Справа № 947/9175/21
Провадження № 1-кп/947/666/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2021 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061 від 06.02.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зугдіді республіки Грузія, громадянина Грузія, грузина, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштована, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 22.05.2015 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;
- 21.01.2019 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. (вирок не набрав законної сили);
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.
Так, 06.02.2021 року близько 13 год. 30 хв. ОСОБА_7 , діючи повторно, маючи злочинний умисел спрямований на незаконне збагачення шляхом таємного викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись поруч з автомобілем марки «Nissan Tida» cірого кольору р/н НОМЕР_1 , припаркованого між будинками №15 та АДРЕСА_3 , де визначив об`єктом свого злочинного посягання майно потерпілої ОСОБА_8 , що знаходилось в середині салону вказаного автомобіля на сидінні водія. Після чого, ОСОБА_7 , впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинені двері автомобіля зі сторони водія, потрапив до салону автомобіля «Nissan Tida» cірого кольору р/н НОМЕР_1 , звідки таємно викрав сумку чорного кольору вартістю 180 гривень, всередині якої знаходились речі, а саме: технічний паспорт № НОМЕР_2 на автомобіль «Nissan Tida» cірого кольору р/н НОМЕР_1 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 , пенсійне посвідчення в кількості 2-х штук на ім`я ОСОБА_9 , талон НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_8 , банківські картки «Приват Банку» в кількості 5-ти штук, робочий зошит, пляшка з водою, чеки, крем для рук, парфумована воді, медичні ліки, які не мають матеріальної цінності; калькулятор вартістю 1 гривня та гаманець вартістю 50 гривень, в якому знаходились грошові кошти в сумі 4000 гривень, 205 доларів США (що згідно курсу Національного банку України станом на 06.02.2021 склало 5717,14 гривень), 20 Євро (що згідно курсу Національного банку України станом на 06.02.2021 склало 669,02 гривень), після чого покинув салон вказаного автомобіля. В цей час, потерпіла ОСОБА_8 побачила, як ОСОБА_7 відходить від її автомобіля та почала кричати по допомогу, після чого ОСОБА_7 викинув сумку, таким чином, розпорядитися викраденим майном не зміг, з причин, які не залежали від його волі. В подальшому, ОСОБА_7 був затриманий перехожими громадянами біля будинку №24 по проспекту Ак.Глушко в м.Одесі.
Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаний з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, визнав повністю, розкаявся у скоєному, пояснив, що він дійсно вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті, а саме в лютому місяці 2021 року в обідній час доби на вул. Ільфа і Петрова в м. Одесі викрав з автомобіля Ніссан сумку. Потерпіла почала кричати, він кинув сумку, після чого був затриманий працівниками поліції. У скоєному щиро кається, просить суворо її не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_7 та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаний з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття, відсутність у потерпілої вимог матеріального характеру.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, відсутність у потерпілого вимог матеріального характеру, позитивно характеризується за місцем мешкання, наявність обставин які пом`якшують покарання, та відсутність обставин які обтяжують покарання, та реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.

Крім того, призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з застосуванням вимог ст. 75 КК України, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Крім того, відповідно до постанови колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к зробила висновок, що загальні засади призначення покарання (ст.. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст.. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні належить вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у відповідності до ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_7 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 обов`язок, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнити з під варти в залі суду.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_7 термін перебування під вартою з 06.02.2021 року по 31.05.2021 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч.5 ст. 72 КК України).

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави за проведення судової трасологічної експертизи №СЕ-19/116-21/2789-Д, грошові кошти у розмірі 817 гривни 25 копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави за проведення судової трасологічної експертизи №СЕ-19/116-21/2707-ТВ, грошові кошти у розмірі 2615 гривни 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави за проведення судової трасологічної експертизи №СЕ-19/116-21/2714-ХЗ, грошові кошти у розмірі 490 гривни 35 копійок.

Речовий доказ - мобільний телефон марки Bravis C246 повернути за належністю ОСОБА_7 .

Речові докази- грошові кошти в сумі 4000 гривень, 205 доларів США, 20 ЄВРО, технічний паспорт № НОМЕР_2 на автомобіль «Nissan Tida» в кузові сірого кольору р/н НОМЕР_1 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 , пенсійне посвідчення в кількості 2-х штук на ім`я ОСОБА_9 , талон НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_8 , банківський карти «ПриватБанка » в кількості 5 шт., чеки, медичні ліки, робочий зошит, вважати повернутими за належністю потерпілій ОСОБА_8 .

Речові докази: кожані рукавички, маска, складній ніж, знищити.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1