ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/7369/16 Головуючий І-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/398/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2019 року у відношенні ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого визнано невинуватим у пред`явлених йому обвинуваченнях та виправдано за недоведеністю в його діяннях складу кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст.189, ч. 1 ст. 353 КК України, відповідно до п.3 ч.1 ст.373 КПК України.
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 маючи злочинний намір, спрямований на вимогу передачі чужого майна з погрозою обмеження прав, свобод та законних інтересів особи, 16.05.2014 року вступив у злочинну змову з лейтенантом міліції ОСОБА_9 , який, згідно наказу ГУ МВС України в Харківській області № 162 о/с від 05.06.2013 року, працював на посаді оперуповноваженого КР Фрунзенського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області та, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про міліцію» був представником державного озброєного органу виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань та, відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України, наділений повноваженнями представника влади працівника правоохоронного органу, та вчинив вимагання за наступних обставин.
Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_8 , 16.05.2014 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, діючи за попередньою змовою та у групі з лейтенантом міліції ОСОБА_9 , прибув з останнім на особистому автомобілі ОСОБА_9 MAZDA 3 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, вул. Аскольдівська, 8, де зустріли ОСОБА_10 ОСОБА_8 , будучи достеменно обізнаним про відсутність у ОСОБА_9 , як працівника міліції, будь-яких службових доручень та матеріалів щодо проведення слідчих (розшукових) та інших дій стосовно ОСОБА_10 , і розуміючи, що дії, які він вчиняє разом з ОСОБА_9 явно виходять за межі наданих останньому, як працівнику правоохоронного органу, влади та службових повноважень, та маючи умисел на вчинення протиправних дій, підійшов разом із ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , та представились співробітниками міліції. При цьому, ОСОБА_9 , в порушення частини 2 ст. 5 ЗУ «Про міліцію» не повідомив ОСОБА_10 свого прізвища, звання, та не пред`явив службового посвідчення, що бачив та розумів ОСОБА_8 . Після цього, ОСОБА_8 , разом з ОСОБА_9 за відсутності підстав, передбачених п. 6 ст. 11 Закону України «Про міліцію», ст. 8 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», підстав, передбачених ст. ст. 234-237 КПК України, достеменно розуміючи протиправність своїх дій та, бажаючи вчиняти саме таким чином, наказали ОСОБА_10 відкрити для проведення огляду автомобіля марки «DAEWOO SENS» сріблястого кольору, який використовувався останнім на підставі договору оренди, надумано мотивуючи свою вимогу необхідністю проведення у автомобілі огляду нібито для виявлення та фіксації обставин вчиненого ОСОБА_10 злочину.
При цьому, ОСОБА_8 , розуміючи, що ОСОБА_10 , помилково сприймає його як працівника міліції, замовчує свій дійсний статус, та своєю поведінкою та діями продовжує видавати нібито наявність у нього владних повноважень працівника міліції. Після відкриття ОСОБА_10 свого автомобіля, ОСОБА_8 , продовжуючи своїми діями видавати себе за працівника міліції, реалізуючи спільний з ОСОБА_9 злочинний намір, спрямований на порушення прав особи з метою заволодіння її майном, усвідомлюючи, що ОСОБА_9 перевищує надану йому законом владу та службові повноваження, за відсутності підстав, передбачених п.6 ст.11 Закону України "Про міліцію", ст. 8 Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів в прекурсорів та зловживанню ними", та ст.ст. 234 - 237 КПК України, в порушення порядку, передбаченого зазначеними нормами чинного законодавства, без залучення понятих та складання протоколу, разом із ОСОБА_9 провів огляд вказаного автомобіля ОСОБА_10 , в ході якого виявив пакет з насінням маку. Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний намір, ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_10 , що насіння маку нібито є речовиною, яка використовується для виготовлення наркотичних засобів, та наказав ОСОБА_10 прослідувати з ними для проходження огляду на предмет наркотичного сп`яніння, одночасно висунувши незаконну вимогу оглянути квартиру останнього. При цьому ОСОБА_8 , своєю присутністю створював кількісну перевагу перед ОСОБА_10 , з метою здійснення на останнього психологічного тиску та упередження можливого опору своїм та ОСОБА_9 незаконним діям. Незважаючи на відмову ОСОБА_10 в наданні дозволу на огляд своєї квартири, ОСОБА_9 , проти волі ОСОБА_10 , в порушення вимог статей 234 - 237 КПК України, перевищуючи надану йому законом владу та службові повноваження, зайшов разом з ОСОБА_10 до його квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де без підстав, передбачених ст. 237 КПК України, з порушенням правил, передбачених ст. ст. 234 - 237 КПК України, провів огляд житла ОСОБА_10 . При цьому, ОСОБА_10 фізичного опору не чинив, побоюючись застосування до нього насильства та незаконного обмеження своїх прав та інтересів з боку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яких він сприймав за