Справа № 579/1841/18
Провадження № 1-кп/577/32/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2021 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Конотопі обвинувальні акти в об`єднаному судовому провадженні по обвинуваченню ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта повна середня, не працюючого, неодруженого, раніше не судимого,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, частинами 1, 2, 3 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_10 протягом 2018 року скоїв кримінальні правопорушення проти власності за наступних обставин.

1) У квітні 2018 року (точна дата та час не встановлено) ОСОБА_10 , діючи повторно таємно викрав з корисливих мотивів брухт чорних металів частину металевої рельси, належної ОСОБА_8 , вагою 70 кг, вартістю 455,00 грн., з розрахунку 6,50 грн. за 1 кг, яка перебувала в господарстві останнього за адресою: АДРЕСА_2 .

З викраденим майном ОСОБА_10 залишив місце злочину і в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

2) Наприкінці квітня 2018 року (точна дата та час не встановлено) ОСОБА_10 , перебуваючи в господарстві ОСОБА_8 , за адресою АДРЕСА_2 , залучившись підтримкою ОСОБА_11 , якому не повідомив про свої злочинні наміри і запевнивши про згоду власника господарства, повторно з корисливих мотивів вчинив таємне викрадення чужого майна, а саме шляхом вільного доступу, здійснив крадіжку секції металевого паркану, вагою 40 кг, вартістю 250,80 грн., з розрахунку 6,27 грн. за 1 кг. брухту чорного металу, власником якого є ОСОБА_5 , що раніше належала матері останній, яка померла.

З викраденим майном ОСОБА_10 залишив господарство та в подальшому розпорядився на власний розсуд.

3) В середині травня 2018 року (точна дата та час не встановлено) ОСОБА_10 , перебуваючи в господарстві ОСОБА_8 , за адресою АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, діючи повторно, шляхом вільного доступу, таємно здійснив крадіжку алюмінієвого чавуна об`ємом 20 літрів, вартістю 267 грн., належного ОСОБА_5 , що раніше належала покійній матері останній, яка померла.

Викраденим майном ОСОБА_10 розпорядився на власний розсуд.

4) 14.08.2018 року (точний час не встановлено) ОСОБА_10 , шляхом вільного доступу, з незачиненої господарської споруди дачного господарства ОСОБА_6 , що знаходиться на території дачного кооперативу «Садовод» м. Кролевець, з корисливих мотивів повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, а саме 10 металевих кутників, вартістю 1173,20 грн., належних ОСОБА_6 , які у подальшому продав ОСОБА_12 .

Отже, ОСОБА_10 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

5) 27.08.2018 року (точний час не встановлено) ОСОБА_10 , діючи повторно з метою викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, таємно проник на територію господарства ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Перебуваючи на подвір`ї ОСОБА_10 , шляхом відчинення запірних пристроїв вхідних дверей, проник до господарської споруди (гаражу), звідки здійснив крадіжку майна належного ОСОБА_9 , а саме: металевої решітки розміром 1,43*1,0 м, вартістю 167 грн.; металевої решітки розміром 1,20*1,50 м, вартістю 450 грн.; двох металевих решіток розмірами 1,30*0,73 м, вартістю 166 грн., завдавши шкоди потерпілому на загальну суму 783,00 грн., які у подальшому продав ОСОБА_13 .

Таким чином ОСОБА_10 скоїв злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні наступних кримінальних правопорушень.

1) У жовтні 2017 року (точна дата та час не встановлено) ОСОБА_10 , діючи таємно з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу з незачиненої господарської споруди за місцем проживання по АДРЕСА_2 здійснив крадіжку бензопили «РОСТЕХ» БП-45РТ, вартістю1624,00 грн., належну ОСОБА_7 , яку у подальшому продав ОСОБА_13 , а гроші використав на власні потреби.

