ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/730/21 Справа № 202/4823/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника цивільного відповідача директора КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000964 стосовно
ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
обвинуваченоїу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_9
обвинуваченої ОСОБА_8
захисника ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11
представника потерпілої ОСОБА_12
представника цивільного відповідача ОСОБА_13

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі, строком на 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Цивільний позови потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди задоволений частково та, з урахуванням ухвал про виправлення описок, стягнуто з КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР на користь ОСОБА_11 200 000 грн., на користь ОСОБА_10 200 000 грн.
Позов потерпілої ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди задоволений частково та стягнуто з КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР на користь ОСОБА_10 15 050 гривень, а всього стягнуто 215 050 грн.
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватою в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, вчиненого за наступних обставин.
29 жовтня 2018 року, приблизно о 17:20 годині, водій ОСОБА_8 , виконуючи функціональні обов`язки водія трамваю по перевезенню пасажирів, керуючи технічно справним трамвайним потягом інвентарний номер 2192 типу КТМ5М3, який згідно технічного паспорту належить міському комунальному підприємству «Дніпровський електротранспорт», рухалась по маршруту від вул. Генерала Захарченко до Площі Старомостова, який проходить по Донецькому шосе з боку вул. Березинської в напрямку вул. Передової у м. Дніпро та наближалась до зупинки громадського транспорту «вул. Богомаза» поблизу регульованого автоматичним світлофорним об`єктом пішохідного переходу через Донецьке шосе, розташованих на території Індустріального району м. Дніпро де на світлофорі водію ОСОБА_8 був ввімкнений червоний сигнал світлофора, котрий забороняє рух, яким, в даному випадку, вона повинна була керуватись відповідно до вимог п. 8.7.5. Правил дорожнього руху України.
В цей же час, по пішохідному переходу, справа наліво на зелений сигнал світлофора, який дозволяв рух пішоходам через Донецьке шосе, перетинала проїзну частину пішохід ОСОБА_14 , яка пройшла проїзну частину вул. Донецьке шосе, призначену для руху з боку вул. Березинська в напрямку вул. Передова, та не зупиняючись, наближалась до трамвайних колій на зелений сигнал світлофора, встановлений для пішоходів.
Так, водій ОСОБА_8 , продовжуючи рух, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, маючи змогу завчасно виявити ввімкнений забороняючий рух червоний сигнал автоматичного світлофора, виїхала на пішохідний перехід, де здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_14 , яка в цей час перетинала трамвайні колії по вищевказаному регульованому пішохідному переходу на сигнал світлофора, який дозволяє рух пішоходам.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження, зокрема у виді сумісної тупої травми тіла у вигляді грубого порушення анатомічної цілісності тіла з численними переломами кісток та ушкодженням внутрішніх органів від яких настала смерть потерпілої.
В даній дорожній обстановці дії водія трамваю ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.8.7.3 та п. 8.10 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі захисник просить виправдати ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Ставить питання про дослідження протоколу огляду місця події від 29.10.2018 зі схемою та фототаблицею, висновок транспортно-трассологічної експертизи № 11/10.4/434 від 27.05.2019 року та довідку КП «Дніпродорсервіс» від 28.08.2019 року.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що суд ухвалив вирок на припущеннях та недопустимих доказах, зокрема не встановлено об`єктивну сторону злочину та не встановлено причинний зв`язок між діями водія ОСОБА_8 та наслідками, які настали.
На думку захисника, судом першої інстанції під час судового розгляду провадження не доведено наявність в діях обвинуваченої ОСОБА_8 порушень вимог п.п. 8.7.3, 8.10 ПДР та не доведено поза розумним сумнівом, що саме ці порушення є причиною даної дорожньо-транспортної пригоди. Зазначає, про суперечність при викладенні обвинувачення, що залишено без уваги судом першої інстанції, а саме в обвинувальному акті не вказано в чому конкретно обвинувачується ОСОБА_8 , оскільки спочатку в тексті обвинувального акту вказано, що «..водій ОСОБА_8 повинна була діяти відповідно до вимог п. 8.7.5 Правил дорожнього руху та п.7.6 Національного стандарту України ДСТУ 4092-2002, а в подальшому стороною обвинувачення вказано, що «своїми діями ОСОБА_8 грубо порушила вимоги п.п. 8.7.3е та 8.10 ПДР, що і знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної.