працівників міліції та які мали кількісну та фізичну перевагу. Після цього, ОСОБА_8 , продовжуючи своїми діями видавати себе за працівника міліції, та, усвідомлюючи незаконність дій ОСОБА_9 , який перевищуючи надану йому законом владу та службові повноваження, у порушення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною радою України Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 та ст. 29 Конституції України, за відсутності підстав, передбачених ст. 11 Закону України "Про міліцію", ст. 208 КПК України, в порушення порядку, передбаченого зазначеними нормами, без складання відповідних процесуальних документів, з метою незаконного позбавлення ОСОБА_10 волі, незважаючи на заперечення останнього, застосував до ОСОБА_10 фізичне насильство, а саме - взяв його попід руку, а ОСОБА_9 в той же час взяв ОСОБА_10 попід іншу руку. Після цього, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 всупереч волі ОСОБА_10 та, застосовуючи силу, провели останнього до автомобіля «Mazda 3» д/н НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , використовуючи свою кількісну та фізичну перевагу, із застосуванням насильства силою заломивши руки за спину, та силою зігнувши у попереку, головою вперед стали заштовхувати ОСОБА_10 до вказаного автомобіля, а останній став чинити опір, в ході якого ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_10 головою об дверний проріз автомобіля, завдавши тим самим, крововилив на лівій руці та тупу травму м`яких тканин шийного відділу хребта, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Подавивши таким чином волю ОСОБА_10 до опору, остаточно усвідомивши фізичну та кількісну перевагу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , побоюючись подальшого застосування до нього насильства, ОСОБА_10 опору більше не чинив та спроб втекти не робив. Утримуючи ОСОБА_10 у вищевказаному автомобілі та позбавивши його свободи пересування, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вилучили у ОСОБА_10 мобільний телефон, за допомогою якого ОСОБА_9 , виконуючи заздалегідь досягнуті з ОСОБА_8 домовленості, направлені на реалізацію спільного умислу на заволодіння чужим майном шляхом вимагання, зв`язався з матір`ю ОСОБА_10 - ОСОБА_11 та за заздалегідь досягнутою із ОСОБА_8 домовленістю, в ході телефонної розмови з ОСОБА_11 висунув їй незаконну вимогу передати грошові кошти у сумі 5000 гривень за звільнення її сина та не притягнення до відповідальності за нібито зберігання та вживання наркотичних засобів, обумовивши з останньою місце передачі коштів за адресою: АДРЕСА_3 , на стоянці аквапарку "Джунглі". При цьому ОСОБА_8 був присутнім у автомобілі, та своєю присутністю створював кількісну перевагу над ОСОБА_10 , тим самим вчиняючи на останнього психологічний тиск, та упереджуючи можливість опору і спроб втекти. На виконання домовленості, досягнутої з ОСОБА_11 , реалізуючи спільний злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом вимагання, ОСОБА_8 , разом з оперуповноваженим сектору карного розшуку Фрунзенського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області лейтенантом міліції ОСОБА_9 , 16.05.2014 приблизно о 17 годині 00 хвилин зустрілись на стоянці аквапарку "Джунглі" з ОСОБА_11 та співмешканкою ОСОБА_10 - ОСОБА_12 для передачі грошових коштів за звільнення ОСОБА_10 . ОСОБА_8 , виконуючи відведену йому злочинну роль, вийшов з автомобіля і підійшов до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 для отримання обумовленої ними заздалегідь суми грошей за звільнення ОСОБА_10 . Не досягши згоди щодо всіх умов передачі грошей, ОСОБА_8 повернувся до автомобіля, куди підійшли і ОСОБА_11 зі ОСОБА_12 для подальших переговорів щодо передачі грошей та звільнення ОСОБА_10 . Під час переговорів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з ОСОБА_11 і ОСОБА_12 до автомобіля підійшли працівники прокуратури Комінтернівського району міста Харкова, яким раніше про вчинений злочин повідомила ОСОБА_11 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , розуміючи, що їх дії викриті та, бажаючи уникнути відповідальності за вчинене, продовжуючи незаконно позбавляти ОСОБА_10 волі, на автомобілі покинули стоянку аквапарку "Джунглі", та, доїхавши до цвинтаря, розташованого за адресою: м. Харків, просп. Гагаріна, 183, ОСОБА_9 викинув телефон ОСОБА_10 на вулицю, та, з метою запобігання зверненню ОСОБА_10 до правоохоронних органів, перевищуючи надану йому законом владу та службові повноваження, виказав погрози щодо позбавлення ОСОБА_10 волі у разі повідомлення ним про вказаний злочин, після чого, відпустивши ОСОБА_10 з автомобіля, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виїхали у невідомому напрямку. Таким чином, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою та у групі з ОСОБА_9 , порушуючи право ОСОБА_10 на свободу та особисту недоторканість, захист якого гарантується ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною радою України Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року та ст. 29 Конституції України, спричинив ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження, позбавив його свободи пересування та незаконно вимагав передачі грошові кошти в сумі 5000 гривень за його звільнення та не притягнення до відповідальності за нібито зберігання та вживання наркотичних засобів.
