Справа № 487/3278/20
Провадження № 1-кп/487/325/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.07.2021 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000418, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Миколаєві, громадянина України, має середню спеціальну освіту, працює змінним механіком (суднового) буксира «Нібулон-8» ТОВ СП «Нібулон», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України

сторони кримінального провадження

прокурор Оружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3 , захисник адвокат ОСОБА_5 ,

потерпілий ОСОБА_6 , законний представник потерпілого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, відповідно до обвинувального акту:

02.02.2020 року, близько 17:00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, біля будинку №14 по вулиці Набережній у Великій Коренисі міста Миколаєва ОСОБА_3 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, діючи умисно, наніс один удар в ліву область обличчя малолітнього ОСОБА_6 , після чого розвернув його до себе спиною загнув своєю рукою із застосуванням фізичної сили ліву руку останнього за спину та наніс ще декілька ударів кулаком по обличчю ОСОБА_6 , спричинивши тим самим потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України, а саме як умисне нанесення середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягнуло наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Дослідивши у ході судового слідства усі зібрані органом досудового розслідування докази, а саме показання потерпілого, законного представника малолітнього потерпілого, свідків, письмові докази, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України не знайшло свого підтвердження з наступних підстав.

Обвинувачений ОСОБА_3 від надання показів в судовому засіданні на підставі ст..63 Конституції України відмовився, вину не визнав, під час останнього слова наголосив на тому, що конфлікт з потерпілим був, але будь яких тілесних ушкоджень він йому не спричиняв, а тому є всі підстави для визнання його невинуватим.

На підтвердження доведення вини ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 КК України стороною обвинувачення надано наступні докази.

Витяг з ЄРДР щодо реєстрації 02.02.2020 року кримінального провадження №0000418 за заявою ОСОБА_7 з правовою кваліфікаціє ч.1 ст.122 КК України. Згідно фабули, ОСОБА_7 просить вжити заходів до ОСОБА_3 , який 02.02.2020 року приблизно о 18:30 год., перебуваючи у Великій Коренисі, спричинив її сину ОСОБА_6 тілесні ушкодження.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.02.2020 року, яким зафіксовано прохання ОСОБА_7 вжити заходів до ОСОБА_3 ( ОСОБА_8 ), який 02.02.2020 року приблизно о 18:30 год., у Великій Коренисі, спричинив її сину ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 тілесні ушкодження, зареєстрованим в журналі єдиного обліку Заводського ВП ГУНП за №2527 від 02.02.2020 року.

Висновок експерта №251/125-20 від 02.03.2020 року, зроблений при експертному дослідженні на підставі постанови старшого слідчого Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 від 27.02.2020 року про призначення судово-медичної експертизи, згідно якого у малолітнього ОСОБА_6 мають місце тілесні ушкодження у вигляді синців лівого ока, лівої щоки, припухлості м`яких тканин лівої щоки, перелому блока лівої плечової кістки без зміщення. Дані тілесні ушкодження утворилися від не менш ніж двох-трьох ударних дій тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги та інші, незадовго до звернення у лікарню 02.02.2020 року. Між тілесними пошкодженнями та подальшим розладом здоров`я є прямий причинний зв`язок. По ступеню тяжкості тілесні ушкодження у вигляді синців лівого ока, лівої щоки, припухлості м`яких тканин лівої щоки відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень; тілесне пошкодження у вигляді перелому блока лівої плечової кістки без зміщення відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (термін зростання кісток перевищує 21 добу). Взаєморозташування потерпілого та нападника (нападників) під час нанесення тілесних пошкоджень могло змінюватись. Утворення даних тілесних пошкоджень при падінні тіла з положення стоячи на площину як з прискоренням так і без такого малоймовірно.

Протокол проведення слідчого експерименту від 06.02.2020 року разом з DVD-R диском, на якому зафіксовані пояснення ОСОБА_6 з приводу обставин нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_3 02.02.2020 року.

Крім того, в судовому засіданні були допитані потерпілий, його законний представник та свідки сторони обвинувачення.

