Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/110/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2021 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.03.2021, якою задоволено клопотання слідчого та стосовно,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, не одруженого, батька малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз вироком Ленінського районного суду міста Кіровограда від 31.05.2010 року за ч.3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. В березні 2015 року звільненого умовно-достроково на 1 рік і 6 місяців; обвинуваченого в інших кримінальних провадженнях, які перебувають на розгляді Ленінського районного суду міста Кіровограда за ч. 2 ст. 187 КК України та ч. 2 ст. 307 КК України, до якого застосовано запобіжний у вигляді домашнього арешту,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 57 днів, а саме: з 16 години 15 хвилин, 01 березня 2021 року по 16 годину 15 хвилин 26 квітня 2021 року,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, за погодженням з прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури, звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 .
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.03.2021 року, вказане клопотання задоволено та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на п`ятдесят сім днів.

Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя виходив з того, що матеріали клопотання містять достатньо даних про наявність обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, та підтверджують існування ризиків передбачених п.п.1-5 ч. 1 ст.177 КПК України, тобто дають достатні підстави вважати, що у разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім його процесуальних обов`язків.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного, в апеляційній скарзі, просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що слідчим суддею винесена ухвала поза розумінням положень статей 176, 177, 178 КПК України, так як слідством не доведено жодного пункту статей 177 і 178 КПК України, які б свідчили про те, що саме цей запобіжний захід потрібен в даному кримінальному провадженні.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, захисника який висловилися у підтримку апеляційних вимог, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Як встановлено матеріалами клопотання, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Підозра ОСОБА_10 , підтверджується наявними зібраними в ході досудового розслідування доказами, доданими ініціатором клопотання, які містять достатньо об`єктивної інформації про причетність останнього до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, зокрема факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення містяться в протоколах: огляду місця події, допиту свідків та потерпілих, пред`явлення осіб для впізнання, огляду предметів.
26 лютого 2021 року ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 є закінченими, умисними, корисливими, повторними, тяжкими. ОСОБА_7 раніше судимий за тотожні майнові тяжкі злочини, є обвинуваченим в інших кримінальних правопорушеннях, по одному з яких перебуває під домашнім арештом. Водночас, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у двох єпізодах тяжких тотожних злочинів. Поведінка підозрюваного свідчить про відсутність соціальних зв`язків, відсутность бажання стати на шлях виправлення та займатись суспільно-корисною працею. Окрім того, офіційно тривалий час не працює, не має законного джерела отримання доходу, податки не сплачує, шкоду потерпілим не відшкодовує.
ОСОБА_7 після обставин, в яких він підозрюється, вчиняв умисні дії спрямовані на приховування злочину, залишав місця події, розпоряджався викраденим майном, тобто свідомо активно перешкоджав встановленню істини по справі, що істотно підвищує ризик невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків, відтак щодо нього не може бути застосований менш суворий вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Застосування фізичної сили стосовно особи жіночої статі є проявом асоціальної поведінки та значно збільшує небезпеку підозрюваного. Відстоювання підозрюваним власної правової позиції, є вагомою підставою для перешкоджання у встановленні чи перекручуванні ним визначальних обставин у справі, знищенню слідів злочину. Попередні судимості є ризиком вчинення підозрюваним нових злочинів, що негативно позначиться на розумних строках та затягне ухвалення остаточного рішення. ОСОБА_7 не має законного заробітку, не дотримується правил поведінки в суспільстві, тобто здатен продовжити вчиняти нові злочини чи переховуватись від слідства. Зухвалість інкримінованих дій проти особи жіночої статі, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним у вчиненні злочину до 6 років позбавлення волі, є вагомою передумовою для початку його переховування від слідства чи суду.
Таким чином, враховуючи зазначене вище у сукупності, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зокрема, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого; вчинити інше кримінальне правопорушення.

З огляду на означене, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя правильно оцінив наявні ризики та обґрунтовано задовольнив клопотання органу досудового розслідування, обравши стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а у такому випадку не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Отже, обраний відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У конкретному випадку, обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та безпідставність судового рішення про необхідність обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - спростовуються наведеним вище.

Інших переконливих доводів щодо незаконності рішення слідчого судді в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування або зміни ухвали суду, апеляційним судом не встановлено.

Відтак, беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, тому залишає оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. 376 ч.2, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.03.2021 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 57 днів - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4