Крім того, ОСОБА_8 , маючи злочинний намір, спрямований на самовільне присвоєння владних повноважень, з метою вчинення суспільно небезпечних діянь, 16.05.2014 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, за попередньою змовою з оперуповноваженим СКР Фрунзенського РВ ХМУ ГУ МВС України Харківській області лейтенантом міліції ОСОБА_9 , прибув на особистому автомобілі останнього «Mazda 3» д/н НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, вул. Аскольдівська, 8, де зустріли ОСОБА_10 . ОСОБА_8 , не обіймаючи жодної посади в правоохоронних органах та не маючи владних повноважень, будучи достеменно обізнаним про відсутність у ОСОБА_9 , як працівника міліції, будь яких службових доручень та матеріалів щодо проведення слідчих (розшукових) та інших дій стосовно ОСОБА_10 , і розуміючи, що дії, які він вчиняє разом з ОСОБА_9 явно виходять за межі наданих останньому, як працівнику правоохоронного органу, влади та службових повноважень, та маючи умисел на вчинення суспільно небезпечних діянь, підійшов разом із ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , та представились співробітниками міліції. При цьому, ОСОБА_8 , розуміючи, що ОСОБА_10 , помилково сприймає його як працівника міліції, замовчує свій дійсний статус, та своєю поведінкою та діями продовжує видавати нібито наявність у нього владних повноважень працівника міліції. Після цього, ОСОБА_8 , видаючи себе за працівника міліції, разом з ОСОБА_9 , достеменно розуміючи протиправність своїх дій та, бажаючи вчиняти саме таким чином, провели огляд автомобіля марки "Daewoо Sens" сріблястого кольору, який використовувався останнім на підставі договору оренди, надумано мотивуючи необхідність проведення огляду нібито для виявлення та фіксації обставин вчиненого ОСОБА_10 злочину, та під час огляду виявив пакет з насінням маку. Після повідомлення ОСОБА_10 , що насіння маку нібито є речовиною, яка використовується для виготовлення наркотичних засобів, ОСОБА_9 наказав ОСОБА_10 прослідувати з ними для проходження огляду на предмет наркотичного сп`яніння, одночасно висунувши незаконну вимогу оглянути квартиру останнього. При цьому, ОСОБА_8 , своєю присутністю створював кількісну перевагу перед ОСОБА_10 , з метою здійснення на останнього психологічного тиску та упередження можливого опору своїм та ОСОБА_9 незаконним діям, та сприймався ОСОБА_10 як дійсний працівник міліції. Незважаючи на відмову ОСОБА_10 в наданні дозволу на огляд своєї квартири, ОСОБА_9 , проти волі ОСОБА_10 , провів огляд житла ОСОБА_10 . При цьому ОСОБА_10 фізичного опору не чинив, побоюючись застосування до нього насильства та незаконного обмеження своїх прав та інтересів з боку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яких він сприймав за працівників міліції та які мали кількісну та фізичну перевагу. Після цього ОСОБА_8 , продовжуючи своїми діями видавати себе за працівника міліції, та усвідомлюючи незаконність дій ОСОБА_9 , який перевищуючи надану йому законом владу та службові повноваження, з метою незаконного позбавлення ОСОБА_10 волі, незважаючи на заперечення останнього, застосував до ОСОБА_10 фізичне насильство, а саме - взяв його попід руку, а ОСОБА_9 в той же час взяв ОСОБА_10 попід іншу руку. Після цього, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , всупереч волі ОСОБА_10 та, застосовуючи силу, провели останнього до автомобіля «Mazda 3» д/н НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , використовуючи свою кількісну та фізичну перевагу, із застосуванням насильства силою заломивши руки за спину, та силою зігнувши у попереку, головою вперед стали заштовхувати ОСОБА_10 до вказаного автомобіля, а останній став чинити опір, в ході якого ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_10 головою об дверний проріз автомобіля, завдавши тим самим крововилив на лівій руці та тупу травму м`яких тканин шийного відділу хребта, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Подавивши таким чином волю ОСОБА_10 до