Справа № 548/335/20
Провадження №1-кп/548/30/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол обвинувальний акт за кримінальним провадженням № 0000476 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яблуневе Оржицького району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, розлученого, приватного підприємця, такого, що має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_7 01.11.2019 року близько 09:00 год, перебуваючи поблизу господарського магазину «Молоток» за адресою: м. Хорол, вул. Небесної Сотні, буд. 52, Хорольського району Полтавської області, на грунті неприязних відносин, що виникли під час сварки з потерпілим ОСОБА_10 , кулаком лівої руки наніс один удар в праву частину області обличчя ОСОБА_10 , внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійних ран на верхній та нижній губах, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім цього, 29.11.2020 року, близько 12 год. 30 хв. поліцейський СРПП № 2 Хорольського відділення поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_11 та поліцейський СРПП № 4 Хорольського відділення поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_12 , які відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», відносяться до працівників правоохоронних органів, перебуваючи в однострої, на добовому чергуванні по забезпеченню публічної безпеки і охорони громадського порядку, охороні прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, будучи спорядженими спеціальними засобами, табельною вогнепальною зброєю та засобами зв`язку, на службовому автомобілі, прибули у кафе «Наталка-Полтавка» за адресою: АДРЕСА_2 , за повідомленням громадянки ОСОБА_13 , яка є свідком у справі, на телефонну лінію «102» в чергову частину Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області про хуліганські дії обвинуваченого ОСОБА_7 .

Прибувши на місце події працівники поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зайшли в приміщення вищевказаного кафе, де на той час знаходився, перебуваючий в нетверезому стані обвинувачений ОСОБА_7 , відвідувачі кафе та персонал цього кафе. Обвинувачений ОСОБА_7 , на появу працівника поліції зреагував агресивно, став ображати їх, висловлюватись в їх адресу нецензурною лайкою і відмовився виконувати законні вимоги працівників поліції про припинення такої поведінки, на зроблені зауваження не реагував. В той час, коли працівник поліції ОСОБА_11 опитував заявницю та свідків з метою подальшого складання протоколу про адміністративне правопорушення, обвинувачений ОСОБА_7 з метою перешкоджання виконання поліцейським ОСОБА_11 його обов`язків щодо припинення вчинення правопорушення, оформлення відносно ОСОБА_7 протоколу про адміністративне правопорушення, усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівник правоохоронного органу, який був одягнений у формений одяг та виконував свої службові обов`язки, маючи намір завадити зібранню доказів по справі про адміністративне правопорушення, став висловлювати у бік поліцейського ОСОБА_11 неодноразові словесні погрози, про застосування різних видів фізичного насильства до цього потерпілого, при цьому, бажаючи викликати у поліцейського страх, впритул наближався до цього працівника поліції, торкався його форменного одягу, замахувався руками, демонструючи готовність до фізичного контакту, супроводжуючи ці погрози ненормативною лексикою, сприймаючи за реальні своєму життю та здоров`ю погрози поліцейський ОСОБА_11 відштовхував від себе обвинуваченого та неодноразово робив йому зауваження.

Через декілька хвилин після цього, в ході ескалації хуліганської поведінки ОСОБА_7 , після прийняття поліцейськими ОСОБА_12 та ОСОБА_11 законного рішення про примусове виведення обвинуваченого ОСОБА_7 з приміщення кафе та застосування до обвинуваченого спеціальних засобів у вигляді кайданок, з метою уникнення адміністративного затримання, реалізовуючи раптово-виниклий злочинний умисел, направлений на опір працівникам працівникам Хорольського відділення поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , у відповідь на повторну законну вимогу поліцейських заспокоїтись та не перешкоджати виконанню службових обов`язків зазначеними працівниками поліції, обвинувачений ОСОБА_7 чинив їм опір, який виразився в активній фізичній протидії, штовханні та шарпанні працівника поліції ОСОБА_11 за форменний одяг, замахах та нанесенні ударів стільцем, киданні предмету в поліцейських, а також у втечі з приміщення кафе, з подальшою втечею на автомобілі з місця події.

Крім цього, 04.01.2020 року обвинувачений ОСОБА_7 близько 16:15 год, перебуваючи у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , на грунті неприязних відносин, що виникли під час сварки зі своєю колишньою дружиною - потерпілою ОСОБА_9 , здавив шию останньої, а також наніс один удар кулаком правої руки в область правої частини обличчя ОСОБА_9 , після чого обома ногами наніс декілька ударів в область стегон потерпілої, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, рани на слизовій оболонці нижньої губи справа, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні злочинів, передбачених ст. 125 ч.2 КК України по епізодах побиття потерпілого ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 категорично заперечив, цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 , не визнав, по епізодах погрози насильством за ст. 345 ч. 1 КК України та опору працівникам поліції за ст. 342 ч. 2 КК України визнав частково, при цьому пояснив, що потерпілого ОСОБА_10 він не бив, а захищався від його нападу випадково вдаривши його в обличчя. Вказав, що відеозапис змонтований, а тому не можу бути прийнятий судом до уваги. Пояснив, що потерпілу ОСОБА_9 він не бив, вказавши, що навпаки вона йому нанесла тілесні ушкодження. При цьому не заперечував факт свого перебування по даних епізодах в зазначених в обвинувальному акті місці та часі. Щодо епізодів з працівниками поліції вказав, що дійсно перед сваркою з поліцейськими він випив 50 г горілки, проте погрожував не поліцейським, а колишній тещі свідку ОСОБА_14 , не заперечував, що можливо щось говорив і відносно поліцейських.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, його винність у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України, а також кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, повністю підтверджується наступною сукупністю доказів.