Такі дії стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

2) В середині квітня 2018 року (точна дата та час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_10 перебував у господарстві ОСОБА_8 , за адресою АДРЕСА_2 , де у нього виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Реалізуючи злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів, ОСОБА_10 під приводом з`їздити до магазину для придбання спиртних напоїв для власника господарства на належному останньому велосипеді, заволодів вказаним велосипедом марки «Україна», вартістю 1067 грн., належним гр. ОСОБА_8 , яким розпорядився на власний розсуд.

Такі дії ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Вислухавши доводи учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши представлені докази, суд приходить до висновку, що вчинення ОСОБА_10 крадіжок чужого майна у квітні 2018 року - частини рельси, належної ОСОБА_8 ; наприкінці квітня 2018 року - секції металевого паркану, належного ОСОБА_5 ; 14.08.2018 року 10 металевих кутників, належних ОСОБА_6 ; в середині травня 2018 року алюмінієвого чавуна об`ємом 20 літрів, належного ОСОБА_5 ; 27.08.2018 року, шляхом проникнення до господарської споруди, металевої решітки розміром 1,43*1,0 м, металевої решітки розміром 1,20*1,50 м, двох металевих решіток розмірами 1,30*0,73 м, належних ОСОБА_9 знайшло підтвердження під час судового розгляду.

Проте решта обвинувачення не доведено.

Даний висновок зроблений з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Згідно ст.23 КПК суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

За положеннями ст.84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Приписами частини 1 пунктів 1-3 ст.91 КПК визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

За наслідками розгляду справи № 127/4546/16-к Верховний Суд зазначив: «Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження. Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК України)».

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 винним себе не визнав та пояснив, що ніяких злочинів не вчиняв.

Так, бензопилу належну ОСОБА_7 зберігав у себе за місцем мешкання в якості застави, оскільки ОСОБА_7 не повернув його рибальні снасті, хоча неодноразово нагадував останньому про це. Оскільки рибальні снасті не були повернуті, то вирішив реалізувати належну ОСОБА_7 бензопилу, яку продав ОСОБА_13 . Бензопила була у робочому стані.

Рельсу в господарстві ОСОБА_8 викопував разом з ОСОБА_7 в присутності та за згодою ОСОБА_8 , а гроші за неї використали на придбання спиртних напоїв, які розпили разом у трьох.

Крадіжку кутників з господарської будівлі дачного господарства належного ОСОБА_6 , розташованого на території кооперативу «Садовод» м.Кролевець, також не вчиняв. Взяти на себе цю крадіжку його умовив дільничий інспектор ОСОБА_14 , який за це пообіцяв повернути мобільний телефон і запевняв, що нічого не буде, але обманув.

Крім того, цей дільничий умовив взяти на себе крадіжки металевих решіток з господарства ОСОБА_9 , чавуна та металеву секцію паркана, належних ОСОБА_5 , а також незаконне заволодіння велосипедом ОСОБА_8 , хоча велосипед брав чоловік на ім`я ОСОБА_15 , який і продав його ОСОБА_13 .

Стверджує, що під час слідчих експериментів, проведених з ним на досудовому слідстві, перебував у стані сп`яніння, а тому не усвідомлював їх значимість. Більш того, обставини цих крадіжок і колишнє місце розташування викрадених речей йому розповідав та показував дільничий ОСОБА_14 спільно зі слідчим, прізвище якого не пригадує. Додав, що свідки, які вказували на нього, як на продавця викрадених речей кажуть неправду.

Не зважаючи на заперечення підсудного, винність останнього у вчиненні зазначених вище кримінальних проваджень доводиться наступними доказами.

