Ухвала

13 липня 2021 року
м. Київ
справа № 192/2219/2019
провадження № 51-2885 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2020 року щодо нього та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
встановив:
Ухвалою колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 червня 2021 року касаційну скаргу засудженого, у зв`язку з недотриманням вимог статті 427 КПК України, залишено без руху та надано п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення зазначених в ній недоліків.

У межах наданого судом строку ОСОБА_4 надав уточнену касаційну скаргу, проте недоліків не усунув.

З касаційної скарги убачається, що засуджений не усунув порушення пунктів 4, 5 частини 2 статті 427 КПК України, відповідно до яких у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 взагалі не наводить обґрунтування незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного судового рішення з огляду на положення статей 412-414 вказаного Кодексу. Так, касаційна скарга засудженого не містить будь-яких вказівок на конкретні порушення закону допущені судами попередніх інстанції при постановленні оскаржуваних судових рішень, які є підставами для її скасування або зміни.
Разом з цим, викладені в касаційній скарзі вимоги до касаційного суду не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України в частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду, оскільки порушуючи вимогу про скасування оскаржуваних судових рішень, засуджений не вказує яке рішення після скасування має ухвалити Суд.

При цьому, засуджений ОСОБА_4 не враховує, що вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2020 року може бути предметом перегляду у касаційному порядку виключно після його перегляду апеляційним судом. Натомість, як слідує зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду, вирок місцевого суду у апеляційному порядку не переглядався, а отже не може бути оскаржений у касаційному порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає за необхідне повернути засудженому ОСОБА_4 касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2020 року щодо нього та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження повернути разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3