1) по епізоду нанесення легких тілесних ушкоджень 01.11.2019 року потерпілому ОСОБА_10 :
- показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що 01.11.2019 року близько 09:00 год, перебуваючи поблизу магазину «Молоток», потерпілий говорив по телефону, стоячи обличчям до дороги, в цей час до нього раптово підійшов ОСОБА_7 , ударив по сідницях ногою чи рукою, точно не знає, бо обвинувачений підійшов ззаду, а коли потерпілий розвернувся до обвинуваченого після таких дій, ОСОБА_15 вдарив потерпілого в обличчя кулаком, в якому був ключ. Перед ударом він не сварився і навіть не говорив з Маковським, причину завдання удару потерпілий не знає. У потерпілого пішла кров, він пішов до машини витерти її рушником. Після чого звернувся до поліції. Маковського знає з 2013 року, час від часу в них виникали конфлікти, обвинувачений часто погрожував потерпілому. Після цієї події він не бачив обвинуваченого, внаслідок дій ОСОБА_7 потерпілий проходив лікування, йому було завдано матеріальних збитків та моральних страждань;

- витягом з ЄРДР за № 0000476 від 01.11.2019 року, з яких слідує, що 01.11.2019 року надійшла заява від ОСОБА_10 , в якій зазначено, що 01.11.2019 року близько 09:00 год ОСОБА_16 наніс йому тілесні ушкодження поблизу магазину «Молоток» у м. Хорол, попередня кваліфікація за ч. 1 ст. 125 КК України, подальша кваліфікація за ч. 2 ст. 125 КК України (т. 2 а.с. 12, 13, 28);
- протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 01.11.2019 року, в якому зафіксовано усне звернення заявника ОСОБА_10 про вчинення злочину, а також дата, час і місце вчиненого правопорушення (т. 2 а.с. 14);
- протоколом огляду місця події від 01.11.2019 року, в якому зафіксовано обстановку за місцем вчинення кримінального правопорушення, а саме поблизу магазинів «Молоток» та «Кузя» за адресою: м. Хорол, вул. Небесної Сотні, буд. 52, Полтавської області (т. 2 а.с. 15 18);
- висновком експерта № 100 від 04.11.2019 року, яким встановлено, що ОСОБА_10 було завдано легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійних ран на верхній та нижній губах. Вказані ушкодження могли утворитись при вказаних обставинах і у вказаний строк від не менш, ніж одноразової дії тупого предмету, яким могли бути пальці руки, стиснуті в кулак (в якому також могли бути затиснуті ключі від автомобіля) з обмеженою контактуючою поверхнею. Утворення вказаних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту на виступаючи предмети маловірогідне, в момент отримання ушкоджень ОСОБА_10 найвірогідніше знаходився у вертикальному положенні тіла. Тілесних ушкоджень, характерних для їх утворення внаслідок нанесення ударів ОСОБА_10 іншій людині, експертом не було виявлено (т. 2 а.с. 25, 26);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.12.2019 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , в ході якого останній показав місце та обставини, за яких ОСОБА_7 наніс потерпілому удар, механізм завдання ушкоджень, поведінку учасників після удару (т. 2 а.с. 29 34);
- висновком експерта № 100-А/121 від 06.12.2019 року, яким встановлено, що показання ОСОБА_10 , надані ним в ході проведення слідчого експерименту 06.12.2019 року, відповідають об`єктивним судово-медичним даним, встановленим при судово-медичній експертизі ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 37, 38);
- протоколом огляду предмета від 12.11.2019 року, яким зафіксовано добровільну передачу уповноваженою особою CD-R диску із камер спостережень магазину «Кузя» за адресою: м. Хорол, вул. Небесної Сотні, буд. 52, Полтавської області (т. 2 а.с. 41 43);
- речовими доказами по справі, у вигляді CD-R диску із камер спостережень магазину «Кузя».
Суд не приймає до уваги твердження обвинуваченого, що він ненавмисно наніс удар потерпілому ОСОБА_10 , коли відбивався від його нападу, так як із дослідженого в судовому засіданні відеозапису із камери спостереження магазину "Кузя" видно, що конфлікт з потерпілим спровокував саме обвинувачений ОСОБА_7 .
З відеозапису вбачається, що після того, як обвинувачений ОСОБА_7 доторкнувся нижче спини до інтимного місця потерпілого, потерпілий ОСОБА_10 намагався вдарити обвинуваченого, про те він до останнього не дотягнувся. При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи нижче ростом потерпілого свою протиправну поведінку не припинив, а навпаки став активно наносити удари в область голови потерпілого ОСОБА_10 , а потерпілий здебільшого захищаючись від цих ударів, інколи намагався вдарити обвинуваченого.
Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 на переконання суду не свідчить про його перебування в стані необхідної оборони, так як саме обвинувачений був ініціатором конфлікту та вчиняв активні дії спрямовані на нанесення потерпілому ОСОБА_10 , тілесних ушкоджень.
В суду немає підстав вважати, що оглянутий в судовому засіданні відеозапис цих подій є змонтованим, так як хронологія цього запису відповідає показанням потерпілого, цей відеозапис є цільним, не переривається, що також підтверджується наявними на відеозаписі показчиками годинника.
2) по епізоду висловлювання поліцейському ОСОБА_11 погрози застосування фізичного насильства у зв`язку із виконанням останнім своїх службових обов`язків та вчинення опору працівникам правоохоронних органів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під час виконання ними службових обов`язків, що мали місце 29.11.2019 року:
- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який дав покази про те, що він є поліцейським СРПП № 2 Хорольського відділення поліції ГУНП в Полтавській області. Зазначив, що дізнався про Маковського в ході виїзду до кафе «Наталка-Полтавка» при складанні адміністративного протоколу за вчинення хуліганських дій обвинуваченим. Спочатку обвинувачений обідав за столом, потім він став ображати колишню тещу ОСОБА_17 , яка перебувала за барною стійкою. Потерпілий ОСОБА_11 , будучи при виконанні обов`язків у форменому одязі, представився обвинуваченому, робив йому зауваження, вимагав припинити хуліганські дії, попереджував про адміністративну відповідальність. Обвинувачений виражався в сторону тещі, а потім в бік потерпілого нецензурною лексикою. Погрожував, що знайде поліцейського, щось зробить йому, завдасть тілесних ушкоджень, буде відкусувати частини тіла, одного разу замахувався стільцем на потерпілого. Погрози обвинуваченого ОСОБА_11 сприймав реально. Потім було прийнято рішення про затримання особи та застосування до нього кайданок, натомість обвинувачений кидався стільцями, втікав від поліцейських. Після чого ОСОБА_15 втік на задній двір, сів у бус та поїхав геть;

- показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який пояснив, що він є поліцейським СРПП № 4 Хорольського відділення поліції ГУНП в Полтавській області. Зазначив, що знає ОСОБА_15 , оскільки часто приїжджав на виклики потерпілої ОСОБА_15 та ОСОБА_17 до них додому або в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де ОСОБА_15 періодично вчиняв хуліганство. 29.11.2020 року близько 12:30 год потерпілий разом з іншим поліцейським ОСОБА_11 прибули за викликом до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де ОСОБА_15 обідав та намагався вчинити конлікт. Він поводив себе неадекватно, була підозра, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, виражався нецензурною лайкою, був одягнений в штани, без футболки. Свідок бачив, що спочатку ОСОБА_15 сварився з ОСОБА_17 , йому робили зауваження, він не реагував. Потім почав конфліктувати з поліцейськими, відмовлявся виконати вимоги вийти з кафе. Багато разів погрожував ОСОБА_18 фізичним насильством, кричав, що він буде фізично покараний, його посадять і звільнять. Після того, як йому повідомили про застосування до обвинуваченого кайданків, ОСОБА_15 вирвався, почав тікати, в залі замахувався на поліцейських стільцем, щоб вони не могли до нього підійти. Після цього вибіг на подвір`я та втік на автомобілі. В межах Хорольського району потерпілий з поліцейським ОСОБА_11 переслідували Маковського, після чого патрульні поліцейські УПП в Полтавській області переслідували його та затримали в м. Полтава;
- витягами з ЄРДР за № 0000522 від 04.12.2019 року, з яких слідує, що 04.12.2019 року надійшла заява від ОСОБА_13 , в якій зазначено, що 29.11.2019 року близько 09:00 год ОСОБА_7 , перебуваючи в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », вчиняв хуліганські дії, виражався нецензурною лайкою, погрожував клієнтам кафе, персоналу, а також працівникам поліції, попередня кваліфікація за ч. 1 ст. 296 КК України, подальша кваліфікація вчиненого діяння ч. 1 ст. 345 КК України (т. 2 а.с. 61, 62, 120);
- витягами з ЄРДР за № 0000018 від 25.01.2020 року, з яких слідує, що під час вивчення матеріалів іншого кримінального провадження виявлено, що 29.11.2019 року ОСОБА_7 , перебуваючи в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », здійснив опір працівникам поліції, попередня кваліфікація за ч. 2 ст. 342 КК України (т. 2 а.с. 140, 146);
- рапортом прокурора Хорольського ВП Лубенської місцевої прокуратури Полтавської обалсті ОСОБА_4 від 24.01.2020 року, з якого слідує, що під час вивчення матеріалів об`єднаного кримінального провадження № 0000476, зокрема події кримінального правопорушення, вчиненого 29.11.2019 року у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », прокурором встановлено наявність обставин, які свідчать про вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, а саме опір представникам правоохоронних органів під час виконання ними службових обов`язків, однак відомості за вказаним фактом до ЄРДР не внесені (т. 2 а.с. 141, 142);
- протоколами про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 29.11.2019 року, 04.12.2019 року, в яких зафіксовані усні звернення заявника ОСОБА_13 про вчинення злочину ОСОБА_7 , а також дата, час і місце вчиненого правопорушення (т. 2 а.с. 63, 109);
- протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 29.11.2019 року, в якому зафіксовано усне звернення заявника ОСОБА_9 про вчинення злочину ОСОБА_7 , а також дата, час і місце вчиненого правопорушення (т. 2 а.с. 114);
- протоколом огляду місця події від 04.12.2019 року, в якому зафіксовано обстановку за місцем вчинення кримінального правопорушення, а саме поблизу в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема на подвір`ї поряд з кафе та у залі закладу, де відбулась подія злочину (т. 2 а.с. 64 69);
- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.04.2017 року, та договором оренди від 20.05.2019 року, якими підтверджується належність ОСОБА_9 житлового будинку-кафе за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності, а також право користування вказаним приміщенням приватним підприємцем ОСОБА_13 (т. 2 а.с. 70);
- протоколом огляду предмета від 04.12.2019 року, яким зафіксовано передачу ОСОБА_13 DVD-R диску із відеозаписом подій 29.11.2019 року (т. 2 а.с. 84 86);
- протоколом дослідження відеозапису від 04.12.2019 року, в якому зафіксовано інформацію, отриману з трьох відеозаписів, тривалістю 02 хв 58 с, 42 с, 04 хв 54 с, з якої вбачається, як розгортались події під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 , що останній говорив в сторону відвідувачів та поліцейських, як себе поводив при спробі затримати його та як втікав від представників поліції через двері кафе на подвір`я 29.11.2019 року по (т. 2 а.с. 88 103);