1) По епізоду крадіжки частини рельси, належної ОСОБА_8 , скоєної у квітні 2018 року:

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_8 , у якій той, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, вказав, що у квітні 2018 року невідома особа викрала у нього належну йому залізничну рельсу з металу в кількості одна штука, завдавши шкоди на 300 грн. Заява підписана особисто, що підтвердив ОСОБА_8 під час допиту в суді (т.1 а.с.218);

- висновком експерта №19/119/11-1/3171е від 30.10.2018 року за яким вартість брухту чорного металу вагою 70 кг, станом на квітень 2018 року, могла складати 455 грн. (т.1 а.с.220-222);

- протоколом проведення слідчого експерименту в ході якого ОСОБА_10 розповів і показав місце звідки викрав металеву рельсу належну ОСОБА_8 , зокрема провів учасників цієї слідчої дії до господарства потерпілого по АДРЕСА_2 та повідомив, що саме з вказаного господарства весною 2018 року він викрав металеву рельсу викопавши її із землі та продав невідомому чоловіку. Показав місце, де була закопана рельса при цьому не зазначав про згоду власника на таку дію та присутність останнього під час викрадення (т.1 а.с.231-236).

З огляду на перераховані докази пояснення потерпілого ОСОБА_8 , надані у судовому засіданні, про те, що ОСОБА_10 викопав рельсу за його згодою, на переконання суду є не правдивими, а тому не заслуговують на уваги і розцінюються лише як спроба допомогти обвинуваченому уникнути відповідальності за вчинене.

2) По епізодам повторних крадіжок секції металевого паркану та алюмінієвого чавуна об`ємом 20 літрів, належних ОСОБА_5 , вчинених наприкінці квітня 2018 року та в середині травня 2018 року, відповідно:

- показами потерпілої ОСОБА_5 про те, що у 2018 році підсудний тимчасово проживав у будинку її матері по АДРЕСА_2 . Приблизно у квітні 2018 року з господарства була викрадена секція металевого паркану, а у травні того ж року - алюмінієвий чавун об`ємом 20 літрів, що належали її матері, яка померла у 2018 році. Додала, що приймала участь у слідчому експерименті під час якого ОСОБА_10 без жодного тиску, добровільно розповів та показав звідки викрадав належне їй майно;

- протоколами прийняття заяв від ОСОБА_5 про викрадення чавуна (т.1 а.с.176) та металевого забору (т.1 а.с.181);

- висновками експерта №19/119/11-1/2878е від 20.09.2018 року та №19/119/11-1/2877е від 18.09.2018 року за якими вартість алюмінієвого чавуна об`ємом 20 літрів, станом на травень 2018 року, могла складати 267 грн. (т.1 а.с.178-180), а ринкова вартість 1 кг брухту чорного металу, станом на 25.04.2018 року, могла становити 6,27 грн. (т.1 а.с.184-186);

- протоколами добровільної видачі за яким ОСОБА_16 видав працівникам поліції секцію металевого паркану, придбану ним в квітні 2018 року у обвинуваченого ОСОБА_10 (т.1 а.с.187);

- протоколом огляду цього паркану (т.1 а.с.188-190) та збереженою розпискою ОСОБА_5 про отримання викраденого у неї паркану (т.1 а.с.191);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_10 в ході якого останній розповів про обставини крадіжки та показав місця колишнього знаходження викрадених ним паркану та алюмінієвого чавуна (т.1 а.с.192-195).

3) По епізоду крадіжки 10 металевих кутників, належних ОСОБА_6 , що мала місце 14.08.2018 року:

- показами потерпілої ОСОБА_6 , що десь у вересні 2018 року з будівлі гаража, розташованого на території дачного кооперативу «Садовод» м. Кролевець, були викрадені належні їй 10 металевих кутників. Цю дачну ділянку вона придбала саме у ОСОБА_10 , а тому останній достеменно знав про знаходження там кутників. У подальшому один із викрадених кутників був їй повернутий працівниками поліції, запевняє, що саме цей кутник був один із десяти викрадених у неї;

- заявою ОСОБА_6 до поліції про крадіжку кутників з дачного будинку (т.1 а.с.209);

