Справа № 367/7349/20
Провадження №1-кп/367/337/2021
УХВАЛА
Іменем України
26 квітня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
потерпілого: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001826 від 15.07.2020 року по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий в силу ст. 89 КК України,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
До Ірпінського міського суду Київської області з Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001826 по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Разом з обвинувальним актом до суду, також, надійшла угода про визнання винуватості укладену 06.11.2020 року між прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_6 ..
Так, ОСОБА_6 05.02.2020 року, приблизно о 14 год. 30 хв., маючи злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом для подальшого його використання у своїх особистих цілях, прибувши до майданчику тимчасового тримання транспортних засобів по вул. Садова 20 в смт. Гостомель Київської обл., повторно, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, з корисливих мотивів, надавши працівникам вищевказаного майданчику документ у неіснуючому виконавчому провадженні, а саме постанову про опис та арешт майна боржника ВП № 35776503 від 28.11.2019 року, після чого отримавши від працівників даного майданчику легковий автомобіль марки «Mitsubishi», моделі «GRANDIS», чорного кольору, 2008 р.в., VIN: НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , що належить громадянину ОСОБА_4 , погрузивши вказаний автомобіль на заздалегідь підготовлений ним причіп, під`єднаний до іншого транспортного засобу, який був у нього у користуванні, незаконно заволодів транспортним засобом - легковим автомобілем марки «Mitsubishi», моделі «GRANDIS», чорного кольору, 2008 р.в., VIN: НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_3 , який належить громадянину ОСОБА_4 , завдавши потерпілому матеріальної шкоди.
Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно.
Згідно з умовами поданої угоди прокурор, потерпілий та обвинувачений з його захисником дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_6 ..
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди обвинуваченому ОСОБА_6 буде призначене покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України буде звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
У судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену з обвинуваченим.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку прокурора, зазначив, що дана угода укладена з його згоди та він не заперечує щодо її затвердження судом.
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості від 06.11.2020 року, укладену між його підзахисним та прокурором, пояснив, що дана угода відповідає вимогам закону, укладена обвинуваченим у його присутності, добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснив суду, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Просив суд затвердити угоду про визнання винуватості від 06.11.2020 року і призначити йому узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, викладеного в обвинувальному акті.
Суд, дослідивши угоду про визнання винуватості, матеріали кримінального провадження, заслухавши доводи учасників кримінального провадження встановив, що угода не відповідає вимогам Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України, та дійшов висновку про відсутність всіх правових підстав для затвердження укладеної угоди.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Відповідно до з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Так, відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Вивчивши матеріали кримінального провадження та подану для затвердження суду угоду про визнання винуватості, суд вважає дану угоду про визнання винуватості, такою, що її умови суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди.
Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 був засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13.08.2019 року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 278 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2020 року ОСОБА_6 був звільнений від відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Так, згідно вищевказаного вироку суду, дії ОСОБА_6 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 278 КК України, оскільки він здійснив угон річкового судна.
Відповідно до Примітки ст. 289 КК України: «відповідно до частини другої цієї статті під повторністю слід розуміти вчинення таких дій особою, яка раніше вчинила незаконне заволодіння транспортним засобом або кримінальне правопорушення, передбачене статтями 185, 186, 187, 189-191, 262, 290, 410 цього Кодексу.»
Відповідно до ст. 32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, суд під час прийняття рішення застосовує положення п. 1) ч. 7 ст. 474 КПК України та визнає умови цієї угоди такими, що суперечать вимогам Кримінального Кодексу, а саме у зв`язку з неправильною правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди, оскільки наявність в правовій кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 повторності, суперечить вимогам КК України.
У такому разі судове провадження продовжується у загальному порядку.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314-315, 374-376, 468-475 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у затверджені угоди про визнання винуватості від 06.11.2020 року укладеної між прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001826 по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1