- речовим доказом по справі, у вигляді CD-R диску із відеозаписом подій 29.11.2019 року.

Суд вбачає недостовірними показання обвинуваченого ОСОБА_7 , що погрози він говорив не працівникам поліції, а колишній тещі - свідку ОСОБА_14 , так як з дослідженого в судовому засіданні відеозапису цих подій, безсумнівно встановлено, що ОСОБА_7 висловлює погрози насильством саме в адресу працівника поліції ОСОБА_11 , і лише інколи образливі висловлювання висловлює на адресу колишньої тещі ОСОБА_14 та колишньої дружини ОСОБА_9

3) по епізоду нанесення легких тілесних ушкоджень 04.01.2020 року потерпілій ОСОБА_9 :
- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка зазначила, що обвинувачений є її колишнім чоловіком, його вона знає близько 15 років, останній рік вони не спілкуються. Протягом цього часу обвинувачений тероризував її, приходив постійно додому та на роботу, ображав потерпілу, погрожував їй, вона часто викликала поліцію по кілька разів на день у зв`язку з діями обвинуваченого. Пояснила, що 04.01.2020 року обвинувачений ОСОБА_7 приїхав вдруге чи втретє за день у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке належить матері потерпілої. ОСОБА_9 працює там, тому була присутня в кафе кожного дня. Коли побачила ОСОБА_15 , вона намагалась сховатись від нього, але ОСОБА_15 її знайшов, кричав на неї, погрожував, душив, схопив і ударив головою об стіну, також бив по стегнах, в живіт. Бійка сталася поряд з барною стійкою, там також була ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , вони бачили, як ОСОБА_15 бив потерпілу. ОСОБА_9 зазначила, що вона дуже кричала, на допомогу прибігли офіціантки, інший персонал, відвідувачі. Після цього в протерпілої дуже боліла голова, вона знімала побої. Зазначила, що таке траплялось часто, у них були неприязні стосунки, він вважав, що потерпіла йому щось винна. Маковський часто випивав. Зазначила, що в нього останнім часом трапляються періоди агресії, він смиканий, тероризує всіх, ображає інших людей, а потерпілу та її матір особливо. У кафе приїжджав часто, майже кожного дня, вона писала численні заяви до поліції;
- показаннями свідка ОСОБА_23 , яка пояснила, що на час події вона працювала офіціантом у кафе. Не бачила, як зайшов ОСОБА_15 . Свідок бачила, як від нього втікала потерпіла. Потім обвинувачений її наздогнав біля барної стійки, свідок бачила, як він бив ОСОБА_7 ногами і руками хаотично в різні частини тіла. Потерпіла згиналась від ударів. Свідок не бачила, щоб потерпіла била обвинуваченого. В ході події викликали поліцію, яка незабаром приїхала. Пізніше бачила синці на тілі потерпілої. Зазначила, що конфлікти між колишнім подружжям виникали в кафе багато разів;
- витягами з ЄРДР за № 0000026 від 05.01.2020 року, з яких вбачається, що 04.01.2020 року близько 16:15 год ОСОБА_7 , перебуваючи в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » умисно наніс ОСОБА_9 декілька ударів в різні частини тіла, попередня кваліфікація за ч. 1 ст. 125 КК України, подальша кваліфікація за ч. 2 ст. 125 КК України (т. 2 а.с. 190, 191, 204);
- рапортом старшого інспектора-чергового Хорольського ВП про надходження повідомлення на службу 102 про те, що 04.01.2020 року у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » колишній чоловік заявниці ОСОБА_7 пошкоджує майно та застосовує фізичну силу. Заявниця ОСОБА_9 викликає поліцію втретє (т. 2 а.с. 192);
- протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 06.01.2020 року, в якому зафіксовано усне звернення заявниці ОСОБА_9 про вчинення колишнім чоловіком ОСОБА_7 відносно неї кримінального правопорушення, а також дата, час і місце вчиненого правопорушення (т. 2 а.с. 193);
- висновком експерта № 2 від 06.01.2020 року, яким встановлено, що ОСОБА_9 було завдано легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, рани на слизовій оболонці нижньої губи справа. Вказані ушкодження могли утворитись при вказаних обставинах і у вказаний строк від дії тупих предметів з обмежуючими контактуючими поверхнями, якими могли бути пальці кистей нападника, стиснуті в кулак. Синці на правому та лівому стегні утворились від дії тупих предметів, якими могли бути ноги у взутті. Синець на шиї міг утворитись внаслідок здавлювання шиї пальцем кисті людини. Експерт припускає, що ОСОБА_9 було нанесено не менше як по 1-му удару в область обличчя, правого та лівого стегон. Утворення вказаних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту на виступаючи предмети маловірогідне, в момент отримання ушкоджень ОСОБА_9 могла знаходитись як у вертикальному, так і в горизонтальному положенні тіла. Тілесних ушкоджень, характерних для їх утворення внаслідок нанесення ударів ОСОБА_9 іншій людині, експертом не було виявлено (т. 2 а.с. 200, 201).
Невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за вчинені злочини.
Показання потерпілих в судовому засіданні та свідків, що були допитані повністю узгоджуються з наявними в справі відеозаписами подій, тому в суду немає підстав недовіряти свідченням потерпілих та допитаних свідків.
Суд вважає безпідставним твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність виключення з об`єму обвинувачення дій обвинуваченого за ст.. 342 ч.2 КК України, як зайвої, так як ці дії обвинуваченого поглинаються інкримінованою цьому обвинуваченому ст. 345 ч.1 КК України.

На обґрунтування такої позиції захисник обвинуваченого посилається на постанову Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 11 липня 2019 року (справа № 688/1521/17), в якій зроблено висновок, що опір, погроза насильством або насильство застосовані до представника правоохоронного органу, що об`єднані єдиним умислом, вчинені безпосередньо після погрози вчинити такі дії відносно одного й того ж потерпілого (потерпілих), є випадком переростання менш небезпечного кримінального правопорушення в більш небезпечне, утворює одне кримінально-карне діяння, а тому дії винної особи слід кваліфікувати лише за ст. 345 КК України і не потребують додаткової кваліфікації за ч. 2 ст. 342 (опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків), ч. 1 ст. 345 (погроза насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків) КК України.

В даному випадку колегія суддів звернула увагу, на те, що у разі коли особою спочатку вчиняється менш суспільно небезпечне діяння, а потім більш суспільно небезпечне однорідне посягання і вчинене охоплюється єдиним умислом, це свідчить про розвиток суспільно небезпечної поведінки особи і вчинене підлягає кваліфікації як одиничне більш суспільно небезпечне кримінальне правопорушення. Реальна сукупність однорідних (менш суспільно небезпечного та більш суспільно небезпечного) кримінальних правопорушень має місце лише тоді, коли щодо кожного з них існував відокремлений в часі умисел.

Суд, не оспорюючи вірність висновків зроблених колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 11 липня 2019 року (справа № 688/1521/17), вважає необхідним зазначити наступне.

В ході судового розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 встановлено, що останній спочатку вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 345 КК України, тобто висловив погрози працівнику поліції, при виконанні службових обов`язків, які працівник поліції сприймав реально, після чого, коли працівники поліції прийняли рішення про затримання обвинуваченого, останній вчинив опір працівникам поліції (злочин, передбачений ст. 342 ч.2 КК України). При цьому суд враховує, що в розумінні п.7 ст. 12 КК України, злочин, передбачений ст. 345 ч.1 КК України є більш тяжчим по відношенню до злочину, передбаченого ст. 342 ч.2 КК України.

При цьому суд враховує, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 не свідчила, про те, що як погроза насильством так і опір працівникам поліції були поєднані спільним умислом.

Наявні в матеріалах справи відеозаписи цих подій свідчать, що обвинувачений ОСОБА_7 бачучи, що працівники поліції не вчиняють відносно нього активних дій по затриманню та недопущенню подальших хуліганських дій, починає себе поводити зухвало, виражає словесні погрози поліцейському ОСОБА_11 нанести йому тілесні ушкодження, побити, відкусити вухо, при цьому підходить до потерпілого, ображає нецензурно, провокує на бійку, замахується на цього потерпілого, стає в бійцівську стійку, знімає з верхньої частини свого тіла одяг, імітує удари головою, доторкується до форменного одягу цього поліцейського.

Відеозапис цих подій свідчить про те, що хоч поліцейський ОСОБА_11 активно і не реагує на таку поведінку обвинуваченого, проте, коли обвинувачений до нього наближається надто близько, він відштовхує обвинуваченого, відходить від обвинуваченого, робить йому зауваження, що свідчить про реальне сприйняття працівником поліції погроз обвинуваченого.

