Справа № 450/2334/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1095/20 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.08.2020р. відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Верхня Білка, Пустомитівського району Львівської області, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.08.2020р. ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі шістдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020,00 грн..

Згідно вироку суду, 12 червня 2020 року близько 19:30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, умисно наніс удар потерпілій лівою рукою в область правої щоки, внаслідок чого заподіяв їй згідно висновку судово-медичного експерта, тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забій м`яких тканин скроневої ділянки, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційному порядку зазначений вирок суду оскаржив заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 .. Не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24.07.2020р. призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. У решті оскаржуваний вирок просить залишити без змін.

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, ОСОБА_7 вчинив 12.06.2020р., тобто до ухвалення вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24.07.2020р., яким його засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу, а отже суд першої інстанції повинен був визначити ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України. При цьому, прокурор покликається на правовий висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020р. (справа №766/39/17), згідно якого при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватись саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили. Крім цього, зауважує, що необхідно було врахувати положення ч. 3 ст. 72 КК України, яка не містить обмежень застосування положень ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України у випадку призначення вироками покарань у виді штрафу.

Вказує, що не застосування судом першої інстанції положень ч. 4 ст. 70 КК України вплинуло на правильність визначення ОСОБА_7 покарання. Звертає увагу, що у випадку сплати обвинуваченим штрафу за попереднім вироком, такий відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України підлягає зарахуванню до покарання, призначеного за сукупністю злочинів.

Отже, суд першої інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, і відповідно до п.4 ч. 1 ст.409 КК України є підставою для скасування судового рішення.

Прокурор вважає, що з урахуванням роз`яснень, що містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України доцільно застосувати принцип часткового складання призначених покарань, оскільки він раніше судимий за умисний злочин проти власності та вчинив новий злочин проти здоров`я особи.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги, з наведених у ній мотивів.

Обвинувачений та його захисник не заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , в порядку ст. 302 КПК України, надійшов до суду першої інстанції з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав заяву щодо визнання своєї винуватості в інкримінованому йому кримінальному проступку, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, про ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, та згоди на розгляд обвинувального акту без його участі у спрощеному провадженні.

Потерпіла ОСОБА_10 також подала заяву щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, про ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження, та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.
За таких обставин, судом першої інстанції обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні розглянуто у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до ч.2 ст.382 КПК України.

Колегія судів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Щодо призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, покарання у межах санкції даної статті, у виді штрафу у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, дотримався встановлених законом засад призначення покарання.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими апеляційні вимоги прокурора про те, що суд першої інстанції у даному кримінальному провадженні допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягав застуванню.

Згідно ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно встановлених судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , останній 24.07.2020р. був засуджений вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу. Згідно цього вироку суду покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу було визначено ОСОБА_7 у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, який вчинено ним 12.06.2020р., тобто до постановлення вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24.07.2020р.

При цьому, колегія суддів враховує правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 01.06.2020р. ( справа № 766/39/17) при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.
За таких обставин, суд першої інстанції повинен був, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України, врахувати вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24.07.2020р. відносно нього, та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Наведені обставини свідчать про те, що суд першої інстанції у даному кримінальному провадженні допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягав застуванню, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Як передбачено п.3 ч.1 ст.407 КПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно із п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання колегія суддів враховує, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліках у лікарів нарколога чи психіатра, наявність обставини, яка пом`якшує покарання , а саме - щире каяття, активне сприяння досудовому розслідування, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Остаточне покарання ОСОБА_7 слід визначити за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, він вчинив до постановлення вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24.07.2020р.

При цьому, апеляційний суд визнає вірними апеляційні доводи прокурору, про те, що положення ч. 3 ст. 72 КК України не містять обмежень застосування положень ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України у випадку призначення вироками покарань у виді штрафу.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 не відбув покарання, призначене за ч. 1 ст. 185 КК України, згідно вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24.07.2020р., тобто не сплатив визначений розмір штрафу, колегія суддів вважає, що до покарання за цим вироком слід часткового приєднати призначене обвинуваченому покарання за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24.07.2020р.

Ураховуючи наведене та те, що апеляційні доводи прокурора є підставними і обґрунтованими, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.08.2020р. відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню у частині призначеного покарання та ухваленню апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.08.2020р. відносно ОСОБА_7 у частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі шістдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24.07.2020р., призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: