17.03.2021 Єдиний унікальний номер 205/2062/21
Провадження № 2/205/306/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ відділення поліції № 3 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000081 від 13 березня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
В С Т А Н О В И В :

14 березня 2021 року засобами поштового зв`язку Нова Пошта до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська направлене вищевказане клопотання слідчого, яке надійшло до суду 15 березня 2021 року.
В обґрунтування клопотання зазначено, що в ході проведення досудового розслідування встановлено, 13.03.2021 року до ВП №3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення про факт вчинення великої кількості пострілів невідомими особами із невідомих зразків зброї, яке мало місце за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, 100.
13.03.2021 року слідчий СВ ВП № З ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ст. лейтенант поліції ОСОБА_8 , приступив до виконання своїх службових обов`язків по несенню служби на території Новокодацького району м. Дніпра, а саме у добовий наряд.
13.03.2021 року приблизно о 21 годині 07 хвилин до чергової частини ВП № З ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Дніпро, пр. С. Нігояна, 100, лунають постріли, а також, що за вказаною адресою перебуває невстановлена особа у якої при собі наявна зброя.
За цим фактом 13 березня 2021 року розпочато кримінальне провадження за № 0000081 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
В ході проведення огляду ділянки місцевості одразу біля будинку № 100 по пр. Сергія Нігояна в місті Дніпрі, було виявлено та вилучено:
- автомобіль марки «УАЗ 469», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (у не експлуатаційному стані), із слідами пошкоджень (отворами схожими на простріли від куль) на капоті ТЗ у кількості 20 одиниць;
- гільзи (9 mm P.A. СОВА) в кількості 21 од.; гільзи (9 mm P.A. РІСЬ) в кількості 18 од.; гільзи (9 mm HSA P.A.) в кількості 17 од.; гільзи малокаліберні (С) в кількості 23 од. всі зазначені гільзи було вилучено та запаковано до спец. пакету НПУ - EXP 0291255.
Встановлено, що автомобіль марки «УАЗ 469», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , був придбаний ОСОБА_4 , та існують достатні підстави вважати, що зазначені предмети є предметом, засобом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, доказом кримінального правопорушення, набуте злочинним шляхом.
У зв`язку з викладеним слідчий просив накласти арешт на вказані предмети.
Прокурор у судовому засіданні просив відкласти розгляд клопотання для ндання своїх повноважень приймати участь у судовому засіданні.
У судовому засіданні особа, щодо майна якого вирішується питання про арешт, також зазначив про неможливість у судовому засіданні приймати участь прокурору без надання ним повноважень, а тому просив відкласти розгляд клопотання.
Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що таке клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з таких підстав.
За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Частинами 1 та 2 статті 171 КПК України передбачено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Цей перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні відомості повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
З тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та посилань на положення КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами цього кримінального провадження.
Так, слідчий у клопотанні посилається на ч. 2 ст. 170 КПК України, що метою арешту в цьому випадку є збереження речових доказів, однак, жодного обгрунтування підстав накладення арешту не зазначає, отже в цьому випадку не доведено та не зазначено, які саме потреби досудового розслідування задовольнятимуться завдяки цьому арешту.
Відповідно до вимог ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

В цьому випадку слідчим не доведено жодного із цих пунктів та не зазначено, які саме потреби досудового розслідування задовольнятимуться завдяки цьому арешту, в чому полягає неможливість вчинення будь-яких інших дій по відношенню до майна, на яке просить накласти арешт, і яким чином незастосування цього заходу забезпечення кримінального провадження може вплинути на обмеження можливостей органу досудового розслідування.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, однак відповідно до діючого законодавства, якщо документи, які підтверджують право власності на майно, не можуть бути зазначені у клопотанні та надані щодо майна, право власності на яке неможливо підтвердити документально, то відповідну неможливість має бути обґрунтовано у клопотанні.
Враховуючи зазначене, в силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Права третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Таким чином, відповідно до положень п. 26 ч. 1 ст. 3 КПК України ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які приймають участь у судовому засіданні, є учасниками судового провадження, а саме: третіми особами, щодо майна яких вирішується питання про арешт.
Отже, у цьому випадку майно, на яке слідчий просить накласти арешт належить третім особам, а тому належним суб`єктом звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт такого майна є прокурор, а не слідчий.
Також у матеріалах кримінального провадження відсутні підтвердження, що слідчого СВ відділення поліції № 3 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_7 включено в групу слідчих у цьому кримінальному провадженні, та прокурора ОСОБА_3 включено до групи прокурорів, оскільки витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів відповідно до правової практики Верховного Суду (справа № 761/28347/15-к від 09.09.2020 року).
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Враховуючи вищезазначене, клопотання про арешт майна не відповідає встановленим чинним законодавством вимогам щодо його змісту, а тому вважаю, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.
Керуючись ст. ст. 170-172, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції № 3 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000081 від 13 березня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України - повернути прокурору ОСОБА_3 для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків, встановивши строк для такого усунення - сімдесят дві години.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

.