Подальший розвиток подій свідчить про те, що почувши від працівників поліції наказ пройти з ними з приміщення кафе та попередження останніх, що невиконання цього наказу буде наслідком застосування до обвинуваченого кайданок, обвинувачений ОСОБА_7 перестав висловлювати погрози працівникам поліції, а став чинити активний опір діям поліцейських. При цьому звільнивши верхню частину свого тіла від одягу, ОСОБА_7 виривався із рук поліцейських, які не могли його утримати за руки та тіло, тримаючи в руках стілець, відштовхувався ним від поліцейських, тікав кругом столу, і в подальшому вибіг із кафе через додатковий вихід, покинувши місце події на автомобілі.

Суд констатує, що під час вчинення опору працівника поліції, обвинувачений ОСОБА_7 не висловлював на їх адресу погрози насильством, що свідчить про те, що умисел на вчинення опору працівникам поліції, в обвинуваченого виник після того, як він зрозумів, що його погрози застосувати насильство не призвели до бажаного ним результату, при цьому з дослідженого в судовому засіданні відеозапису судом встановлено, що погрози застосування насильства відносно працівників поліції обвинуваченим ОСОБА_7 застосовувались виключно з метою недопущення складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, а опір чинився, виключно з метою уникнення фізичного затримання.

Таким чином на переконання суду, обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено два злочини, а саме погроза насильством працівнику поліції (ст. 345 ч.1 КК України) та опір працівникам поліції ( ст. 342 ч.2 КК України), які не були об`єднані єдиним умислом, тому суд не вбачає підстав для застосування висновків зроблених колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 11 липня 2019 року (справа № 688/1521/17), так як обставини справи на яку послався захисник обвинуваченого є відмінними від обставин даної справи.

Про відсутність єдиного умислу свідчить також і та обставина, що погрози насильством обвинувачений ОСОБА_7 висловлював лише відносно поліцейського ОСОБА_11 , а опір чинив двом поліцейським ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Суд вважає вірною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 125 ч.2 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, так як цей обвинувачений 01.11.2019 року близько 09:00 год, в АДРЕСА_3 , під час сварки з потерпілим ОСОБА_10 , кулаком лівої руки наніс один удар в праву частину області обличчя ОСОБА_10 , внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійних ран на верхній та нижній губах, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також 04.01.2020 року обвинувачений ОСОБА_7 близько 16:15 год, перебуваючи у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , на грунті неприязних відносин, що виникли під час сварки з потерпілою ОСОБА_9 , здавив шию останньої, а також наніс один удар кулаком правої руки в область правої частини обличчя ОСОБА_9 , після чого обома ногами наніс декілька ударів в область стегон потерпілої, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, рани на слизовій оболонці нижньої губи справа, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Суд вважає вірною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 345 ч.1 КК України, як погроза насильством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, так як цей обвинувачений 29.11.2020 року, близько 12 год. 30 хв. перебуваючий в нетверезому стані реагуючи агресивно на приїзд поліцейських СРПП № 2 Хорольського відділення поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_11 та поліцейський СРПП № 4 Хорольського відділення поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_12 , став ображати їх, висловлюватись в їх адресу нецензурною лайкою і відмовився виконувати законні вимоги працівників поліції про припинення такої поведінки, на зроблені зауваження не реагував. В той час, коли працівник поліції ОСОБА_11 опитував заявницю та свідків з метою подальшого складання протоколу про адміністративне правопорушення, обвинувачений ОСОБА_7 з метою перешкоджання виконання поліцейським ОСОБА_11 його обов`язків щодо припинення вчинення правопорушення, оформлення відносно ОСОБА_7 протоколу про адміністративне правопорушення, усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівник правоохоронного органу, який був одягнений у формений одяг та виконував свої службові обов`язки, маючи намір завадити зібранню доказів по справі про адміністративне правопорушення, став висловлювати у бік поліцейського ОСОБА_11 неодноразові словесні погрози, про застосування різних видів фізичного насильства до цього потерпілого, при цьому, бажаючи викликати у поліцейського страх, впритул наближався до цього працівника поліції, торкався його форменного одягу, замахувався руками, демонструючи готовність до фізичного контакту, супроводжуючи ці погрози ненормативною лексикою.

Також суд вважає вірною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 342 ч. 2 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, так як цей обвинувачений 29.11.2020 року, близько 12 год. 30 хв. перебуваючий в нетверезому стані, в приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , після прийняття поліцейськими ОСОБА_12 та ОСОБА_11 законного рішення про примусове виведення обвинуваченого ОСОБА_7 з приміщення кафе та застосування до обвинуваченого спеціальних засобів у вигляді кайданок, з метою уникнення адміністративного затримання, реалізовуючи раптово-виниклий злочинний умисел, направлений на опір працівникам працівникам Хорольського відділення поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , у відповідь на повторну законну вимогу поліцейських заспокоїтись та не перешкоджати виконанню службових обов`язків зазначеними працівниками поліції, обвинувачений ОСОБА_7 чинив їм опір, який виразився в активній фізичній протидії, штовханні та шарпанні працівника поліції ОСОБА_11 за форменний одяг, замахах та нанесенні ударів стільцем, киданні предмету в поліцейських, а також у втечі з приміщення кафе, з подальшою втечею на автомобілі з місця події.