опору, остаточно усвідомивши фізичну та кількісну перевагу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , побоюючись подальшого застосування до нього насильства, ОСОБА_10 опору більше не чинив та спроб втекти не робив. Утримуючи ОСОБА_10 у вищевказаному автомобілі та позбавивши його свободи пересування, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вилучили у ОСОБА_10 мобільний телефон, за допомогою якого ОСОБА_9 , виконуючи заздалегідь досягнуті з ОСОБА_8 домовленості, направлені на реалізацію спільного умислу на заволодіння чужим майном шляхом вимагання, зв`язався з матір`ю ОСОБА_10 - ОСОБА_11 та за заздалегідь досягнутою із ОСОБА_8 домовленістю, в ході телефонної розмови з ОСОБА_11 висунув їй незаконну вимогу передати грошові кошти у сумі 5000 гривень за звільнення її сина та не притягнення до відповідальності за нібито зберігання та вживання наркотичних засобів, обумовивши з останньою місце передачі коштів за адресою: АДРЕСА_3 , на стоянці аквапарку "Джунглі". При цьому ОСОБА_8 був присутнім у автомобілі, та своєю присутністю створював кількісну перевагу над ОСОБА_10 , тим самим вчиняючи на останнього психологічний тиск, та упереджуючи можливість опору і спроб втекти. На виконання домовленості, досягнутої з ОСОБА_11 , реалізуючи спільний злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом вимагання, ОСОБА_8 , разом з оперуповноваженим сектору карного розшуку Фрунзенського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області лейтенантом міліції ОСОБА_9 , 16.05.2014 приблизно о 17 годині 00 хвилин зустрілись на стоянці аквапарку "Джунглі" з ОСОБА_11 та співмешканкою ОСОБА_10 - ОСОБА_12 для передачі грошових коштів за звільнення ОСОБА_10 . ОСОБА_8 , виконуючи відведену йому злочинну роль, вийшов з автомобіля, та своєю поведінкою видаючи себе за працівника міліції і усвідомлюючи, що помилково сприйнятий як працівник міліції, замовчуючи свій дійсний статус, підійшов до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 для отримання обумовленої ними заздалегідь суми грошей за звільнення ОСОБА_10 . Не досягши згоди щодо всіх умов передачі грошей, ОСОБА_8 повернувся до автомобіля, куди підійшли і ОСОБА_11 зі ОСОБА_12 для подальших переговорів щодо передачі грошей та звільнення ОСОБА_10 . Під час переговорів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з ОСОБА_11 і ОСОБА_12 до автомобіля підійшли працівники прокуратури Комінтернівського району міста Харкова, яким раніше про вчинений злочин повідомила ОСОБА_11 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , розуміючи, що їх дії викриті та, бажаючи уникнути відповідальності за вчинене, продовжуючи незаконно позбавляти ОСОБА_10 волі, на автомобілі покинули стоянку аквапарку "Джунглі", та, доїхавши до цвинтаря, розташованого за адресою: м. Харків, просп. Гагаріна, 183, ОСОБА_9 викинув телефон ОСОБА_10 на вулицю, та з метою запобігання зверненню ОСОБА_10 до правоохоронна органів, перевищуючи надану йому законом владу та службові повноваження, виказав погрози щодо позбавлення ОСОБА_10 волі у разі повідомлені ним про вказаний злочин, після чого, відпустивши ОСОБА_10 з автомобіля, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виїхали у невідомому напрямку. Таким чином, ОСОБА_8 , діючи умисно, самовільно присвоїв владні повноваження працівника міліції, що було поєднано із спричиненням ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень, позбавлення його свободи пересування та незаконного вимагання передачі грошових коштыв в сумі 5000 гривень за його звільнення та не притягнення до відповідальності за нібито зберігання та вживання наркотичних засобів.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст.189 КК України, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілого чи його близьких родичів (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також за ч. 1 ст. 353 КК України, а саме самовільне присвоєння владних повноважень, поєднане із вчиненням будь-яких суспільно-небезпечних діянь.
