Провадження №1-кс/523/2746/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2021 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси Шкорупеєв Д.А., при секретарі Луженко В.П., за участю прокурора Новицького А.М., в присутності адвоката Шепітка Г.І., особи, відносно якої проводиться екстрадиційна перевірка - ОСОБА_1 , розглянувши в судовому засіданні клопотання адвоката про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на особисте зобов`язання, без застосування засобу електронного контролю, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До провадження Суворовського районного суду м. Одеси надійшло клопотання адвоката Шепітко Г.І. про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на особисте зобов`язання, без застосування засобу електронного контролю, відносно ОСОБА_1 .

В судовому засіданні прокурор заперечував проти зміни запобіжного заходу та посилався, що адвокат зарано звернувся з клопотанням про зміну запобіжного заходу.

Адвокат та особа, відносно якої проводиться екстрадиційна перевірка, в судовому засіданні, підтримали клопотання, просили змінити запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на особисте зобов`язання, посилаючись на тяжкий стан здоров`я, необхідність медичної допомоги та госпіталізації до медичного закладу.

Дослідивши надані прокурором та захисником документи, вислухавши позицію сторін, слідчий суддя приходить до висновку, що подане клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, постановою слідчого з особливо важливих справ слідчої частини ДСУ ДУ МВС Росії по Челябінській області від 03.10.2019 року ОСОБА_1 висунуто обвинувачення по кримінальній справі №4000729 за вчинення злочину, передбаченого ст.210.1 КК РФ.

Постановою Центрального районного суду м.Челябінська від 06.10.2019 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Постановою слідчого з ОВС СВ ДСУ ДУ МВС Росії по Челябінській області від 27.09.2019 року ОСОБА_1 оголошено в розшук.

Постановою старшого уповноваженого ВКР ВП «Центральний» УМВС Росії по м.Челябінську від 03.10.2019 року ОСОБА_1 оголошено у міжнародний розшук.

За ініціативою компетентних органів Російської Федерації 03.12.2019 року до міжнародної бази Інтерпол внесені відомості про розшук ОСОБА_1 .

До Офісу Генерального прокурора надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_1 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст.210.1 КК РФ.

Згідно матеріалів запиту, ОСОБА_1 раніше неодноразово судимий на території Російської Федерації, зайняв вище положення у злочинній ієрархії при наступних обставинах.

Так, в період з 1972 по 1973 роки ОСОБА_1 приймав участь у зібранні осіб, які займали вище положення у злочинній ієрархії «воровська сходка». На вказаному зібранні був присутній, так званий «злодій у законі» ОСОБА_2 по прізвиську « ОСОБА_3 », який «коронував», тобто визнав за ОСОБА_1 вище положення у злочинній ієрархії.

Під час відбуття покарання в установах ФСВП Росії, які перебувають на території Уральського федерального округу з 2011 по 2016 роки, ОСОБА_1 консолідував навколо себе осіб з числа авторитетів кримінально-злочинного середовища, «смотрящих» і раніше судимих, які дотримуються «злодійських» понять, з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів. Однією з цілей консолідації зазначеної категорії осіб було поповнення «злодійського общака».

Після звільнення з місць позбавлення волі у 2016 році, ОСОБА_1 прибув до Челябінської області, де відразу став позиціонувати себе в якості лідера злочинного світу Уральського регіону, активно спілкувався з лідерами кримінально-злочинного середовища області, а зокрема, і в місцях позбавлення волі, насаджував так звані «злодійські» ідеї і традиції, виступав в ролі арбітра і куратора в злочинному середовищі. В якості основного виду кримінальної діяльності на території Челябінської області ОСОБА_1 обрав вчинення кваліфікованих вимагань, шахрайств, збори коштів з підприємців за право займатися комерційною діяльністю, перешкоджання законній діяльності виправних установ Челябінської області. Лідери кримінально-злочинного середовища Челябінській області, в тому числі в місцях позбавлення волі, в рішенні спірних питань стали звертатися за порадою до ОСОБА_1 , у зв`язку з цим ОСОБА_1 перемкнув на себе основні фінансові потоки та став контролювати так званий «злодійський общак».

На протязі більш ніж 40 років ОСОБА_1 займав вище положення у злочинній ієрархії та набув публічну популярність як особа, яка володіє кримінальним званням «злодій в законі», при цьому особи з оточення ОСОБА_1 протягом цього періоду вчиняли тяжкі та особливо тяжкі злочини.

Дії, вчинення яких інкримінуються ОСОБА_1 на території Російської Федерації, за українським законодавством відповідають злочину, передбаченому ч. 1 ст. 255 КК України та є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі. Крім того, вищевказаний злочин відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК України не сплили.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п.1 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «П`єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ зазначив, що не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до п.1 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод». У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу.

Також, у Рішенні ЄСПЛ у справі «Вейтштайн проти Швейцарії» зазначено, що стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Згідно з ст. 27 Конституції України ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

У відповідності до ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

У статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено один із фундаментальних міжнародних стандартів, а саме, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Жодна особа не заслуговує на дискримінаційне ставлення щодо неї.

Згідно з ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Аналогічні вимоги передбачені Конвенцією про правову допомогу й правових відносинах у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року (Мінської конвенції).

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків - ст. 177 КПК України.

Відповідно до відповіді слідчого відділення відділу поліції № З ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, вбачається, що до обов`язків, які зазначені в ухвалі Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/10499/21 від 15.06.2021 підозрюваний ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 без дозволу прокурора, не має можливості залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , якщо Ви бажаєте змінити умови запобіжного заходу зверніться до ініціатора домашнього арешту.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно зі ст. 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957, ст. 56 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних, і кримінальних справах від 22.01.1993, ч. 1 ст. 573 КПК України, договірні сторони зобов`язуються на вимогу видавати одна одній осіб, які перебувають на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 2 Європейської Конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957, ч. 2 ст. 56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, і кримінальних справах від 22.01.1993 видача правопорушників здійснюється за правопорушення, за які відповідно до законів запитуваної та запитуючої сторін передбачено покарання на максимальний строк не менше одного року позбавлення волі.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 585 КПК України, при вирішенні питання про обрання особі, яка підлягає екстрадиції, запобіжного заходу не пов`язаного з утриманням під вартою, слідчий суддя зобов`язаний врахувати: відомості про ухилення даної особи від правосуддя в запитуючій стороні та дотримання цією особою умов, на підставі яких воно було звільнено з-під варти; тяжкість покарання, що загрожує за інкриміноване злочин, вік, стан здоров`я та інші характеризуючи дані.

Відтак з моменту застосування відносно ОСОБА_1 запобіжних заходів пройшов значний час, зокрема:

?02.04.2020 року ОСОБА_1 тимчасово заарештований строком на 40 діб, а ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 08.05.2020 року відносно нього застосований екстрадиційний арешт;

?Ухвалами слідчих суддів від 03.07.2020 року, 31.08.2020 року, 28.10.2020 року, 22.12.2020 року та 17.02 2021 року визнано достатніми наявність підстав для продовження відносно ОСОБА_1 екстрадиційного арешту;

?05.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, однак наказом №204 від 26.102020 року йому було відмовлено в оформлені документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та це рішення було оскаржено у судовому порядку;

?Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування наказу ГУ ДМС в Одеській області №204 від 26.10.2020 року;

?Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2021 року у справі №521/5250/21 змінено ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) на запобіжний захід у вигляді цілодобового арешту.

?Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 15 червня 2021 року у справі №523/10499/21змінено ОСОБА_1 запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту (екстрадиційний арешт) на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя враховує наявність відомостей про переховування та ухилення ОСОБА_1 від правосуддя, дані щодо особи, його репутацію, відсутність родини та утриманців в Україні, вік та стан здоров`я, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі засудження. Проте, беручи до уваги, що ОСОБА_1 має місце проживання, на думку слідчого судді, забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Доводи захисника щодо неможливості перебування ОСОБА_1 під домашнім арештом у зв`язку з наявністю низки хвороб та необхідністю лікування, є небезпідставними.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 584 КПК України, екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців. Тобто, цією нормою закону встановлено, що визначений термін у дванадцять місяців стосується тільки запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) та обмежень строків щодо інших запобіжних заходів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що клопотання захисника є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду - прокурор.

Разом з тим, слідчий суддя враховує вимоги ст. 179 КПК України та вважає за необхідне застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, так як даний запобіжний захід зможе запобігти ризикам зазначеним у ст. 177 КПК України, оскільки були здані на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) та будь-які документи, що надають право на виїзд з України чи в`їзд в Україну.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе задовольнити клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на особисте зобов`язання, без застосування засобу електронного контролю.

Керуючись ст.ст. 177, 194, 195, 584, 585 КПК України, ст.ст. 56, 58 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на особисте зобов`язання, без застосування засобу електронного контролю, у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Змінити відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на особисте зобов`язання, без застосування засобу електронного контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

1)прибувати до слідчого, прокурора або суду за першим викликом;

2)не відлучатися із м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію, в частині покладених на ОСОБА_1 обов`язків 18.08.2021 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає

Слідчий суддя Д.А. Шкорупеєв