Признаючи покарання обвинуваченому, суд враховує кількість та тяжкість вчинених криінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд враховує перебування на його утриманні 2-х неповнолітніх дітей.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо колишнього подружжя.

Згідно п. 4 Постанови ПВСУ від 24 жовтня 2003 року N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Вчинення злочину особою повторно визнається судом обставиною, що обтяжує покарання, у тому разі, коли така кваліфікуюча ознака, як повторність, не передбачена законодавцем у диспозиції статті й відсутня в юридичному формулюванні обвинувачення. У такому разі повторність береться до уваги судом на загальних підставах, як обставина, що обтяжує покарання.

Тому суд, визнає також обставиною, що обтяжує покарання - вчинення злочину повторно, так як після вчинення злочину, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України (побиття 01.11.2019 року потерпілого ОСОБА_10 ), обвинувачений повторно, 04.01.2020 року вчинив аналогічний злочин, передбачений ст. 125 ч.2 КК України (побив потерпілу ОСОБА_9 )

Призначаючи вид покарання, суд враховує обставини скоєння кримінальних правопорушень, які вчинено на ґрунті тривалих неприязних відносин з потерпілою, дані про особу обвинуваченого, який є працездатним, враховуючи майновий стан потерпілого, та його стан здоров`я, зокрема той факт, що обвинувачений виявляє ознаки гіпоманії, що може пробуджувати схильність обвинуваченого до вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень, суд вважає, що його виправлення можливе при призначенні обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі за вчинення правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, та позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ч. 1. ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України.
Так як обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені різними статтями, а саме ч. 2 ст. 125, ч. 1. ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України, за жоден з яких він раніше засуджений не був, то остаточне покарання йому слід визначити за сукупністю злочинів відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим.
Суд враховує також ставлення обвинуваченого до скоєного, який не шкодує про свої дії та дозволяв собі грубузневажливу поведінку в ході судового розгляду справи як в сторону суду, так і щодо потерпілих та свідків, на яких він тиснув та ображав їх в ході допиту, а також намагався вплинути на них в позасудовому порядку, незважаючи на відповідну заборону суду вчиняти такі дії.

На думку суду, така зневажлива процесуальна поведінка обвинуваченого свідчить не тільки про ігнорування обвинуваченим усталених суспільних звичаїв, морально-етичних норм та бажання самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, а й про гіперболізоване почуття безкарності та зневажливе ставлення ОСОБА_7 до норм права, суду та правоохоронної системи в цілому, схильність обвинуваченого до девіантної поведінки та небажання ОСОБА_7 ставати на шлях виправлення.

Беручи до уваги все вищевикладене та з урахуванням наявності по справі декількох обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до твердого переконання про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ст.ст. 69, 75 КК України, та вважає, що його виправлення можливе лише при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді реального позбавлення волі, яке, на думку суду, буде справедливим та достатнім для досягнення мети покарання.

З огляду на ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та визначення судом покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі, з метою забезпечення виконання вироку суд приходить до висновку про необхідність зміну цьому обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили. При цьому суд визначає, що даний запобіжний захід обирається саме з метою забезпечення виконання даного вироку суду та із зазначенням настання певної події - до набранням цим вироком законної сили, що у повному обсязі узгоджується з принципом юридичної визначеності, який є особливо важливим при обмеженні свободи та з принципом законності в цьому контексті (щодо процедури - п. 54 рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1998 року у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства»), стосується забезпечення передбачуваності застосування певного закону і не суперечитиме як п.74 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, так і положенням ч.1 ст.115 КПК України.

При цьому суд вважає необхідним, зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк перебування обвинуваченого під вартою по даному кримінальному провадженню з 17.08.2020 року до 15.12.2020 року включно.

Крім того, змінюючи запобіжний захід та вирішуючи питання про повернення суми застави заставодавцю, суд враховує процесуальну поведінку обвинуваченого, який неодноразово порушував процесуальні обов`язки, покладені на нього судом при визначенні застави.

Так, судом було встановлено факт умисного зриву ОСОБА_7 судового засідання 02.07.2021 року, який просив відкласти засідання посилаючись на операцію онкохворого батька, призначену на день розгляду справи, разом з тим завідуючим лікарем суду було надано інформацію, що батько обвинуваченого перебуває в урологічному відділенні, однак жодних операцій не було заплановано станом на дату судового засідання, що на думку суду характеризує поведінку обвинуваченого як досить цинічну.

При цьому в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що обвинувачений з її неповнолітнім сином в цей день поїхав в м. Київ з метою придбання автомобіля.

Крім цього, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , незважаючи на відповідну заборону, зазначану в ухвалі про визначення йому застави, неодноразово вчиняв відносно потерпілої ОСОБА_9 адміністративні правопорушення, що підтвердила в судовому засіданні потерпіла, і цього не заперечував і сам обвинувачений у судовому засіданні, а також це слідує з протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, що надійшов до Хорольського районного суду 11.06.2021 року (справа № 548/1270/21).