Вважає, що судом не встановлено об`єктивну сторону злочину, так як під час судового розгляду належним чином не встановлено місце наїзду трамвая на пішохода та механізм скоєння наїзду. При цьому посилається, що суд безпідставно врахував покази свідка ОСОБА_15 , дані під час проведення з ним слідчого експерименту, оскільки під час його допиту в судовому засіданні він зазначив, що не давав відомостей про місце наїзду, темп руху пішохода, а вказані в протоколі дані внесенні слідчим. Зазначає, що висновки суду про місце наїзду на потерпілу суперечать матеріалам кримінального провадження та висновку транспортно-трассологічної експертизи.
Також, вказує, що пішохідний перехід на розподільчій смузі, по якій рухався трамвай, взагалі відсутній, що підтверджується довідкою з КП «Дніпродорсервіс», яку безпідставно суд не долучив до матеріалів та не дослідив. Враховуючи, що пішоходи не могли знаходитись на пішохідному переході, то дії водія ОСОБА_8 повинні були перевірятись на відповідність вимогам п. 12.3 ПДР, але цього зроблено не було.
На думку захисника, недопустимим доказом також є висновок інженерно-транспортної експертизи № 11/10.1/462 від 07.06.2019 року, оскільки судовий експерт ОСОБА_16 під час проведення вказаної експертизи, не дослідив жодних матеріалів кримінального провадження та прийняв рішення про наявність в діях водія ОСОБА_8 порушень вимог ПДР лише на підставі даних, вказаних в ухвалі про призначення судово-автотехнічної експертизи, про що чітко вказав у висновку. На той факт, що вихідні дані вказані в ухвалі, суперечать матеріалам справи, експерт не звернув уваги і не дав цьому належну правову оцінку.
Крім того, показання водія ОСОБА_8 про механізм дорожньо-транспортної пригоди не отримали належної правової оцінки судом, незважаючи на те, що вони підтверджуються показаннями свідків та протоколом огляду місця пригоди.
Зауважує, що в даному випадку трамвай під керуванням водія ОСОБА_8 рухався по відокремленій смузі руху, що підтвердила свідок ОСОБА_17 , тому згідно з вимогами Держстандарту, який регулює встановлення світлофорних об`єктів, для регулювання руху трамваю повинен був встановлений окремий світлофор. Порушення організації руху транспортних засобів також є однією із причин настання даної ДТП, виключаючи вину водія ОСОБА_8 . Стороною захисту з метою встановлення відповідності організації дорожнього руху в місці пригоди заявлялось клопотання про призначення інженерно-технічної та дорожньо-технічної експертизи, але судом першої інстанції у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.
В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки відсутності доказів, якими потерпілі обґрунтовують розмір моральної шкоди, а також, що суд не навів у вироку належних мотивів, з яких він виходив під час визначення розміру моральної шкоди та не надав об`єктивної оцінки показанням потерпілих в цій частині. Звертає увагу суду, що цивільними Позивачами не надано жодних доказів до суду про звернення до лікувальних установ відповідного профілю, у зв`язку з погіршенням фізичного чи психічного стану, з приводу дорожньо-транспортнои пригоди, а також, не підтверджено доказами, що померла ОСОБА_14 проживала разом з цивільними позивачами та фінансово допомагала їм.
При задоволені позовних вимог суд першої інстанції також не оцінив матеріальний стан цивільного відповідача, який би свідчив про йоги спроможність реально задовольнити вимоги позивачів у заявлених розмірах грошового стягнення. Також звертає увагу, що суд при винесені вироку суду не врахував також майновий стан обвинуваченої, а саме чи спроможна вона в порядку регресу відшкодувати матеріальні збитки підприємству у повному обсязі перебуваючи в містах позбавлення волі.
Крім того, зазначає, що суд безпідставно стягнув на користь позивача ОСОБА_10 витрати пов`язані із встановленням пам`ятника загиблій, оскільки згідно з копією товарного чека б/н від 03.09.2019 року остання особисто не сплачувала кошти за придбання та встановлення пам`ятника. Крім того, до матеріалів справи залучена копія товарного чеку не ким не завірена, а оригінал товарного чеку суд не витребував від цивільного позивача. Також, в матеріалах справи відсутні документи які свідчать про те, що взагалі був встановлений пам`ятник (акт виконаних робіт, тощо) та прийняті особисто цивільним позивачем виконані роботи по встановленню пам`ятника.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачена та її захисник підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, вирок суду скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Представник цивільного відповідача підтримав свою апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, а вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважав вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим. Висновку суду про винуватість ОСОБА_8 ґрунтуються на доказах, досліджених належним чином, яким надана належна правова оцінка, у зв`язку з чим просив залишити вирок суду без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Потерпілі та їх представник заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважали їх безпідставними і просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, а скарги без задоволення.