Судом встановлено, що 16 травня 2014 року, близько 16 години 00 хвилин, ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_9 (кримінальне провадження відносно якого закрито у зв`язку зі смертю), який його підвозив на особистому автомобілі MAZDA 3, та дорогою ОСОБА_9 побачив автомобіль DAEWOO SENS, та повідомив, що йому необхідно поспілкуватись з його водієм, оскільки напередодні він його затримував. ОСОБА_8 , вважаючи, що ОСОБА_9 , будучи лейтенантом міліції, діє законно, разом з останнім підійшли до ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_4 , якому ОСОБА_9 був відомий як працівник міліції. ОСОБА_8 при цьому працівником міліції не представлявся, будь-яких службових документів на посвідчення своєї особи ОСОБА_10 не пред`являв, так само й не представляв його й ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_9 наказав ОСОБА_10 відкрити автомобіль марки DAEWOO SENS сріблястого кольору, який використовувався потерпілим на підставі договору оренди - для огляду, в результаті якого виявив пакет з насінням маку. При цьому був присутній ОСОБА_8 , який будь-яких вимог до ОСОБА_10 не пред`являв, стояв мовчки поряд з ОСОБА_9 . Далі ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_10 , що насіння маку нібито є речовиною, яка використовується для виготовлення наркотичних засобів та наказав ОСОБА_10 «Поїхали в райвідділ» для проходження огляду на предмет наркотичного сп`яніння, одночасно висунувши вимогу оглянути квартиру останнього. Незважаючи на відмову ОСОБА_10 в наданні дозволу на огляд своєї квартири, ОСОБА_9 проти волі ОСОБА_10 зайшов разом з ОСОБА_10 до його квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де провів огляд житла ОСОБА_10 . Далі, ОСОБА_8 , вважаючи, що ОСОБА_9 діє законно, оскільки є працівником міліції та, оскільки в багажнику автомобіля ОСОБА_13 були виявлені наркотичні засоби макове насіння й якого, за словами ОСОБА_9 , треба було доставити до РВ, з метою проведення експертизи ОСОБА_8 взяв ОСОБА_10 попід руку, а ОСОБА_9 взяв останнього попід іншу руку. Таким чином, ОСОБА_10 був супроводжений к автомобілю MAZDA3, що належав ОСОБА_9 на праві власності. При цьому до автомобіля ОСОБА_10 йшов добровільно, без застосування будь-якої сили з боку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . В цей момент в двір будинку зайшла матір потерпілого ОСОБА_11 , яка запитала що відбувається, на що відповів ОСОБА_9 , якого вона знала як працівника міліції, що через те, що в машині ОСОБА_10 знайдено мак, тому її сина треба везти на експертизу. При цьому ОСОБА_11 заявила, що вона просила сина купити мак, бо вона пече пиріжки. Оскільки, побачивши матір, ОСОБА_10 почав чинити опір, відмовляючись сідати в автомобіль, використовуючи свою кількісну та фізичну перевагу, ОСОБА_9 , заломивши руку йому за спину, а ОСОБА_8 , нахиливши його голову, головою вперед стали заштовхувати ОСОБА_10 до вказаного автомобіля, а останній став чинити опір, в ході якого ОСОБА_10 вдарився головою об дверний проріз автомобіля, спричинивши собі тим самим, згідно висновку судової медичної експертизи від 19.05.2014 року крововилив на лівій руці та тупу травму м`яких тканин шийного відділу хребта, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Перебуваючи в автомобілі, ОСОБА_8 знаходився на передньому пасажирському сидінні, ОСОБА_9 на водійському, а ОСОБА_10 на задньому пасажирському сидінні автомобіля, приїхали на АДРЕСА_5 , де ОСОБА_10 з ОСОБА_8 вийшов покурити, а ОСОБА_9 залишився в машині, відібравши у ОСОБА_10 мобільний телефон. Повернувшись в автомобіль, ОСОБА_10 з телефонної розмови ОСОБА_9 зрозумів, що той зв`язався з його матір`ю та розмовляв про гроші. Деталей він не пам`ятає, але розмова йшла про гроші, які вимагав ОСОБА_9 з його матері в сумі близько 5 000 грн. за його звільнення та не притягнення до відповідальності за нібито зберігання та вживання наркотичних засобів, обумовивши з останньою місце передачі коштів за адресою: АДРЕСА_3 на стоянці