Такі грубі, неодноразові порушення ОСОБА_9 своїх обов`язків як обвинуваченого, відносно якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, приводять суд до твердого переконання не тільки щодо необхідності зміни обвинуваченому запобіжного заходу на найсуворіший у вигляді тримання під вартою, а й про наявність підстав для звернення застави, сплаченої ОСОБА_7 , в розмірі 21 020,00 грн в дохід держави у зв`язку з невиконання обов`язків обвинуваченим.

Вирішуючи справу в частині заявленого потерпілим ОСОБА_10 цивільного позову, суд бере до уваги наступне.

Так, потерпілим ОСОБА_10 по справі заявлено цивільний позов про відшкодування завданих кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в сумі 2 023,97 грн та моральної шкоди в розмірі 25 000 грн, а також судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 632,00 грн.

Позивач зазначає, що ним було понесено витрати на лікування внаслідок завдання обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

На обґрунтування моральної шкоди цивільний позивач зазначає, що у зв`язку з учиненим ОСОБА_7 щодо нього кримінального правопорушення, ОСОБА_10 перебував в емоційному стресі, йому було завдано душевних страждань, порушений звичний спосіб його життя, вчинення відносно нього проступку негативно плинуло на стан здоров`я потерпілого.

При судовому розгляді позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити їх повністю та стягнути з обвинуваченого матеріальну та моральну шкоду, завдані кримінальним правопорушенням, а також судові витрати по справі.

Обвинувачений та його захисник проти задоволення цивільного позову заперечили, зазначивши, що вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення відносно ОСОБА_10 не є доведеним, а отже позовні вимоги є безпідставними.

Розглянувши цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 , суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Судом встановлено, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 було заподіяно не тільки легкі тілесні ушкодження, які однак спричинили короткочасний розлад здоров`я, а й психологічні страждання і переживання, наслідком чого стало порушення звичного способу життя.

Так, квитанціями від 01.11.2019 року, 02.11.2019 року, 03.11.2019 року, 04.11.2019 року, 15.11.2019 року, 18.11.2019 року підтверджуються понесені ОСОБА_10 витрати на медичні препарати та послуги, в тому числі на проведення МРТ головного мозку згідно направлення лікаря від 11.11.2019 року, в загальному розмірі 2 023,97 грн.

Листом КНП «Хорольська центральна районна лікарня» від 27.01.2020 року підтверджуються факти звернення ОСОБА_10 протягом 01.11.2019 року 18.11 2019 року зі скаргами на стан здоров`я внаслідок побиття та надання йому медичних послуг та рекомендацій щодо придбання лікарських препаратів та проходження МРТ.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено причинний зв`язок між завданням ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому 01.11.2019 року та наявністю матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування та оздоровлення ОСОБА_10 на суму 2 023,97 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_7 , а тому позов у цій частині суд задовольняє в повному обсязі.

Крім цього, судом встановлено, що потерпілий внаслідок злочинного діяння ОСОБА_7 зазнав моральної шкоди також, та з урахуванням характеру негативних наслідків, викликаних діями обвинуваченого, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, а також зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану потерпілого, виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає необхідним зменшити розмір заявленої потерпілим моральної шкоди та визначити розмір морального відшкодування в сумі 4 000 грн.

Крім цього, розглянувши вимогу цивільного позивача щодо стягнення з ОСОБА_7 понесених ОСОБА_10 витрат на правничу допомогу у розмірі 3 632,00 грн, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У матеріалах справи наявні квитанція від 23.02.2021 року, договір про надання правничої допомоги від 23.02.2021 року, акт приймання-передачі виконаних робіт від 23.02.2021 року, попередній розрахунок суми гонорару та копія Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, які підтверджують понесені ОСОБА_10 витрати на правничу допомогу, надану адвокатом ОСОБА_24 , відповідно вимоги позивача про їх стягнення з ОСОБА_7 підлягають задоволенню.

Питання про речові докази вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 331, 369 371, 374 КПК України, суд

У В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді одного року обмеження волі,

- за ч. 2 ст. 342 КК України у вигляді двох років позбавлення волі,

- за ч. 1 ст. 345 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначити у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу запобіжний захід на тримання під вартою, взявши обвинуваченого під варту із зали суду і строк відбування покарання йому обчислювати з 14 липня 2021 року.

Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк перебування обвинуваченого під вартою з 17.08.2020 року до 15.12.2020 року включно.

Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України, заставу у розмірі 21 020 (двадцять одна тисяча двадцять) гривень 00 коп, внесену на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Полтавській області ОСОБА_7 згідно ухвали Хорольського районного суду Полтавської області від 09.12.2020 року, звернути в дохід держави після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 , 2 023 (дві тисячі двадцять три) грн 97 коп матеріальної шкоди, 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, а також 3 632 (три тисячі шістсот тридцять дві) грн 00 коп судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу, а всього 9 655 (дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) грн 97 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Речові докази по справі у вигляді:

- DVD-R диску та CD-R диску із камер відеоспостереження магазину «Кузя», що знаходяться в матеріалах справи, залишити в матеріалах справи.

Згідно зі ст. 376 ч. 6 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Хорольський районний суд.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

Головуючий: