Справа № 127/2943/20
Провадження №11-кп/801/378/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 про звільнення засудженого від відбування покарання за хворобою,

в с т а н о в и в :
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 про звільнення засудженого від відбування покарання за хворобою. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_7 після вчинення першого злочину навесні 1995 року, отримав хворобу, яка підпадає під «Перелік захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання», що в свою чергу підпадає під ч.2 ст. 84 КК України. Зокрема, ОСОБА_7 переніс інсульт, після чого почало розвиватись захворювання у вигляді порушення мовлення, розладів особистості та поведінки. Крім того, у 1999 році він переніс туберкульоз, у 2019 році під час медичного огляду у нього виявлено шлункову диспенсію, є інвалідом третьої групи.
Розглянувши клопотання, суд першої інстанції відмовив у його задоволенні.
В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання за хворобою.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання з 1996 року, є інвалідом третьої групи, має цілий ряд тяжких хвороб, що прогресують і загрожують його здоров`ю, а тому йому необхідно отримати професійне лікування в умовах багатопрофільної лікарні.
Заслухавши доповідь судді, захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 537 КПК під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання за хворобою.
Згідно ст. 152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.
Інститут звільнення від покарання та його відбування є одним з проявів принципу гуманізму у кримінальному праві. Його застосування спрямоване на звуження меж кримінально-правової репресії, для стимулювання виправлення засудженого, адаптації його до норм соціальної поведінки та вимог дотримання правопорядку. Суть цього інституту полягає у тому, що: 1) за підстав, передбачених Кримінальним кодексом засуджений може (або повинен) бути звільнений судом від: а) реального відбування покарання, призначеного вироком суду; б) подальшого відбування покарання, частину якого він вже відбув; 2) засудженому може бути: а) замінено покарання більш м`яким; б) пом`якшено призначене покарання. Звільнення від покарання та його відбування, заміна покарання більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання становлять виключну прерогативу суду, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування.
Матеріальною підставою звільнення від покарання та його відбування є недоцільність або ж неможливість призначення чи виконання покарання в силу втрати чи значного зменшення суспільної небезпечності особи, яка вчинила злочин, погіршення стану її здоров`я або ж в силу зміни закону. Ці загальні підстави конкретизуються стосовно окремих видів звільнення від покарання та його відбування.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення злочину захворіла на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання, суд повинен врахувати тяжкість вчинення злочину, характер захворювання та інші обставини справи.
Перелік захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, визначений Додатком № 12 до Наказу Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 № 1348/5/572 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі».
Захворювання на тяжку хворобу є підставою для звільнення особи від покарання або від подальшого його відбування лише у випадках, якщо ця хвороба не лише за тяжкістю, а й за характером перешкоджає відбуванню покарання, тобто коли подальше відбування покарання загрожує життю особи або може призвести до серйозного погіршення стану здоров`я чи інших тяжких наслідків.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» №8 від 28.09.1973 при вирішенні питання про звільнення від відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, крім осіб, які захворіли на хронічну душевну хворобу, судам необхідно з`ясувати чи перешкоджає хвороба подальшому відбуттю покарання, а не виходити лише з висновку лікарської комісії про стан здоров`я засудженого.
Відповідно до п.5 ч.3 «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», затвердженого Наказом №1348/5/572 від 15.08.2014 Міністерством охорони здоров`я України, Міністерства юстиції України - засуджені, хворі на розлади психіки та поведінки, проходять курс лікування в стаціонарних умовах в спеціалізованих психіатричних лікарнях або відділеннях, які створені при лікарняних закладах ДКВС.
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №226 від 14.08.2020, ОСОБА_7 страждає на психічний розлад у вигляді розладу особистості, пов`язаного із органічним ушкодженням головного мозку (F 07.0). Про це свідчать дані анамнезу про перенесення ним у 1996 р. гострого порушення мозкового кровообігу в басейні правої середньо-мозкової артерії, його страждання на гіпертонічну хворобу, а також зловживання ним в минулому впродовж ряду років спиртними напоями (за даними меддокументації), що викликало органічне ураження його головного мозку з деякими незначними змінами у психіці - переважно у сферах емоцій, мислення, уваги, пам`яті. Даний висновок підтверджується і теперішнім психо-неврологічним обстеженням, яке виявило у підекспертного емоційну лабільність, нестійкість уваги, схильність мислення до конкретності, ґрунтовності, легке зниження пам`яті переважно на поточні події, а також характерну неврологічну симптоматику у вигляді помірної моторної афазії, правобічної пірамідної недостатності, легкого порушення координації рухів.
Зазначені особливості психіки у ОСОБА_7 виражені не різко, не супроводжуються значними порушеннями у сфері емоцій, мислення, уваги, пам`яті, порушенням інтелекту, волі, втратою критичних та адаптаційних здібностей, психотичною симптоматикою (маяченням, галюцинаціями) та не досягають рівня недоумства.
Відмічений у ОСОБА_7 психічний стан не позбавляє його можливості звичайного функціонування як особистості, мати свої цивільні права та обов`язки.
ОСОБА_7 з урахуванням його психічного стану, потребує спостереження та лікування на загальних підставах у лікаря-психіатра за місцем його подальшого перебування.
Крім того, в суді першої інстанції був допитаний в якості експерта завідувач медичної частини Вінницької установи відбування покарань №1 ОСОБА_9 , який повідомив, що засуджений ОСОБА_10 перебуває під диспансерним наглядом лікарів установи з приводу гіпертонічної хвороби ІІ стадії, а також з приводу диспенсії. Згідно медичної картки хворого встановлено, що ОСОБА_7 в 1996 році перебував на стаціонарному лікуванні з приводу токсичної енцефалопатії, а відповідно до переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України № 1348/5/572 від 15.08.2014 року, виявлені захворювання, які зазначені в медичній картці засудженого ОСОБА_7 , не є підставою для подачі подання, тому адміністрація установи з відповідним клопотанням в суд не зверталася.
Також експерт доповнив, що коли засудженому проводили профілактичний огляд, 20.11.2019, фахівець, якого було запрошено, написав свій висновок - без психічних розладів.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання про звільнення від відбування покарання за хворобою, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував дані щодо хвороби та особи засудженого відповідно до положень ч. 2 ст. 537, 539 КПК України та обґрунтовано зробив висновок про те, що захворювання засудженого не є підставою для звільнення від відбування покарання за хворобою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 про звільнення засудженого від відбування покарання за хворобою - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4