Провадження №1-кп/522/220/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

підготовчого судового засідання

01 березня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси угоду про визнання винуватості, що надійшла разом із обвинувальним актом, який надійшов із Одеської місцевої прокуратури №3, який зареєстрований у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001614 від 24.04.2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дейр-Ез-Зор, республіки Сирійської арабської республіки, громадянина Сирійської арабської республіки, неодруженого, непрацюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,
обвинуваченого за ч.1 ст.263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3

адвоката - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

перекладача - ОСОБА_6 , суд

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається, із обвинувального акту, ОСОБА_3 в 2020 році, більш точного часу в ході досудового слідства встановити не видалось за можливе придбав за невстановлених обставин 100 патронів, які привіз до свого місця проживання у орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігав їх без передбаченого законом дозволу. 24.02.2020 року при проведенні санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 , а саме у квартирі АДРЕСА_3 працівниками поліції Приморського ВП ГУНП в Одеській області разом з працівниками УСБУ в Одеській області, у верхній шафі комоду виявлено поліетиленовий згорток, в середині якого знаходились 100 предметів ззовні схожих на патрони, які раніше ОСОБА_3 придбав за невідомих обставин.
Як указано, у обвинувальному акті, встановлено, що 100 патронів, вилучених 24.02.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , а саме за місцем проживання ОСОБА_3 - являються бойовими патронами калібру 5,45x39 мм., призначені для стрільби із бойової нарізної вогнепальної зброї - автоматів Калашникова зразку 1974 року, їх модифікацій, а також іншої вогнепальної зброї.
У обвинувальному акті зазначено, що таким чином, при зазначених вище обставинах, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Під час досудового розслідування між прокурором ОСОБА_7 та підозрюваним у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 була укладена угода про визнання винуватості 09.11.2020 року, яка надійшла до суду разом із обвинувальним актом.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти затвердження вище указаної угоди про визнання винуватості, посилаючись на те, що він відмовляється виконувати обов`язки за указаною угодою, та він не згодний із тим у чому його обвинувачують, під час укладення угоди не було перекладача, та він не зрозумів, яка буде міра покарання, та про інше в цій угоді, взагалі не знаючи, що він підписував.
Прокурор ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні просила призначити обвинувальний акт до розгляду, та заперечувала проти повернення обвинувального акту прокурору.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості від 09 листопада 2020 року, та просив повернути обвинувальний акт прокурору.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Згідно до ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Згідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

У пункті 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», зазначено, що за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або

б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч.7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. Перевіривши угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону, суд вважає, що є наступні підстави для відмови у затвердженні зазначеної угоди.

Так як угода про визнання винуватості від 09.11.2020 року була укладена за відсутності перекладача, ОСОБА_3 , як з`ясувалось у судовому засіданні, не володіє українською мовою, суд вважає, що були порушені вимоги закону п.18 ч.3 ст.42 КПК України, згідно до якої підозрюваний у разі необхідності має право користуватися послугами перекладача за рахунок держави, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє. Так як угода про визнання винуватості була укладена за відсутності перекладача, угода про визнання винуватості не була надана підозрюваному із перекладом на рідну мову, або із перекладом на іншу мову, якою він володіє, суд приходить до висновку, що умови угоди, у якій одна із сторін не розуміє тексту угоди, не відповідають інтересам суспільства, та порушують права підозрюваного. Відповідно до п.2, п.3 ч.7 ст.474 КПК України, суд вважає, що це є підставами для відмови у затвердженні такої угоди.

Крім того, суд вважає, що під час затвердження угоди була виявлена очевидна неможливість виконання підозрюваним взятих на себе за угодою зобов`язань, так як він у підготовчому судовому засіданні заявив, про те, що відмовляється повністю визнавати свою вину у скоєнні злочину, не згодний із обвинувальним актом, не розумів, що підписував. Суд вважає, що є підстави зазначені у п.5 ч.7 ст.474 КПК України для відмови у затвердженні угоди, так як встановлена очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Також суд вважає, що вище зазначена угода про визнання винуватості від 09.11.2020 року не відповідає вимогам КПК, а саме у порушення вимог ст.472 КПК України у змісті угоди про визнання винуватості не зазначено обов`язок підозрюваного у співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, тобто угода не містить жодних зобов`язань, щодо співпраці підозрюваного у викритті осіб, які збули йому бойові припаси. Незважаючи на те, що такі домовленості є не обов`язковою (субсидіарною) складовою їх змісту, суд вважає, що відсутність такого обов`язку не відповідає інтересам суспільства, оскільки це спрямовано на задоволення приватного інтересу підозрюваного щодо пом`якшення покарання. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що необхідно відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості від 09.11.2020 року. Так як від прокурора не надходило відповідного клопотання, пов`язаного із відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, а також у зв`язку із проведенням досудового розслідування за відсутністю перекладача підозрюваного із української на арабську мову, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження №0001614 від 24.04.2020 року необхідно повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Керуючись ст.ст.27, 314 316, 469, 474, 392, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У затвердженні угоди про визнання винуватості від 9 листопада 2020 року, укладеної на досудовому розслідуванні між обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_8 , та прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, який зареєстрований у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001614 від 24.04.2020 року - відмовити.

Кримінальне провадження №0001614 від 24.04.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України - повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури №3 для продовження досудового розслідування.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1

01.03.2021