Так малолітній потерпілий ОСОБА_6 , в присутності свого законного представника ОСОБА_7 , безпосередньо при допиті під час судового розгляду, пояснив, що 02.02.2020 року коли темніло він гуляв на вулиці в компанії ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Коли всі разом проходили біля будинку ОСОБА_15 №14 по вул. Набережній в Великій Коренисі міста Миколаєва ОСОБА_16 кинув по даху будинку і хвіртці каміння та крикнув щоб усі тікали. Всі побігли, оскільки злякалися що з будинку хтось вийде. Брати ОСОБА_17 та ОСОБА_8 , які рухалися по вулиці з різних боків, а також їх батько, що вийшов із будинку, почали їх наздоганяти. При цьому його особисто схопив ОСОБА_18 , якого він впізнає в обвинуваченому, вдарив в ліву сторону обличчя кулаком, заламав за спину ліву руку. Після цього він впав на землю та закрив обличчя руками, а обвинувачений продовжував його бити ногами по спині та обличчю. Допускає, що в зазначений момент, коли він лежав з закритим обличчям, йому міг наносити удари ще хтось, крім ОСОБА_3 , але підняв його з землі, заламав за спину руку, продовжуючи при цьому наносити удари рукою в обличчя та ногою в область живота, саме він. Про дані події він розповів своїй матері, щойно після повернення додому, яка негайно викликала поліцію. Внаслідок побиття в нього був перелом руки, розрив зв`язок, синці обличчя. Соколова ОСОБА_19 після зазначених подій більше не бачив.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , безпосередньо при допиті під час судового розгляду, пояснила, що 02.02.2020 року вона поверталася додому і побачила на вулиці свого сина ОСОБА_20 разом з друзями. Коли вона разом з сином зайшла в хату то роздивилася що він побитий. Данило розповів, що його та ОСОБА_11 побили із-за ОСОБА_14 , при цьому його бив ОСОБА_18 , а ОСОБА_14 ОСОБА_21 . Вона викликала поліцію, зробила заяву про скоєння відносно ОСОБА_22 злочину ОСОБА_23 , та швидку. Перелом руки лікували амбулаторно, всі медичні документи, що стосуються тілесних ушкоджень, отриманих сином внаслідок побиття, надавала судовому експерту самостійно на його вимогу, які саме не пам`ятає. Обвинувачений ніяким чином не допомагав в лікуванні її сина, вибачення не просив.

Свідок ОСОБА_13 , безпосередньо при допиті під час судового розгляду, пояснив, що 02.02.2020 року біля 17:30 годин він гуляв разом з ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 в районі вул. Набережної в Великій Коренисі м. Миколаєва. ОСОБА_16 кидав каміння в будинки та хвіртки, всі тікали бо боялись що вийдуть господарі. Він побачив, як з різних боків вулиці до них наближаються ОСОБА_18 та ОСОБА_21 . Також з подвір`я вийшов якийсь чоловік почав кричати що буде стріляти. Всі злякалися та почали бігти у різні сторони. Потім у телефонній розмові з ОСОБА_24 він дізнався, що його та ОСОБА_11 побили. Крім того ОСОБА_22 казав що його били по обличчю та зламали руку.

Свідок ОСОБА_26 , безпосередньо при допиті під час судового розгляду, пояснив, що 02.02.2020 року біля 17:30 годин він гуляв разом з ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 в районі вул. Набережної в Великій Коренисі м. Миколаєва. ОСОБА_16 кидав каміння по будинкам всі тікали. Навіщо він це робив пояснити не міг. Всі хлопці з компанії втекли крім нього, оскільки його за капюшон схопив ОСОБА_21 , розкрутив, вдарив об землю та ще декілька разів по голові ногою, а також ОСОБА_27 , якого схопив ОСОБА_18 . Його разом з ОСОБА_28 після побиття повели під стовп до світла. Коли ОСОБА_18 вів ОСОБА_20 то бив його по ногах. Крім того ОСОБА_22 розповідав, що ОСОБА_18 його бив по голові та викручував руки. Після цих подій він бачив що у Данили пошкоджена рука та синці на обличчі.

