Справа № 464/6082/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/445/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справЛьвівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 22 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Сихівського районного суду м.Львова від 22 березня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без зміни тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 30 жовтня 2020 року.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком ОСОБА_6 06.10.2020 близько 14.00 год., перебуваючи у приміщенні магазину «ЕВА» № 1510, який належить ТзОВ «Руш», що знаходиться за адресою: м.Львів, пр.Червоної Калини, 36, маючи умисел на викрадення чужого майна, повторно, підійшов до торгового стелажу та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу незаконно заволодів майном, яке належить ТзОВ «Руш», а саме 12 упаковками маски для обличчя «Чорний жемчуг У-зона ліфтинг ефект» кожна вартістю 32 грн. 50 коп., які помістив у свої штани. Після чого, ОСОБА_6 з викраденим направився у сторону виходу, однак не довівши свого умислу на заволодіння майном до кінця, був помічений працівницею магазину «Ева», яка зупинила останнього та вимагала повернути викрадене, однак ОСОБА_6 усвідомлюючи що його дії викрито, продовжуючи свій умисел, спрямований на заволодіння вказаним майном з місця скоєння кримінального правопорушення з викраденим майном втік, тим самим вчинив відкрите викрадення чужого майна. Своїми протиправними діями ОСОБА_6 спричинив матеріальну шкоду ТзОВ «Руш» на загальну суму 390 гривень.
Не погоджуючись із зазначеним вироком захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити даний вирок та пом`якшити ОСОБА_6 покарання, визначити його остаточно у вигляді обмеження волі строком на 4 роки із застосуванням ст. 69 КК України.
В обґрунтування покликається на те, що не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, вирок підлягає скасуванню в частині призначення покарання. На думку захисника вирок в цій частині є занадто суворим та таким, що не відповідає обставинам справи та особі обвинуваченого. Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_6 на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, щире каяття останнього, відсутність фактичної шкоди, тяжке матеріальне становище та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Захисник ОСОБА_7 будучи повідомленою належним чином в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, що відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 просив проводити апеляційний розгляд без участі захисника ОСОБА_7 подавши відповідну заяву.

Заслухавши виступи обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив такі, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Частиною 1 статті 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесений до тяжкого, його особу, незадовільний стан здоров`я (зі слів обвинуваченого), який раніше судимий за умисні злочини проти власності, одружений, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває.

При цьому, суд першої інстанції врахував обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття, а також відсутність обтяжуючих обставин.

На думку колегії суддів, підстави для призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, відсутні.
За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, є правом, а не обов`язком суду і може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.

Відповідно до роз`яснень п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів з урахуванням у сукупності всіх обставин та особи обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, вчинив тяжкий злочини, наявності лише однієї обставини, яка пом`якшує покарання, не вбачає достатніх підстав для висновку про істотне зниження ступеню тяжкості злочину та для застосування положень ст. 69 КК України.

На переконання колегії суддів, встановлені судом обставини не свідчать про те, що слід призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, а тому колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 визначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам статті 65 КК України. Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через його суворість, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, відтак апеляційні вимоги обвинуваченого не підлягають до задоволення.

Керуючисьст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4