Провадження № 1-кс/761/169/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потірпілим у кримінальному провадженні №0001524, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, подану в порядку ст.303 КПК України-

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потірпілим у кримінальному провадженні №0001524, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.

В обгрунтування поданої скарги, скаржник зазначив, що голова ліквідаційної комісії безпідставно видав наказ №202-к від 01.06.2020 про звільнення скаржника з посади заступника директора науково-дослідного інституту Національної академії прокуратури України. При цьому зазначив, що ліквідаційна комісія Національної академії прокуратури України створена у незаконний спосіб.

Вказане, на думку скаржника, свідчить про те, що незаконне створення Генеральним прокурором України ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України призвело до прийняття рішення про незаконне звільнення скаржника з посади, та таке рішення нанесло йому матеріальну (невиплата заробітної плати, інших соціальних виплат, тощо) та моральну шкоду.

У судове засідання скаржник не з`явився, просив розгляд скарги проводити у його відсутність, вимоги скарги підтримав у повному обсязі.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Суд ураховує, що розгляд скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Однак відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Отже, на думку суду, неявка слідчого не перешкоджає розгляду справи.

Як встановлено в судовому засіданні, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001524, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України. Крім того, судом також установлено, що ОСОБА_3 звернувся з заявою в рамках вказаного кримінального провадження про залучення його в якості потерпілого.

Як вбачається з постанови слідчого територіального управління Державного бюро розслідувань від 06.10.202, ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні заяви про визнання потерпілим, оскільки станом на час звернення з заявою до органу досудового розслідування, встановлено, що Окружним адміністратвиним судом міста Києва здійснюється судовий розгляд адміністративної справи №640/7234/20 за позовом до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказів від 05.03.2020: №123 "Про ліквідацію Національної академії прокуратури України"; №130 "Про деякі питання утворення Тренінгового центру прокурорів України" №131 "Про закріплення державного майна за Тренінговим центром прокурорів".

Отже, за висновками слідчого, оскільки рішення судом не прийнято, вказане виключає можливість стверджувати про незаконність створення ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України.

Так, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

З аналізу наведених норм вбачається, що автономний статус потерпілого особа отримує одразу після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою, або після встановлення під час досудового розслідування достатніх відомостей про те, що певній особі завдано шкоди. При цьому розсуд (дискреція) щодо доведеності таких обставин, на думку суду, належить саме слідчому, який є незалежним при прийнятті процесуальних рішень, та керується при їх прийнятті положеннями ст. 84, 94 КПК України. Слідчий суддя звісно має право також на розсуд наявності підстав для визнання потерпілим, при оскарженні відмови слідчого. Однак цей розсуд повинен ґрунтуватися на зібраних під час досудового розслідування доказах та встановлених на їх підставі обставинах, тобто лише з підстав хибної оцінки доказів слідчим.

Наразі, як вбачається з постанови про відмову у визнанні потерпілим, досудове розслідування триває, жодній особі про підозру не повідомлено.

Отже, таке рішення слідчого, з урахуванням положень ч. 5 ст. 40 КПК України, є законним, обґрунтованими, винесеним в межах повноважень, з дотриманням вимог, встановлених ст. 110 КПК України.

Слід також зазначити, що перевіряючи правильність застосування слідчим норм ч. 5 ст. 55 КПК України, слідчий суддя водночас повинен оцінити заяву про залучення до провадження як потерпілого на предмет викладених у ній наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій завдано шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, у тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Встановлюючи факт моральної шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), але й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення звичайного для даної людини способу життя.

Щодо фізичних осіб критерії суб`єктивного сприйняття потерпілого: перенесення стресу, моральних переживань, страждань, відчуття безповоротності трагедії, самотності; невиправдане горе, перенесення нервових та душевних страждань; неврози та стресовий стан, що не дозволяє зосередитись на роботі та звичайних заняттях. Зовнішній прояв моральної шкоди: неможливість реалізації своїх звичок і бажань; погіршення стосунків з близькими; втрата роботи; підрив авторитету серед колег; дискомфорт в родинних відносинах; погіршення трудової функції; характер, обстановку скоєного злочину; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Водночас обставин, які б підтверджували наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява від 26.08.2020 про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій завдано моральної чи іншої шкоди кримінальним правопорушенням, у судовому засіданні на підставі наданих слідчому судді доказів, не встановлено.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Наведені обставини свідчать, що підстави для скасування постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим відсутні, а отже і підстави для задоволення скарги ОСОБА_3 .

Керуючись статтями 2, 7, 55, 84, 93-95, 110, 214, 220, 276, 303-309, 372, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_3 процесуальний строк звернення до суду зі скаргою на постанову слідчого про відмову у визнанні потірпілим у кримінальному провадженні №0001524, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, подану в порядку ст.303 КПК України.

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потірпілим у кримінальному провадженні №0001524, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, подану в порядку ст.303 КПК України, залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1