Номер провадження: 11-кп/813/1150/21
Номер справи місцевого суду: 520/225/19 1-кп/947/169/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185; ч.2 ст.186 КК України у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за № 0003406 від 31 серпня 2018 року, за № 0003121 від 07 вересня 2018 року,
ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2021 року був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185; ч.2 ст.186 КК України, на 60 днів, до 23 квітня 2021 року включно.
Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити застосований до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою його реєстрації у м. Одеса.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ризики, передбачені ст.177 КПК України не доведені прокурором жодними належними доказами та в ухвалі судом не обґрунтовані.

ОСОБА_7 вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він визнає вину повністю та щиро розкаюється у вчиненому, раніше не судимий, у потерпілих відсутні до нього претензії матеріального та морального характеру, має цивільну дружину та неповнолітніх дітей, зареєстрований у м. Одеса. за місцем проживання характеризується позитивно, в наркодиспансерах на обліку не значиться.

Крім того, ОСОБА_7 зазначив, що уже тривалий час тримається під вартою, у зв`язку з чим у нього почав погіршуватися стан здоров`я.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу суду без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали судового провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі апеляційний суд, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до положень ст.407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Київським районним судом м. Одеси проводиться судовий розгляд кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за № 0003406 від 31 серпня 2018 року, за № 0003121 від 07 вересня 2018 року, за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.185; ч.2 ст.186 КК України, а тому на даному етапі кримінального провадження питання щодо обґрунтованості обвинувачення, оцінки доказів та встановлення вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.

Оскарженою ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК на сьогоднішній день не зменшилися, у зв`язку з чим жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 6 років.
Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , у разі доведеності його вини, існує ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вищенаведене у сукупності з тим фактом, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, підтверджує наявність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 іншого аналогічного злочину та характеризує його як особу схильну до вчинення корисливих злочинів проти власності.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику незаконного впливу обвинуваченим ОСОБА_7 на свідків та потерпілого, що безпосередньо судом не допитувалися, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Так, кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 перебуває на стадії судового розгляду, однак, на теперішній час свідки та потерпілий безпосередньо судом не допитані, що дає підстави дійти висновку про наявність ризику незаконного впливу на них обвинуваченим ОСОБА_7 з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно враховані обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при продовженні дії запобіжного заходу, а саме особу обвинуваченого ОСОБА_9 , його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, те, що він не одружений, офіційно не працевлаштований.

Вищенаведене в сукупності з конкретними обставинами кримінальних правопорушень та встановлені ризики дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування відносно нього запобіжного заходу у виді цілодобового арешту, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до положень п.9) ч.1 ст.178 КПК України, суд, при обранні запобіжного заходу враховує дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

Апеляційний суд зазначає про те, що раніше до ОСОБА_7 застосовувався запобіжний захід у виді домашнього арешту, однак останній не виконав покладені на нього обов`язки, у зв`язку з чим оголошувався в розшук.

Окрім того, під час застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, останній вчинив новий злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про недоведеність існування передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що на даному етапі судового розгляду лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилався прокурор під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а суд першої інстанції дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження з урахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2021 року, якою був продовженийстрок тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185; ч.2 ст.186 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4