ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/5546/20
Провадження № 1кп/201/327/2021
УХВАЛА

30 квітня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000951 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, -

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_5

обвинувачені ОСОБА_3

ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст.185 КК України в якому відносно обвинувачених обрано запобіжний у виді триманні під вартою, строк дії якого завершується 02.05.2021.

Прокурор подав клопотання про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу на що прокурор просив про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених в зв`язку з тим, що обвинувачення є тяжким і обґрунтованим. На сьогоднішній день існують ризики того що обвинувачені уникнуть суду, можуть впливати на свідків, а також можуть вчинити злочин повторно.

Обвинувачені заперечували проти продовження строків тримання під вартою посилаючись на те що всі названі прокурором ризики не доведені, і вони не мають наміру уникати суду.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України однією з підстав для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, однак так як кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, то обґрунтованість підозри не перевіряється з огляду на те, що суд до вирішення справи не має право давати оцінку доказам і приходити до будь-якого висновку щодо обґрунтованості висунутого обвинувачення.

Згідно ч 2 ст. 177 КПК України другою підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна заарештована або затримана особа має право на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Судом встановлено, що обвинувачені утримуються під вартою з 07.05.2020. Строк утримання обвинувачених під вартою закінчується 02.05.2021, тобто останні утримуються під вартою вже протягом року.
При розгляді даного клопотання суд враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 в справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».
Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії"). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі. Так само і подовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі.
Також у рішенні ЄСПЛ в справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
В обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою прокурор в судовому засіданні не довів реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи обвинувачених, не надав фактичних даних, котрі із певною вірогідністю давали підстави стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених.
Твердження прокурора, про те, що обвинувачені можуть впливати на свідків, ґрунтується на припущеннях, оскільки стороною обвинувачення в котре не було доставлено свідків до зали судового засідання, ухвали про привід останніх не виконано з невідомих підстав.
Ризик того, що обвинуваченні можуть переховуватися від суду прокурором доведений не був.

Суд, вирішуючи питання про доцільність тримання під вартою обвинувачених, враховує обставини, визначені ст. 178 КПК України, а саме те, що обвинуваченні обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, обставини вчинення злочину, викладені в обвинувальному акті, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними вчиненні у злочину передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України.

Отже, вирішуючи питання вид запобіжного заходу, суд враховує наявність ризику вчинити обвинуваченими новий злочин, час, який обвинувачені в сукупності провели під вартою, що є тривалим, а тому існування прогнозованості вчинити ними новий злочин в зіставленні із презумпцією невинуватості на думку суду в даному випадку, є нівелюванням зазначеного ризику, а отже продовження строків тримання під вартою обвинувачених є недоцільним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-316 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 відмовити.

Звільнити ОСОБА_3 з-під варти в залі судового засідання.

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти в залі судового засідання.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено 05.05.2021 о 10-00

Головуючий суддя ОСОБА_1