Свідок ОСОБА_29 , безпосередньо при допиті під час судового розгляду, пояснив, що 02.02.2020 року в вечірній час він гуляв разом з ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 в районі буд. АДРЕСА_1 . ОСОБА_16 кидав каміння в будинок. З хвіртки вийшов батько ОСОБА_15 , а також з різних боків йшли ОСОБА_21 та ОСОБА_18 . Всі злякалися та почали тікати. ОСОБА_18 почав їх наздоганяти. Він бачив як ОСОБА_18 спіймав ОСОБА_11 та вдарив його по голові. Як били ОСОБА_20 він не бачив, але ОСОБА_22 потім розповідав що йому викрутили руку.

Підстави для виправдання обвинуваченого.

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка ратифікована Україною і є частиною її національного законодавства, гарантує кожній людині при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення право на справедливий суд. Суд повинен відповідати вимогам незалежності та безсторонності.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 3 п. 3 ст. 129 Конституції України, передбачено, що забезпечення доведеності вини є одним із конституційних принципів судочинства.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року "Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя " визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

При ухвалені вироку суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену в п.43 Рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», згідно якого Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень частини 2 статті 62 Конституції України та частини 2 статті 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

За змістом частини 3 статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Мотиви з яких суд відкидає докази обвинувачення:

Відповідно до статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статті 91 цього Кодексу, у відповідності до положень частини 1 статті 92 КПК України, покладається на слідчого та прокурора.

В рішенні Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року зазначено, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

У відповідності до ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Суд, дослідивши надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, давши їм оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст.122 КК України, виходячи з наступного.

ОСОБА_3 органами досудового розслідування інкримінується злочин передбачений ч.1 ст. 122 КК України. Для доведення вини обвинуваченого та тяжкості скоєного злочину стороною обвинувачення було надано письмовий доказ висновок експерта №251/125-20 від 02.03.2020 року, зроблений при експертному дослідженні на підставі постанови старшого слідчого Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 від 27.02.2020 року про призначення судово-медичної експертизи.

Статтею 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні данні, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Вирішуючи питання про істотність допущених при проведенні зазначеної експертизи порушень як підставу для визнання доказу недопустимим, Суд виходить з наступного.

Частина 2 статті 242 КПК України встановлює шість обов`язкових випадків для проведення експертизи, зокрема для встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Отже аналіз норм КПК України дає можливість прийти до переконання, що іншими процесуальними засобами, окрім як проведення судово-медичної експертизи, з`ясувати тяжкість та характер тілесних ушкоджень не можливо, і висновок експерта в даній категорії справ є доказом, яким встановлюються обставини, які не можуть бути встановленні іншими доказами, навіть в їх сукупності.
Згідно п.п. 4.1, 4.4 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України N 6 від 17.01.95, судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих, Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості. При проведенні судово-медичної експертизи експерт повинен використовувати оригінали медичних документів. У виняткових випадках дозволяється використання копій і виписок, за умови відображення в останніх вичерпних відомостей про ушкодження та їх клінічний перебіг. Ці документи мають бути засвідчені підписом лікаря і печаткою лікувального закладу.
Як вбачається зі змісту висновку судово-медичної експертизи №251/125-20 р. експертом не перелічено документи, на підставі яких проводилося експертне дослідження. При цьому з тексту вбачається, що досліджувалася амбулаторна картка на ім`я ОСОБА_30 та висновок експерта №125 від 03.02.2020 року, однак, ухвали про надання доступу до медичної документації в матеріалах кримінального провадження не міститься.
Відповідно до частини 4 статті 69 КПК України, експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи.

У будь-якому разі речові докази та документи, які надаються експертові, повинні бути отриманні у спосіб, передбачений статтею 93 КПК України, належним чином залученні до кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК України (залежно від способу збирання) і набути відповідного процесуального статусу. З ними повинні мати можливість ознайомитися сторони, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, як під час досудового розслідування в порядку статті 221 КПК України, так і після його закінчення в порядку статті 290 КПК України.

З огляду на вказані обставини, суд приходить до висновку, що судово-медична експертиза у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 проведена з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства. Зауваження захисника ОСОБА_5 , щодо отримання експертом медичної документації потерпілого у непроцесуальний спосіб є обґрунтованими, а тому висновок експерта як доказ є недопустимим.
Крім того, під час судового розгляду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 посилався на допущенні органом досудового розслідування істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме: проведення досудового розслідування за відсутності письмової заяви потерпілого або його законного представника про вчинення відносно нього кримінального правопорушення; зазначення в процесуальних документах (постанові про призначення судово-медичної експертизи, висновку судово-медичної експертизи, протоколі про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення) замість ОСОБА_18 ОСОБА_21 ; як на підставу для визнання доказів недопустимими та не доведення складу кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченому.
Так згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08 лютого 2019 року № 100, прийняття заяв (повідомлень) незалежно від місця і часу їх учинення, повноти отриманих даних, особи заявника здійснює цілодобово, безперервно та невідкладно орган (підрозділ) поліції, до якого надійшла така інформація. Заяви (повідомлення) можуть бути усні або письмові: усні заяви (повідомлення) від осіб уповноважена службова особа органу (підрозділу) поліції або інший поліцейський, до повноважень якого це належить, вносить до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію.
Статтею 59 КПК України передбачено, якщо потерпілим є неповнолітня особа або особа, визнана в установленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з нею залучається її законний представник. Питання участі законного представника потерпілого у кримінальному провадженні регулюється згідно з положеннями статті 44 цього Кодексу.

Згідно статті 44 КПК України, якщо підозрюваним, обвинуваченим є неповнолітній або особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з ним залучається його законний представник. Як законні представники можуть бути залучені батьки (усиновлювачі), а в разі їх відсутності - опікуни чи піклувальники особи, інші повнолітні близькі родичі чи члени сім`ї, а також представники органів опіки і піклування, установ і організацій, під опікою чи піклуванням яких перебуває неповнолітній, недієздатний чи обмежено дієздатний. Про залучення законного представника слідчий, прокурор виносить постанову, а слідчий суддя, суд - постановляє ухвалу, копія якої вручається законному представнику.
Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.02.2020 року, з заявою до Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області звернулася ОСОБА_7 , яка повідомила про вчинення відносно її сина кримінального правопорушення.
Постановою старшого слідчого Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 від 06.02.2020 року про залучення законного представника малолітнього потерпілого, ОСОБА_7 було залучено до кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000418 як законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, зазначене спростовує твердження адвоката ОСОБА_5 щодо не визначення процесуального статусу ОСОБА_20 та відсутність в матеріалах кримінального провадження письмової заяви про злочин потерпілого або його законного представника.

Крім того, зазначення в постанові старшого слідчого Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 від 03.02.2020 року про призначення судово-медичної експертизи та у висновку експерта №251/125-20 від 02.03.2020 року прізвища та ім`я особи, яка спричинила ОСОБА_6 тілесні ушкодження ОСОБА_21 , а ні ОСОБА_18 , не впливають на доведеність причетності до скоєного злочину той або іншої особи.

Як пояснила в судовому засіданні законний представник потерпілого ОСОБА_7 , про події від 02.02.2020 року вона негайно повідомила поліцію, а оскільки її син казав, що побили його та ОСОБА_11 брати ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , вона не зовсім зрозуміла хто кого бив, а вже потім ОСОБА_22 сказав, що це був ОСОБА_32 .

Отже, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України, відповідно до обвинувального акту, проаналізувавши докази, зібрані на досудовому розслідуванні, за своїм внутрішнім переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, винуватість ОСОБА_3 , поза розумним сумнівом, у вчинені кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 КК України, що з урахуванням п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, є підставою для його виправдання за пред`явленим обвинуваченням.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.2,7,368,369,373,374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) за ч.1 ст.122 КК України та виправдати у зв`язку з не доведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченим.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1