- свідченнями свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що приблизно влітку років два тому, більш точної дати не пам`ятає, він купив у ОСОБА_10 залізні кутники у кількості десь біля 10 штук за 300 грн. У подальшому один кутник, що залишився, добровільно видав працівникам поліції;

- протоколом добровільної видачі ОСОБА_12 одного залізного кутника раніше придбаного у обвинуваченого ОСОБА_10 (т.1 а.с.210-211);

- протоколом огляду кутника та постановою про визнання цього кутника речовим доказом по кримінальному провадженню (т.2 а.с. 13, 14);

- вилучений кутник був повернутий потерпілій ОСОБА_6 під збережену розписку (т.1 а.с.212);

- висновком експерта №19/119/11-1/3019е від 09.10.2018 року згідно якого ринкова вартість, станом на 14.08.2018 року, десяти рівнополочних гарячекатаних металевих кутників (ГОСТ 8509-93) шириною 75х75 мм, товщина 5 мм, довжина 112 см, бувших у використанні, на час крадіжки перебували у хорошому стані, могла становити 1173 грн. 20 коп. (т.1 а.с.214-217);

- протоколом слідчого експерименту під час проведення якого ОСОБА_10 розповів і показав місце та спосіб викрадення залізних кутників із дачного господарства ОСОБА_6 , що знаходиться в кооперативі «Садовод» (т.1 а.с.231-236).

4) По епізоду крадіжки, шляхом проникнення до господарської споруди, металевої решітки розміром 1,43*1,0 м, металевої решітки розміром 1,20*1,50 м, двох металевих решіток розмірами 1,30*0,73 м, належних ОСОБА_9 , що мала місце 27.08.2018 року:

- поясненнями потерпілого ОСОБА_9 про те, що 25-26 серпня 2018 року він заїздив до власного господарства, розташованого по АДРЕСА_3 , все було на місці. Через 4-5 діб знов приїхав і побачив, що замок на гаражі збитий, зайшовши встановив відсутність залізних решіток. З цього приводу звернувся до поліції. Через деякий час йому зателефонували із поліції і запропонували забрати викрадені у нього решітки, що і зробив. Решітки точно його, впізнає за певними ознаками;

- заявою ОСОБА_9 до правоохоронного органу з приводу крадіжки металевих решіток (т.2 а.с.196);

- показами свідка ОСОБА_13 , який вказав, що приблизно три роки тому, десь наприкінці літа початку осіни, точної дати не пам`ятає, разом з ОСОБА_10 приїхали до будинку останнього по АДРЕСА_1 , де обвинувачений показав чотири металеві решітки, дві з яких з вікон, а дві як огорожі, та запропонував купити. При цьому ОСОБА_10 запевнив, що ці решітки його, зварені ще батьком. Віддавши обвинуваченому певну суму коштів, яку саме вже не пам`ятає, він погрузив решітки на автомобіль і увіз;

- протоколом добровільної видачі, згідно якого ОСОБА_13 видав працівникам поліції придбані у ОСОБА_10 решітки (т.1 а.с.197), а також протоколом їх огляду з фототаблицею (т.1 а.с.198-200);

- розпискою потерпілого ОСОБА_9 про отримання на збереження від працівників поліції викрадених у нього металевих решіток (т.1 а.с.202);

- висновком товарознавчої експертизи №1595 від 13.09.2018 року за яким ринкова вартість, станом на 27.08.2018 року: металевої решітки №1 розміром 1,43х1,0 м, виготовлена з матеріалу по краю: кутник 3*3 см, товщина металу 3 мм, та повздовжніх шинок шириною 3,5 см товщиною метала - 2 мм, має візерунок у вигляді ромба розміром 50*50 см, виготовлений з шинки шириною 3,5 см, товщиною метала 2 мм, складає 167 грн.; металевої решітки №1 розміром 1,20*1,50 м, виготовлена з матеріалу по краю: кутник 3,5*3,5 см, товщина металу 5 мм, та повздовжніх прутів діаметром 13 мм, розмір вічка між прутами 12 см, складає 450 грн.; металевих решіток №3 та №4, які мають розмір 1,30*0,73 м, виготовлені з матеріалу по краю: залізна шинка товщиною метала 5 мм, має по два залізні прути довжиною 0,94 м, товщиною - 20 мм та шість залізних прутів довжиною по 0,72 м, товщиною 15 мм, складає 166 грн. (т.1 а.с.204-207);

- протоколом слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_10 відповідно до якого останній під час цієї процесуальної дії розповів і показав місце та спосіб викрадення металевих решіток з господарства ОСОБА_9 (т.1 а.с.231-233).

Належність та допустимість зібраних доказів підтверджується відомостями про злочини внесеними до ЄРДР, а також постановами керівника прокуратури про призначення групи прокурорів у конкретних кримінальних провадженнях.

На переконання суду наведені докази в повній мірі доводять винність обвинуваченого у скоєнні вказаних вище кримінальних правопорушень, що є підставою для притягнення ОСОБА_17 до відповідальності за їх вчинення.

За таких обставин не заслуговує на уваги твердження підсудного про те, що ніяких протиправних діянь він не здійснював, оскільки це спростовується дослідженими письмовими доказами, а також показами потерпілих і свідків, які є логічні, послідовні та узгоджуються між собою. Крім того, під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_10 фактично спростував власне повідомлення про здійснення тиску на нього працівниками поліції під час досудового слідства, вказавши, що дану заяву зробив імпульсивно і на даний час не підтримує. Тому вказані доводи ОСОБА_17 слід розцінювати як спосіб захисту та спробу уникнути покарання за скоєне.

Щодо доводів адвоката про визнання недопустимими доказами протокол слідчого експерименту з обвинуваченим, тому як цей документ викладений фактично як протокол допиту, а також висновків експертів у яких вказана вартість викраденого майна, а не завдані злочином збитки, то суд звертає увагу на таке.

Із протоколу слідчого експерименту вбачається, що під час проведення цієї дії ОСОБА_10 не тільки розповідав про обставини вчинення ним злочинів, а ще й відтворював (демонстрував) механізм скоєння при цьому заходив до кожного господарства, де показував місце розташування викрадених речей і спосіб заволодіння. Відтак даний процесуальний документ відповідає вимогам ст.240 КПК України, а тому є належним та допустимим доказом.

У проведених на досудовому слідстві експертизах дійсно зроблений висновок про вартість викраденого майна з урахуванням відсутності речей, що, з огляду на приписи ст.87 КПК України, не є порушення, яке вказує на недопустимість цього доказу.

Також не заслуговує на уваги і посилання адвоката на відсутність протоколів огляду місця злочинів як на обставину, що спростовує наявність події кримінального правопорушення, оскільки не проведення цієї слідчої дії за наявності інших переконливих доказів про вчинення кримінальних правопорушень є лише недоліком слідства, а не спростуванням події злочину.

Разом з тим суд вважає, що обставини, викладені органом досудового розслідування в обвинувальному акті щодо звинувачення ОСОБА_17 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 та ч.1 ст.190 КК України, а саме: крадіжки бензопили, належної ОСОБА_7 , у жовтні 2017 року, та заволодіння, у квітні 2018 року, велосипедом ОСОБА_8 шляхом обману, не знайшли свого підтвердження в ході судової перевірки, а тому підсудного слід визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні в цій частині та виправдати.

Наведений висновок зроблений виходячи із такого.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, норм КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.

Ухвалення судом вироку Іменем України є свідченням того, що саме держава Україна в особі суду надає правову оцінку особі та вчиненому нею діянню; вирок суду повинен бути ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими та оціненими під час судового розгляду з точки зору їх належності, допустимості і достовірності; сукупність доказів повинна бути достатньою та взаємнозв`язаною для прийняття законного, обґрунтованого вмотивованого судового рішення.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 01.11.1996 року «Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя» роз`яснено, що визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Відповідно до статті 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений у статті 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

У судовому засіданні ОСОБА_10 спростовуючи в цій частині обвинувачення вказав наступне:

- по епізоду крадіжки бензопили, належної ОСОБА_7 у жовтні 2017 року:

Що коли вони проживали спільно з ОСОБА_7 у будинку по АДРЕСА_2 , останній приніс на зберігання разом з іншими речами і бензопилу марки «РОСТЕХ» БП-45РТ, яку залишив і після того, як перейшов на інше місце мешкання. У подальшому утримуючи у себе бензопилу і не повертаючи її потерпілому він виходив з того, що ОСОБА_7 забрав у нього рибальські приладдя, які відмовлявся повернути. Оскільки потерпілий рибальські приладдя так і не віддав, то бензопилу, яка, на його переконання, зберігалася як гарантія повернення рибальських приладів, без відома власника, продав ОСОБА_13 , а гроші використав на особисті потреби.

Потерпілий ОСОБА_7 фактично підтвердив наведені покази, зазначивши, що дійсно у 2017 році певний час проживав за однією адресою з ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим перевіз туди особисті речі, зокрема і бензопилу, що зберігалася у гаражі. У подальшому змінив місце проживання, а бензопилу залишив за попереднім місцем мешкання. Через певний час попросив ОСОБА_10 віддати бензопилу, проте той відмовився, поставивши умови про повернення рибальських вудок, яких він не брав. Згодом дізнався, що обвинувачений продав його бензопилу ОСОБА_13 з приводу чого звернувся до поліції.

Таким чином судом встановлено, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 була усна домовленість на зберігання бензопили. При цьому потерпілий добровільно привіз належну йому бензопилу на зберігання за місцем проживання обвинуваченого, яку останній після тривалого зберігання продав без згоди власника, а гроші використав на власний розсуд.

Ураховуючи такі фактичні дані, слід дійти висновку, що в діях ОСОБА_10 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, оскільки із визначення поняття крадіжка випливає, що це таємне викрадення чужого майна, а потерпілий добровільно передав належну йому бензопилу обвинуваченому на зберігання.

При цьому об`єктивна сторона крадіжки виражається в дії - таємному незаконному, безоплатному, поза волею власника вилученні чужого майна.

Таємним вважається викрадення, коли воно вчиняється за відсутності особи, у власності чи під охороною якої перебувало майно, що викрадається, або у присутності такої особи непомітно для неї, а також у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють акту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, який виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, сильне сп`яніння тощо).

Із суб`єктивної сторони такий злочин передбачає прямий умисел, тобто особа повинна розуміти, що вилучає таке майно таємно.

З огляду на фактичні обставини справи та встановлені в суді дані ОСОБА_10 було добровільно передано в розпорядження майно, яке він привласнив. Тобто таке діяння полягає у неповерненні винним чужого майна, яке перебувало у його правомірному володінні, з наміром у подальшому обернути його на свою користь чи користь третіх осіб. У результаті привласнення чужого майна винний починає незаконно володіти і користуватися вилученим майном, поліпшуючи безпосередньо за рахунок викраденого своє матеріальне становище.

Отже, наведені обставини встановлені під час судового розгляду не можуть бути кваліфіковані як крадіжка.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати ККС від 15.05.2018 року у справі №296/3704/16-к.

У постанові Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати ККС від 13.01.2021 року у справі № 243/1573/17 зроблений правовий висновок, що положення ст. 337 КПК не вказують на те, що у разі непідтвердження за результатом судового розгляду висунутого особі обвинувачення сторона обвинувачення може очікувати, що суд самостійно віднайде в діях цієї особи бодай якийсь інший злочин і ухвалить обвинувальний вирок, оскільки саме доведення перед судом винуватості особи у вчиненні злочину є прямим обов`язком сторони обвинувачення.