Мотиви апеляційного суду.
Щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості вироку суду в частині доведеності винуватості обвинуваченої на підставі оскаржених доказів.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, перевіривши висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, вислухавши пояснення обвинуваченого, апеляційний суд доходить наступних висновків.
Доводи апеляційної скарги сторони захисту про необґрунтованість засудження ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України, аналогічні доводам, які наводились в суді першої інстанції та фактично зводяться до твердження про не встановлення органом досудового розслідування та судом місця наїзду на загиблу, залишення судом поза увагою суперечностей у формулюванні обвинувачення, не врахування, що потерпіла рухалась не по пішохідному переході та недопустимості як доказів слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_15 та висновку судової автотехнічної експертизи № 11/10.1/462 від 07.06.2019 року, які були ретельно перевірені цим судом та визнані безпідставними, оскільки не знайшли свого підтвердження.
Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК України й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу і з такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції.
Так, твердження захисника про суперечливий характер та неконкретність обвинувачення в частині які саме пункти правил дорожнього руху порушила водій ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до роз`яснень щодо забезпечення однакового і правильного застосування судами законодавства у справах про злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, які містяться в пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
Бланкетна диспозиція кримінально-правової норми лише називає або описує злочин, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст.
Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті Особливої частини Кримінального кодексу України і включає положення інших нормативно-правових актів у тому вигляді, в якому вони сформульовані безпосередньо в тексті статті. Саме із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення кримінальним законом діяння як злочину певного виду та встановлення за нього кримінальної відповідальності.
Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює кримінально-правову норму більш конкретним змістом. (абзаци 6-8 пункту № 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 19 квітня 2000 року N 6-рп/2000 ).

Як слідує з обвинувального акта та формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_8 , за обставин детально, викладених у вироку, керуючи трамвайним потягом КТМ5М3, наближалась до зупинки громадського транспорту «вул. Богомаза» поблизу регульованого автоматичним світлофорним об`єктом пішохідного переходу через Донецьке шосе, де на світлофорі водію ОСОБА_8 був ввімкнений червоний сигнал світлофора, котрий забороняє рух, яким, в даному випадку, вона повинна була керуватись відповідно до вимог п. 8.7.5. Правил дорожнього руху України.
Продовжуючи рух на забороняючий рух червоний сигнал світлофора, виїхала на пішохідний перехід, де здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_14 .
В даній дорожній обстановці дії водія трамваю ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.8.7.3 та п. 8.10 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до п. 8.7.5. Правил дорожнього руху для регулювання руху трамваїв можуть застосовуватися світлофори з чотирма сигналами біло-місячного кольору, розташованими у вигляді літери "Т".
Рух дозволяється лише в разі ввімкнення одночасно нижнього сигналу і одного або кількох верхніх, з яких лівий дозволяє рух ліворуч, середній - прямо, правий - праворуч. Якщо ввімкнено лише три верхні сигнали - рух заборонено.
У разі вимкнення чи несправності трамвайних світлофорів водії трамваїв повинні керуватися вимогами світлофорів із світловими сигналами червоного, жовтого і зеленого кольорів.
Згідно з п. 8.7.3. е Правил дорожнього руху, сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.
Відповідно до п. 8.10. Правил дорожнього руху, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.
З вищевикладених положень слідує, що пункт 8.7.5., на який посилається захисник, який на його думку, обумовлює не конкретність обвинувачення, не суперечить вимогам пунктів 8.7.3. та 8.10. Правил дорожнього руху, а навпаки доповнює їх і розкриває об`єктивну сторону кримінального правопорушення, оскільки за правилами пункту 8.7.5. у разі вимкнення чи несправності трамвайних світлофорів водії трамваїв повинні керуватися вимогами світлофорів із світловими сигналами червоного, жовтого і зеленого кольорів; за правилом пункту п. 8.7.3. е червоний сигнал світлофора забороняє рух; а за правилом 8.10. у разі подання світлофором сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.