аквапарку «Джунглі». Всі дії з приводу вимагання грошей походили з боку ОСОБА_9 . ОСОБА_8 чути телефонну розмову ОСОБА_9 з матір`ю ОСОБА_10 ОСОБА_11 не міг, оскільки під час їх телефонної розмови в автомобілі не перебував. ОСОБА_9 , реалізуючи злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом вимагання, 16.05.2014 року, приблизно о 17 годині на виконання домовленості, досягнутої з ОСОБА_11 , разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 прибули на стоянку аквапарку «Джунглі», де ОСОБА_8 вийшов з автомобіля, підійшов до ОСОБА_11 та співмешканки ОСОБА_10 ОСОБА_12 та спитав ОСОБА_11 чи принесла вона документи. При цьому в неї в руках був конверт нібито з грошима, який вона принесла за вказівкою ОСОБА_9 за звільнення сина ОСОБА_14 , але конверт у руки ОСОБА_8 не взяв та сів в автомобіль. В цей час ОСОБА_9 , перебуваючи на місці водія, на прохання ОСОБА_11 представитись, показав з машини через ОСОБА_8 , який сидів поряд, посвідчення, яке вона не розгледіла. В цей момент, до автомобіля підійшли працівники прокуратури Комінтернівського району м. Харкова ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , яким раніше про вчинений злочин повідомила ОСОБА_11 . Після чого, автомобіль MAZDA 3 покинув стоянку аквапарка «Джунглі», та, доїхавши до цвинтаря, розташованого за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 183, ОСОБА_9 викинув телефон ОСОБА_10 на вулицю та з метою запобігання звернення ОСОБА_10 до правоохоронних органів, перевищуючи надану йому законом владу та службові повноваження, виказав погрози щодо позбавлення ОСОБА_10 волі у разі повідомлення ним про вказаний злочин. Після чого, відпустивши ОСОБА_10 з машини, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 поїхали у невідомому напрямку.
Прокурор, не погодившись з вироком суду, подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, повторно дослідити перелік доказів, повторно викликати та допитати потерпілого, свідків. Постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 189 КК України, призначити йому покарання за ч. 2 ст. 189 КК України 6 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 353 КК України 3 роки обмеження волі. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання за ч. 1 ст. 353 КК України на підставі ст. 49 КК України за закінченням строків давності.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що висновки суду, про те, що ОСОБА_8 вважав, що дії ОСОБА_9 були законними та те, що останній діє з метою допомоги законним діям працівника міліції з доставления ОСОБА_10 до РВ для проведення експертизи - є надуманими та такими, що не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.
ОСОБА_8 під час допиту в судовому засідання взагалі не надавалась оцінка дій ОСОБА_9 . При цьому останній пояснював, що ОСОБА_9 не роз`яснював ОСОБА_10 його процесуальні права під час огляду автомобіля останнього, вони спілкували як знайомі.
Такі висновки суду також суперечать поведінці обвинуваченого ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування, оскільки він таку інформацію не надавав, а взагалі відмовився від дачі показань.
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримували дружні стосунки, а тому участь ОСОБА_8 в якості понятого під час вилучення макового насіння виключається. Даний факт підтверджується дослідженими в судовому засідання роздруківками вхідних та вихідних дзвінків з терміналів, які належать ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за період з 15.05.2014 по 17.05.2014
Крім того, з обставин, визнаних судом встановленими під час судового розгляду, вбачається, що «...в багажнику автомобіля ОСОБА_10 були виявлені наркотичні засоби - макове насіння...... Такий висновок у вироку щодо наявності в багажнику автомобіля ОСОБА_10 наркотичного засобу є фактично констатацією винуватості останнього у вчиненні кримінального правопорушення - злочину у сфері обігу наркотичних засобів, що суперечить передбаченим ст. 7 КПК.
