання, де мешкає разом з матір`ю та родинами сина та племінника, що підтверджується показаннями допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_8 . Прокурором не надано доказів втрати громадянства ОСОБА_8 , крім того, наявність чи відсутність громадянства не є обставиною, яка враховується при обранні запобіжного заходу. Вважає необґрунтованим посилання суду на рішення РНБО, як на підставу для залишення ОСОБА_8 території України та його переховування від суду. Крім того, суд вийшов за межі розміру застави, встановленого ч. 5 ст. 182 КПК України. Суд при обранні розміру застави не врахував справжнього матеріального стану підозрюваного, у зв`язку з чим він є непомірним. Стороною обвинувачення не доведено наявності виключних обставин, які б вказували на збільшені фінансові можливості щодо внесення застави такого розміру як самим обвинуваченим, так і його родиною. Під час оголошення резолютивної частини рішення суд не зазначив час оголошення повного тексту ухвали, у зв`язку з чим було подано клопотання про повідомлення про час оголошення рішення та забезпечення участі ОСОБА_8 під час оголошення за допомогою відеоконференції, однак до теперішнього часу повний текст рішення не оголошений, що свідчить про складання його після строку, визначеного КПК. Суд в порушення презумпції невинуватості на стадії розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу висловився про невідворотність покарання. Просить ухвалу суду скасувати, та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_8 своєчасно повідомлявся про дату, час та місце розгляду провадження через адміністрацію ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» та, у зв`язку з відсутністю клопотань ОСОБА_8 про особисту участь або участь в режимі відеоконференції, колегія суддів вважає за можливе розглянути провадження за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_8 , що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд в повній мірі дотримався.

Так апеляційним судом встановлено, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2021 року обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 309 КК України у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України закрито.

В частині обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено судовий розгляд кримінального провадження.

Покликання захисника в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно обрав щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як встановлено ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього ж Кодексу.

Вказаних вимог закону суд при обранні запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 дотримався.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

У рішеннях Європейського суду з прав людини, зазначається не лише про те, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя, не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, а й про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини даної судової справи, цілком правомірно виходив з того, що вчинене кримінальне правопорушення є тяжким, обвинувачений є особою без громадянства, орендує будинок у м. Запоріжжі, на території України відсутні стійкі соціальні зв`язки, оскільки дружина та донька мешкають у Грузії.

Вказані обставини свідчать про наявність ризику переховування ОСОБА_8 від суду.

При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Твердження апелянта про наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, де він мешкає разом з матір`ю та родинами сина та племінника, що підтверджується показаннями допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_9 , не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що будинок, в якому він мешкає є орендованим, а його дружина та донька мешкають у Грузії.

Тривалість судового розгляду і попередня процесуальна поведінка обвинуваченого, на що вказував захисник, не має вирішального значення для висновку суду першої інстанції про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даній стадії процесу з огляду на існування низки інших обставин.

Одночасно відповідаючи на довод апеляційної скарги стосовно громадянства ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, 06.11.2020 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області скасовано рішення ГУМВС України в Харківській області від 18.04.2007 року про набуття ОСОБА_8 громадянства України за територіальним походженням відповідно до ст. 8 Закону України від 18.01.2001 року «Про громадянство України», у зв`язку з тим, що громадянство України набуто внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.03.2021 року у справі № 280/8987/20 за позовом ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_8 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення від 06.11.2020 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про ненадання прокурором доказів втрати громадянства ОСОБА_8 є неспроможними.

Відсутність громадянства у ОСОБА_8 додатково вказує на наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Крім того, стороною обвинувачення надані відповіді з посольства Грузії та Департаменту поліції Грузії про те, що ОСОБА_8 не є громадянином Грузії, оскільки громадянство припинено згідно Указу Президента Грузії № 3 від 08.01.2013 року у зв`язку з отриманням громадянства України. Крім того, згідно відповіді Департаменту поліції Грузії ОСОБА_8 має кримінальний статус: «злодій в законі» (а.п. 141, 142).

Згідно листа Сектору міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 згідно бази даних Генерального Секретаріату Інтерполу станом на 09.06.2021 року розшукується правоохоронними органами Грузії та Російської Федерації з метою отримання інформації, та за ініціативою правоохоронних органів України відносно фігуранта виставлена зелена картка Інтерполу застереження до вчинення злочинів, пов`язаних зі злочинним угрупуванням (а.п. 152).

Сукупність наведених обставин додатково засвідчує, що ОСОБА_8 може вдатися до дій, скерованих на переховування від суду.

Відповідаючи на довод апеляційної скарги щодо невмотивованого визначення розміру застави колегія суддів виходить з наступного.

Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 182 КК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Частиною 5 статті 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається у межах, зокрема щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На думку суду апеляційної інстанції, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , характеру кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, суд при визначенні розміру застави прийшов до вірного висновку, визначивши ОСОБА_8 заставу в розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 135 000 гривень.

Підстав вважати вказаний розмір застави непомірним, як про це зазначає апелянт в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, оскільки розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Отже, розмір застави повинен бути помірним та пропорційним щодо конкретної людини та обставин, вчиненого ним кримінального правопорушення, тому суддя дійшов правильного висновку щодо розміру застави та не допустив встановлення такого розміру застави, як альтернативи триманню під вартою, що є завідомо непомірним для ОСОБА_8 .

Стосовно не оголошення повного тексту ухвали суду першої інстанції колегія суддів зазначає, що в матеріалах провадження наявна довідка секретаря судового засідання, згідно якої оголошення повного тексту ухвали, призначеного на 28.05.2021 року, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 у відпустці з 27.05.2021 року по 01.06.2021 року. Повний текст ухвали було виготовлено 26.05.2021 року (а.п. 106).

У зв`язку з чим колегія суддів вважає неприйнятними доводи захисника про те, що повний текст рішення було складено після закінчення строку, визначеного КПК України. Крім того, наведена обставина не пов`язана із питаннями, які вирішуються в порядку ст.ст. 194, 331 КПК України і не здатна спростувати висновків суду щодо застосованого запобіжного заходу.

Порушень презумпції невинуватості під час розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу ОСОБА_8 колегією суддів не встановлено.

Судова колегія наголошує на тому, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування та судового розгляду, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Позитивні відомості стосовно особи обвинуваченого не переважують встановленого ризику переховування обвинуваченого, що є суттєвим елементом для утримання ОСОБА_8 під вартою.

Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_8 покладених на нього законом процесуальних обов`язків, а запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави є доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження і виключно такий здатен забезпечити запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду.

Враховуючи вищевикладені обставини, ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 є достатньо вмотивованою, постановленою з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2021 року, якою застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави відносно ОСОБА_8 до 23 липня 2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4