Таким чином, у цьому кримінальному провадженні не встановлено недоліків під час викладення формулювання обвинувачення, яке б мало наслідком порушення права ОСОБА_8 знати в чому саме вона обвинувачується і як наслідок порушення її права на захист.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що загибла ОСОБА_14 разом з онукою рухались в межах пішохідного переходу, який перетинає Донецьке шосе та переходить в частину дороги через трамвайні колії, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_15 , який в суді першої інстанції давав чіткі і послідовні показання щодо місця розташування ОСОБА_14 в межах пішохідного переходу, по якому він на зелене світло світлофора переходив дорогу, а позаду нього на відстані 1-1,5 м йшла жінка з дитиною.
Також свідок пояснив, що в цей час рухався трамвай, коли він побачив, що трамвай не збирається зупинятись і їде на червоний сигнал світлофору, прискорив рух і встиг перейти дорогу, а коли повернувся на крик якоїсь дівчини та гуркіт, побачив, що трамвай вже збив цю жінку.
Зазначенні показання в частині місця розташування загиблої свідок ОСОБА_15 надавав і під час проведення слідчого експерименту від 10.05.2019 року із схемою до нього, за участю представника потерпілого ОСОБА_12 та понятих, під час якого свідок ОСОБА_15 вказав, що перебуваючи за пішохідним переходом проїзної частини вул. Донецьке шосе у м. Дніпро, він чекав на сигнал світлофора, який би йому дозволив переходити проїзну частину вул. Донецьке шосе на трамвайній колії. Після чого, дочекавшись зеленого сигналу світлофора, він вийшов на проїзну частину вул. Донецьке шосе та почав рухатися прямо в напрямку вул. Богомаза. Також свідок пояснив, що в цей час за ним на відстані близько 1 м. рухалася раніше невідома йому жінка з дівчинкою, які весь час йшли за ним на одній і тій самій відстані та з одним темпом руху. Коли свідок перейшов проїзну частину вул. Донецьке шосе, він вийшов на пішохідний перехід, який проходить через трамвайні колії. Свідок вказав на місце свого виходу на пішохідний перехід через трамвайні колії. Замірами встановлено, що вказане місце розташоване на відстані 2,6 м. від правого нижнього бордюру, що огороджує пішохідний перехід.
Далі свідок пояснив, що оскільки для пішоходів горів зелений сигнал світлофора, він не змінюючи темпу свого руху, продовжив переходити вищезазначений пішохідний перехід, при цьому жінка з дівчинкою також рухалися за ним.
Так, свідок пояснив, що наближаючись до трамвайних колій, він помітив, як на червоний сигнал світлофора, наближаючись до зупинки зі значною швидкістю, рухається трамвайний вагон червоного кольору, який не гальмував, жодних звуків та сигналів не подавав. Потім свідок вказав на місце, з якого він помітив трамвайний вагон, після чого замірами було встановлено, що вказане місце розташоване на відстані 4,85 м. від місця виходу на пішохідний перехід та 0,01 м. до ближніх трамвайних колій (правої рейки).
Далі свідок ОСОБА_15 пояснив, що на зупинці громадського транспорту (трамваю) в той час знаходилося близько 6 осіб. Потім за допомогою вагона-статиста було здійснено декілька заїздів, під час якого в той час, коли трамвайний вагон рухався зі швидкістю 28 км/год., свідок вказав, що вищезазначена швидкість є найбільш наближеною до тієї, з якою рухався трамвайний вагон безпосередньо в момент ДТП.
Після цього свідок пояснив, що розуміючи, що йому вдасться перейти через пішохідний перехід до наближення трамваю до нього, він продовжив переходити через трамвайні колії та в подальшому, пройшовши через які та перебуваючи на відстані 0,03 м. до ближньої лівої трамвайної рейки відносно нього, він почув, як позаду нього без гальмування та подання звукового сигналу, проїхав трамвайний вагон. Коли вказаний вагон порівнявся середніми дверима зі свідком, він почав гальмувати, оскільки було чутно звук удару гальмівних колодок об трамвайні рейки. Свідок обернувся в момент, коли трамвайний вагон зупинився та почув жіночий крик. ОСОБА_15 вказав місце повної зупинки трамвайного вагону після застосування гальмування, після чого було встановлено, що відстань від переднього габариту трамвайного вагону до електроопори № 356 склала 11,1 м.
Потім за вказівкою свідка було відміряно ділянку місцевості довжиною 4,86 м. та подолано вказану відстань, час подолання якої склав: t1=5,5 c.; t2=4,99 c.; t3=5,1 c.