Висновок суду про те, що ОСОБА_8 не чув телефонну розмову між ОСОБА_9 та матір`ю потерпілого ОСОБА_11 не відповідає фактичним обставинами.
Показання потерпілого, в тій частині, що ОСОБА_8 чув телефонну розмову між ОСОБА_9 та матір`ю потерпілого ОСОБА_11 щодо вимагання грошових коштів за звільнення її сина, свідчать про умисний спільний характер дій ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , наявність між ними спільного злочинного умислу, спільної корисливої мети на заволодіння чужим майном.
Показання потерпілого ОСОБА_10 , викладені у вироку суду є суперечливими та такими, що не відображають їх фактичний зміст.
Є незрозумілим, як ОСОБА_8 міг весь час знаходиться поряд з ОСОБА_10 та при цьому не чути розмову. Виклад судом таких показань потерпілого ОСОБА_10 у вироку, призвів до того, що судом сформовані невірні висновки що вплинули на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого.
Посилається на протоколи слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 .
Надані в ході судового розгляду ОСОБА_12 та ОСОБА_11 показання дещо відрізняється від зафіксованих протоколом проведення слідчого експерименту даних, що ставить під сумнів їх точність. Проте під час допиту в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не заперечувала, що їх показання надані на досудовому розслідуванні та під час проведення слідчого експерименту можуть відрізнятися від тих, які вони надавали у судовому засіданні. Пов`язують це із тим, що сплинуло багато часу після надання відповідних показань, та повідомили, що деталі події, що мали місце 16.05.2014 вони з часом забували.
Вказує, що протоколи слідчих експериментів зі свідками відповідають вимогами ст. 240 КПК України, при проведенні слідчих експериментів ОСОБА_12 та ОСОБА_11 спокійно, добровільно без примусу надавали показання про обставини вчиненого злочину; під час даних слідчих дії, ними надавались послідовні і правдиві показання.
Досліджений під час судового розгляду відеозапис спростовує показання надані обвинуваченим в частині того, що він вийшов з автомобілю та запитав лише про паспорт у жінок, якого у них не було після чого одразу повернувся до автомобілю. Проте судом без достатньої правової аргументації не взято даний доказ до уваги та не наведено належних мотивів, з яких суд відкинув доказ обвинувачення.
Судом безпідставно критично оцінено протоколи пред`явлення для впізнання за участю ОСОБА_10 , ОСОБА_12 згідно яких вказані свідки впізнали особу ОСОБА_8 , зображеного на фото, як такого, що вимагав гроші у матері ОСОБА_10 біля аквапарку «Джунглі».
Висновок суду про відсутність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України в діях обвинуваченого ОСОБА_8 не відповідає фактичним обставинам справи.
Суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновок - визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 353 КК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти її задоволення та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Разом з тим, стороною обвинувачення не наведено переконливих доводів, які б свідчили про не повне чи з порушеннями дослідження судом першої інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, не обгрунтовано з яких підстав апеляційний суд має повторно дослідити докази, враховуючи, що зміст апеляційних вимог зводиться до необхідності надати доказам іншу оцінку та прийняти протилежне рішення.

За наведеного підстав для задоволення клопотання прокурора про дослідження доказів та повторного допиту потерпілого і свідків не встановлено.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції, апеляційний суд встановив, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені надані стороною обвинувачення докази та надано їм належну правову оцінку. Зокрема судом допитано обвинуваченого, потерпілого, свідків, досліджено протоколи пред`явлення для впізнання, висновок експерта щодо судово-медичного обстеження ОСОБА_10 , дані автоматизованого обліку УДАІ ГУМВС України, відповідь Фрунзенського РВ щодо ОСОБА_9 , протоколи проведення слідчих експериментів зі свідками та диски з відеозаписами слідчих експериментів, протокол тимчасового доступу до речей і документів, роздруківки вхідних та вихідних дзвінків терміналів, відеозапис з камер відеоспостереження стоянки аквапарку «Джунглі», постанову про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 .

При цьому суд критично оцінив частину показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були надані під час проведення з ними слідчих експериментів, протоколи пред`явлення для впізнання за участі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Щодо відеозапису з камер відеоспостереження стоянки аквапарку «Джунглі» суд зазначив, що події відбуваються на достатньо великій відстані від камер спостерігання та видно лише силуети осіб, розрізнити детально події, які відбуваються не виявилося можливим. З приводу роздруківок вхідних та вихідних дзвінків з терміналів, які належали ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за період з 15.05.2014 року по 17.05.2014 року, суд дійшов висновку, що даний доказ не містить доказової бази з приводу наявності провини в діях ОСОБА_8 .
