печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000237 від 07.03.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:
15.03.2021 слідчий другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_3 , за погодженням прокурора першого відділу військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді ОСОБА_1 з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучене 07.03.2021в ході огляду місця події, а саме частини автодороги «Дніпровський проїзд» в напрямку руху до моста «міст Метро» у місті Києві, за результатом якого вилучено автомобіль чорного кольору марки «Ауді», модель «А6», на якому встановлені реєстраційні номерні знаки Європейського союзу НОМЕР_1 (реєстрація Литовської Республіки), який на підставі свідоцтва про реєстрацію належить « ОСОБА_5 » НОМЕР_2 та на законних підставах перебуває в користуванні ОСОБА_6 , з метою збереження речових доказів.

У судове засідання слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Слідчий ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд клопотання у відсутність сторони обвинувачення, вимоги підтримав.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність осіб, які не з`явились, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, надходжу до наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що Слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000237 від 07.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 04.09.2018 ОСОБА_7 наказом командира військової частини НОМЕР_3 о/с призначено на посаду стрільця 1 взводу охорони 4 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_4 .

02.09.2019 ОСОБА_7 наказом начальника Національної академії Національної гвардії України № 196 с/ч призначено на посаду командира 3 відділення 629 навчальної групи курсу № 2 Київського факультету Національної академії Національної гвардії України.

В клопотанні слідчий зазначив, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , перебуваючи в невстановлену досудовим розслідуванням місці, у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час, вступили між собою у злочинну змову, метою якої було вчинення незаконного заволодіння транспортного засобу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

06.03.2021 ОСОБА_8 здійснив телефонний дзвінок потерпілому ОСОБА_9 , та у ході телефонної розмови домовився про зустріч з останнім задля огляду та подальшої покупки автомобіля марки «Audi» моделі «А6» н.з. НОМЕР_5 (Литовської реєстрації), яким на законних підставах користувався та розпоряджався потерпілий ОСОБА_10 .

У подальшому, того ж дня приблизно, о 15 год. 15 хв. ОСОБА_11 у порушення ст. ст. 27, 28, 65 Конституції України, ст. ст. 4, 6, 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння транспортним засобом, разом із ОСОБА_8 , перебуваючи на території АЗС «Амік», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , почали огляд вказаного автомобіля разом із потерпілим ОСОБА_12 . У ході огляду ОСОБА_7 повідомив потерпілому про бажання здійснити поїздку за кермом вказаного автомобіля, з метою випробування його технічного стану.

Після цього, ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_10 розмістились на пасажирських сидіннях автомобіля марки «Audi» моделі «А6» н.з. НОМЕР_5 (Литовської реєстрації), а ОСОБА_7 сів за кермо та проїхав прилеглою до АЗС «Амік» територоією та повернувся назад до АЗС «Амік».

Після цього ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_10 вийшли з автомобіля та направились у бік приміщення АЗС «Амік», у ході їх руху ОСОБА_8 повернувся назад та сів у автомобіль марки «Audi» моделі «А6» н.з. НОМЕР_5 (Литовської реєстрації). У свою чергу ОСОБА_7 , який в цей час перебував за кермом вказаного автомобіля, за допомогою ключа до замка запалення, який йому надав потерпілий привів у дію двигун та рушив з місця, у результаті чого заволодів автомобілем марки «Audi» моделі «А6» н.з. НОМЕР_5 (Литовської реєстрації), яким на законних підставах користувався та розпоряджався потерпілий ОСОБА_10 .

Після цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зникли, однак того ж дня, приблизно о 16 год. 00 хв., за адресою: м. Київ, автодорога Дніпровський проїзд, на відстані близько 1-го кілометра в напрямку руху до «Мосту метро» були затримані співробітниками поліції.

З клопотання також вбачається, що 07.03.2021 в період часу з 18 год. 35 хв. до 20 год. 30 хв., проведено огляд місця події, а саме частини автодороги «Дніпровський проїзд» в напрямку руху до моста «міст Метро» у місті Києві. При цьому, в ході огляду виявлено та вилучено автомобіль чорного кольору марки «Ауді», модель «А6», на якому встановлені реєстраційні номерні знаки Європейського союзу НОМЕР_1 (реєстрація Литовської Республіки), який на підставі свідоцтва про реєстрацію належить « ОСОБА_5 » НОМЕР_2 та на законних підставах перебуває в користуванні ОСОБА_13 .

Вищевказане речі та документи постановою слідчого від 08.03.2021 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Також, 08.03.2021 ОСОБА_8 та ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що вилучене майно, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та є на даній стадії досудового розслідування тимчасово вилученим майном.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено. За таких обставин клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 100, 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучене 07.03.2021 в ході огляду частини автодороги «Дніпровський проїзд» в напрямку руху до моста «міст Метро» у місті Києві, а саме на автомобіль чорного кольору марки «Ауді», модель «А6», на якому встановлені реєстраційні номерні знаки Європейського союзу НОМЕР_1 (реєстрація Литовської Республіки), який на підставі свідоцтва про реєстрацію належить « ОСОБА_5 » НОМЕР_2 та на законних підставах перебуває в користуванні ОСОБА_6 , з метою збереження речових доказів.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1