З огляду на викладене ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.185 КК України слід виправдати за відсутністю складу цього правопорушення, оскільки інші докази представлені стороною обвинувачення, як то слідчий експеримент, висновок експерта щодо вартості бензопили, протокол добровільної видачі ОСОБА_13 бензопили та покази останнього в якості свідка не спростовують висновку суду про відсутність складу правопорушення.

- по епізоду незаконного заволодіння у квітні 2018 року під час знаходження у ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , велосипедом останнього шляхом обману обвинувачений зазначив, що даний велосипед брав ОСОБА_18 , а він лише був присутнім.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що велосипед давав не ОСОБА_10 , а ОСОБА_19 . Раніше надані ним покази на досудовому слідстві, а також заява до поліції про незаконне заволодіння його велосипедом саме ОСОБА_10 є неправдивими. Уточнив, що правду каже в суді та усвідомлює про відповідальність за надання неправдивих пояснень.

Оскільки потерпілий ОСОБА_8 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за надання неправдивих пояснень, під час безпосереднього допиту у судовому засіданні заявив про те, що ОСОБА_10 його велосипедом шляхом обману не заволодівав, то протокол прийняття заяви від ОСОБА_8 про незаконне заволодіння велосипедом, внаслідок зміни правової позиції останнім та за відсутності інших переконливих доказів, не може доводити поза розумним сумнівом вину підсудного. Інші представлені стороною обвинувачення докази, як то протоколи добровільної видачі та огляду велосипеда, висновок експерта про вартість велосипеда (т.1 а.с. 166, 167, 168-170, 172-175), покази свідка ОСОБА_13 про придбання цього велосипеда у ОСОБА_20 з яким був і ОСОБА_10 , підтверджують лише наявність та вартість велосипеда, однак жодним чином не доводять факт неправомірного заволодіння велосипедом саме обвинуваченим.

За таких обставин ОСОБА_10 в цій частині обвинувачення також слід виправдати за недоведеністю скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Проте, в іншій частині обвинувачення, вина ОСОБА_10 у вчиненні перерахованих вище злочинних діяннях повністю підтверджена, а тому останнього слід притягнути до відповідальності за скоєне.

Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даних про особу.

Призначаючи покарання слід враховувати тяжкість, ступінь та суспільну небезпечність скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, значимість для потерпілих викрадених речей (старі кутники, решітки, рельса, чавун) розмір завданих збитків, що не є значним, думку потерпілих стосовно виду і міри призначеного покарання, жоден із яких не наполягав на суворості покарання, відсутність обтяжуючих відповідальність обставин та наявність пом`якшучих задовільно характеризується за місцем мешкання, фактична непристосованість житла за місцем реєстрації для проживання в осіння-зимовий період (відсутнє опалення), скрутне матеріальне становище, що і підштовхнуло на вчинення злочинів.

Наведені пом`якшуючи обставини, на переконання суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і є підставою для застосування до підсудного ст. 69 КК України призначивши основне покарання нижче від найнижчої межі визначеної у санкції ч.3 ст.185 КК України.

З урахуванням викладеного, висновку органу пробації за яким мається середня ймовірність вчинення повторного правопорушення, суд приходить до переконання, що необхідним та достатнім буде покарання виключно у вигляді позбавлення волі.

З ОСОБА_10 підлягають стягненню процесуальні витрати загальною сумою 2717 грн.

Цивільні позови не заявлялися.

Керуючись: ст.ст. 124, 373-376 КПК України суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 визнати винним за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначити наступне покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України - один рік позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, один рік шість місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання один рік шість місяців позбавлення волі.

ОСОБА_10 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.185, ч.1 ст.190 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю наявності складу вказаних кримінальних правопорушень.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу засудженому залишити тримання під вартою і строк відбуття покарання рахувати з 27.01.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_10 понесені процесуальні витрати загальною сумою 2717 грн.

Речові докази, що зберігаються у потерпілих залишити останнім.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1