Також свідок зазначив, що місце наїзду трамвайного вагону на пішохода розташоване на трамвайних коліях в межах трамвайних рейок.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника щодо показань свідка ОСОБА_15 , наданих ним під час слідчого експерименту та в судовому засіданні, апеляційний суд зауважує, що свідок не давав показань про темп руху загиблої з онукою, проте він вказав на свій темп руху і зазначив, що ОСОБА_14 та її онука не відставали від нього та не випереджали його.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що експерт не проводив розрахунків та не використовував як вихідні дані відомості, надані свідком ОСОБА_15 під час слідчого експерименту, з якими не погоджується захисник, зокрема швидкість трамваю, відстань на якій він побачив трамвай в момент виходу на трамвайні колії, час за який він долав ділянку місцевості довжиною 4,86 м та ін. Разом з тим, експертом враховані дані, які свідок ОСОБА_15 надавав з початку досудового розслідування, під час слідчого експерименту та в суді першої інстанції, а саме, що він та загибла ОСОБА_14 рухались на зелений сигнал світлофора, для трамвая горів червоний сигнал, він та загибла рухались в межах пішохідного переходу, який переходить в ділянку місцевості через трамвайні колії, саме ці обставини були зазначені в ухвалі про призначення експертизи і надані експерту.
Твердження захисника, що експерту було надано для дослідження тільки ухвали слідчого судді про призначення експертизи не відповідає матеріалам справи, оскільки у вступній частині висновку експерта № 11/10.1/462 від 07.06.2019 року (т. 2 а.с. 8) експерт зазначив, що йому надавались і матеріали кримінального провадження.
Відповідно до висновків судово-автотехнічної експертизи № 11/10.1/462 від 07.06.2019 року, технічна можливість запобігти вказаній ДТП для водія трамвая «КТМ-5 М-3» ОСОБА_8 визначалась виконанням нею вимог п.п. 8.7.3 (е) та 8.10 Правил дорожнього руху і для неї не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволили б їй їх виконати.
Крім того, в дослідницькій частині експертизи під час дослідження поставлених питань № № 2, 3 зазначено, що оскільки водій ОСОБА_8 при ввімкненні на світлофорному об`єкті, у напрямку її руху, сигналу світлофора (червоного), який забороняє рух не зупинила керований транспортний засіб перед світлофором, пішохідним переходом, а продовжила рух та виїхала на регульований пішохідний перехід, де відбувся наїзд на пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , які перетинали проїзну частину по вищевказаному пішохідному переході на зелений сигнал світлофора, який дозволяв їм рух. Тому дії водія ОСОБА_8 при заданому механізму події не відповідали вимогам п.п. 8.7.3 (е) та 8.10 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками.

За таких обставин, посилання захисника, що пішоходи ОСОБА_14 та ОСОБА_18 переходили трамвайні колії на ділянці місцевості, яка не має статусу пішохідного переходу, в даному конкретному випадку не має вирішального значення, оскільки не впливає на алгоритм дій водія ОСОБА_8 , її можливість уникнути наїзду та не впливає на причинно-наслідковий зв`язок між порушеннями нею вимог Правил дорожнього руху та наслідками, оскільки встановлено, що у напрямку її руху горів червоний (забороняючи) сигнал світлофора, який породжував для неї обов`язок зупинитись на виконання вимог п.п. 8.7.3 (е) та 8.10 Правил дорожнього руху, згідно з якими червоний сигнал світлофора забороняє рух і у разі подання світлофором сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.
В той же час, встановлено, що водій ОСОБА_8 не виконали вимоги п.п. 8.7.3 (е), 8.10 Правил дорожнього руху та не зупинила трамвай на зупинці та перед пішохідним переходом, в результаті чого скоїла наїзд на пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_18 .
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника, що показання водія ОСОБА_8 про механізм дорожньо-транспортної пригоди не отримали належної правової оцінки судом, що спростовується наступним.
Під час проведення слідчого експерименту від 12.04.2019 року за участю водія ОСОБА_8 вона надала такі вихідні дані, а саме встановила трамвайний вагон у місце, з якого вона почала гальмувати. Відстань від переднього габариту трамвайного вагону до електроопори № 356 склала 54,5 м. В цей час зі слів свідка швидкість керованого нею вагону складала 45 км. Після цього свідок ОСОБА_8 встановила трамвайний вагон у місце, з якого керований нею вагон почав рухатися юзом. Відстань від переднього габариту трамвайного вагону до електроопори № 356 склала 24,3 м., та в цей час швидкість керованого нею трамвайного вагону складала 20 км. Потім свідок вказала місцерозташування керованого нею вагону в момент, коли через трамвайні колії почала переходити потерпіла. Замірами було встановлено, що відстань від переднього габариту трамвайного вагону до електроопори №356 в повздовжньому напрямку склала 0,0 м. та в цей час зі слів свідка швидкість керованого нею вагона складала 15 км.
Після чого, свідок ОСОБА_8 повідомила, що пішохід ОСОБА_14 відносно трамвайних колій в момент її руху повз зупинку, знаходилась по обидва боки трамвайних колій, при цьому з лівої сторони за напрямком руху трамвайного вагону пішоходи знаходились на відстані 1,09 м від ближньої трамвайної рейки.
Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 11/10.1/635 від 10.07.2019 року, покази водія ОСОБА_8 , в частині того, що керований нею трамвайний вагон зменшив швидкість з 20 до 15 км/год., рухаючись із заблокованими колесами при екстреному гальмуванні, подолавши відстань в 24,3 м., - з технічної точки зору неспроможні. Як видно з розрахунку, наведеному в дослідній частині висновку цієї експертизи, відстань, яку долає трамвай «КТМ5-М3», рухаючись у загальмованому стані при екстреному гальмуванні, для зменшення швидкості з 20 до 15 км/год (2,5 м ... 3,1 м), значно менша за відстань, вказану водієм ОСОБА_8 (24,3 м) відстань з якої за версією ОСОБА_8 трамвай «зірвався в юз».
Таким чином, звичайний математичний розрахунок дозволяє зробити висновок, що як би, за версією водія ОСОБА_8 , вона почала екстрено гальмувати за 24,3 м до електроопори № 356, вона б зупинилась заздалегідь до виїзду на пішохідний перехід та до цієї електроопори і відповідно не скоїла б наїзд на пішоходів.
Відповідно до висновків судово-автотехнічної експертизи № 11/10.1/434 від 27.05.2019 року, місце наїзду у повздовжньому напрямку розташовувалося перед слідовою інформацією №2 (пляма бурого кольору) в тому випадку, якщо даний об`єкт це біологічна речовина, залишена пішоходами ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , внаслідок наїзду на них трамваєм «КТМ М3» номер 2192. В поперечному напрямку місце наїзду знаходилось на трамвайних коліях або в безпосередній близькості біля них, по яких здійснювався рух трамваю «КТМ М3» номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 214-216).
Як слідує з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.10.2018 року разом зі схемою та фототаблицею до нього, пляма бурого кольору знаходиться біля задніх коліс між трамвайними коліями, а вісь заднього правого колеса за пішохідним переходом на відстані 7,5 м від електроопори № 356 (т. 1 а.с. 116-130).
За версією обвинуваченої ОСОБА_8 при під`їзді до трамвайної зупинки «вул. Богомаза» вона відчула несправність електро-динамічного гальма та трамвай «зірвався в юз» і вона одразу перевела ричаг гальм в положення (Т5), тобто застосувала екстрене гальмування.
Питання технічної справності гальмівної системи трамвая, під керуванням ОСОБА_8 було предметом дослідження органом досудового розслідування безпосередньо на місці після ДТП та досліджувалось судом першої інстанції і суд дійшов обґрунтованого висновку, про те, що трамвай, зокрема його гальмівна система, під керуванням ОСОБА_8 була в справному стані, що підтверджується наступним.
Під час огляду місця події від 29.10.2018 року встановлено, що гальмові системи та рульове керування трамвайного вагону перебувають у працездатному стані, що встановлено шляхом проведення ходових випробувань та гальмування (т. 1 а.с. 123).
Згідно з актом перевірки технічного стану трамвайного вагона від 30.10.2018 року, відповідно до якого трамвайний вагон № 2192 на момент ДТП знаходився у технічно-справному стані. Технічний стан усіх видів гальм відповідають вимогам ПЕТТ - справні (т. 2 а.с. 167).
Крім того, за покараннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_20 трамвай, яким керувала ОСОБА_8 , на момент ДТП, після події доправлявся до трамвайного депо своїм ходом під керуванням вже свідка ОСОБА_20 , яка пояснювала, що всі види гальм були в справному стані.
Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що сукупність встановлених фактичних обставин, зокрема рух трамваю під керуванням ОСОБА_8 на забороняючий, червоний сигнал світлофора, неналежне реагування на зміну дорожньої обстановки, відсутність будь-яких перешкод технічного характеру для виконання обвинуваченою Правил дорожнього руху України, поза всяким розумним сумнівом доводять те, що саме невиконання обвинуваченою вимог Правил дорожнього руху України потягло за собою проїзд трамваю повз зупинку громадського транспорту із несвоєчасним застосуванням гальм, внаслідок чого відбувся наїзд на пішоходів, оскільки за умови дотримання ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху, вона мала технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину, спростовуються доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції.
Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його звукозапису, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, зокрема і сторони захисту та представника потерпілих про призначення експертиз, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, які сторона захисту вважала недопустимими.
Усупереч твердженням у поданій апеляційній скарзі місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмету доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення проти безпеки руху.
Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК України, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння, апеляційна скарга не містить.
За встановлених судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом фактичних обставин кримінального провадження діяння ОСОБА_8 обґрунтовано отримало правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 286 КК України.
Стосовно виду та розміру призначеного покарання.
Призначені судом першої інстанції ОСОБА_8 вид і міра покарання, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та визначені з належним врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, відомостей особу обвинуваченої, яка вперше скоїла злочин з необережності, раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Судом першої інстанції належним чином враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, невідворотність його наслідків, інших обставин кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових злочинів призначення їй основного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки з реальним його відбуванням із призначенням додаткового виду покарання - позбавлення права керування транспортними засобами, строком на 2 роки.

Вищезазначені висновки суду першої не оскаржувались сторонами і в апеляційному порядку.

Щодо законності та обґрунтованості оскарженого вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілого.
Перевіривши доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР в частині вирішення цивільних позовів потерпілих та перевіривши вирок суду в цій частині, апеляційний суд доходить наступних висновків.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Цих вимог закону при вирішенні цивільного позову потерпілого у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції дотримано в повній мірі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, потерпіла ОСОБА_14 , загинула, що в свою чергу спричинило матеріальну та моральну шкоду її близьким родичам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є дітьми загиблої. З метою відшкодування цієї шкоди потерпілі звернулись до КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР про відшкодування шкоди, заподіяної злочином та стягнення моральної шкоди.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, на момент вчинення злочину ОСОБА_8 перебувала у трудових відносинах з КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР.
Рішення суду першої інстанції про визначення розміру витрат, понесених потерпілою ОСОБА_10 на придбання та встановлення пам`ятника загиблій ОСОБА_14 є обґрунтованим та підтверджується документами, наявними в матеріалах кримінального провадження і дослідженими судом під час судового розгляду.
Доводи апеляційної скарги цивільного відповідача щодо не дослідження оригіналу чеку на пам`ятник та інші доводи, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки представник не заявляв клопотання про витребування такого чеку у потерпілої як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції. Також, той факт, що в чеку не зазначено, що саме ОСОБА_10 сплачувала кошти за пам`ятник не є достатньою підставою для відмови в позові, оскільки зазначення в чеку ПІБ платника не є обов`язковим.
Також, представник цивільного позивача в апеляційній скарзі посилався на перевищення граничної вартості стандартних пам`ятників у даній місцевості, при цьому не зміг пояснити який саме цей граничний розмір та на яку суму, на його думку, він перевищений.
Апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача щодо визначення судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди, спричиненої потерпілим і доходить висновку, що такий розмір визначений судом першої інстанції з належним врахуванням значимості події для потерпілих, внаслідок якої загинула їх матір, що очевидно є причиною їх моральних страждань.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту гл. 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття особа, яка завдала шкоду та особа, яка відповідає за шкоду. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06.11.2013 року № 6-108цс13 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2018 року № 534/872/16-ц.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обвинуваченою, яка перебувала у трудових відносинах з КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР заподіяна моральна шкода потерпілим, що виразилась у моральних стражданнях через втрату близької людини, при цьому належним чином врахував характер і обсяг страждань потерпілих, їх тривалість і, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд з дотриманням вимог закону прийняв рішення про стягнення КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР ради на користь потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 моральну шкоду у сумі 200 000 грн. Кожному, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині не підлягає зміні або скасуванню, а відтак апеляційну скаргу представника цивільного відповідача слід залишити без змін.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача директора КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4