Колегія суддів не вбачає підстав вважати такі висновки помилковими, оскільки наявність телефонних з`єднань між абонентами без розкриття змісту їх розмов не вказує на наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінальних правопорушень, враховуючи, що обвинувачений не заперечує того, що був знайомий з ОСОБА_9 та останній забрав його з роботи.
Відеозапис з камер відеоспостереження стоянки аквапарку «Джунглі» підтверджує, що ОСОБА_8 підходив до свідків, але сам обвинувачений не спростовує даного факту та в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що «вони поїхали до аквапарку «Джунглі», де до їх автомобіля підійшли дві жінки. Артур сказав аби він пішов забрав у них паспорт ОСОБА_10 . Коли підійшов, жінки спитали коли ви його відпустите, на що він відповів, що не розуміє про що йде мова. Паспорт йому не дали. Він сів в автомобіль, й, коли вони від`їжджали, то побачив як до автомобіля швидко підходять працівники прокуратури, один з яких йому відомий.»
Прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що на вказаному відеозаписі відображено, що з передньої пасажирської двері вийшов чоловік та попрямував в бік двох жінок, вони спілкувалися близько 5 хвилин після чого чоловік повернувся до автомобілю, який різко починає рух, що на думку прокурора спростовує показання обвинуваченого в тій частині, що він вийшов з авто та запитав у жінок лише про паспорт, якого у них не було після чого повернувся до автомобілю.
Проте зміст розмови, яка мала місце за вказаних обставин, не зафіксований.
Під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_11 пояснювала, що з переднього пасажирського сидіння вказаного автомобіля вийшов чоловік на ім`я ОСОБА_17 , який підійшов до них, а ОСОБА_18 залишався за кермом. Свідок ОСОБА_11 продемонструвала як вона тримала конверт з грошима. Далі свідок розповіла, що ОСОБА_17 , коли підійшов, спитав, чи вся сума зібрана. Вони почали питати куди везуть сина, на що ОСОБА_17 відповів, що у разі, якщо вся сума зібрана, то вони його відпустять. Свідок ОСОБА_11 розповіла, що попрохала представитись і вони пройшли до автівки. ОСОБА_11 продемонструвала, як вона стояла відносно машини і як стояла ОСОБА_19 , і розповіла, що водія попрохала назватися і той через вікно показав посвідчення, але вона його не розгледіла, та вказала, що ОСОБА_17 стояв біля машини.
Свідок ОСОБА_12 під час слідчого експерименту вказала на місце, куди до парковки під`їхав автомобіль «MAZDA» червоного кольору та розповіла, що з переднього пасажирського сидіння вийшов молодий чоловік, якого, як їй відомо на даний час, звуть ОСОБА_17 , та підійшов до них. Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вони в нього розпитували в чому ситуація, і він, ОСОБА_17 , сказав, що вони ОСОБА_10 прийняли в стані наркотичного сп`яніння й що вони його повезуть до вул. Шевченко на експертизу та став відходити. ОСОБА_12 продемонструвала, як вони з ОСОБА_11 пройшли з ним і підійшли до автомобіля, за кермом якого сидів інший хлопець, як тепер їй відомо, на ім`я ОСОБА_18 та попрохала показати посвідчення. Також свідок уточнила, що коли вони підійшли, то спілкувались з ОСОБА_17 і гроші відразу не дали, і він спитав, чи принесли вони з собою гроші, та було озвучено, що сума не вся, але це влаштувало його. Гроші він, мабуть, побоявся взяти, бо було багато людей і він став відходити.
Прокурор зазначає, що свідки неточності в показаннях пов`язують зі спливом часу та деталі події з часом забували, вказує, що протоколи слідчих експериментів відповідають вимогам ст. 240 КПК України та свідки надавали послідовні і правдиві показання, що підтверджують факт обізнаності ОСОБА_8 в необхідності надання матір`ю потерпілого грошових коштів за звільнення останнього. Але суд першої інстанції об`єктивно встановив, що в показаннях свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , наданих на досудовому слідстві під час проведення слідчого експерименту, існують суттєві розбіжності, які не були усунені органом досудового розслідування. За таких обставин неможливо однозначно стверджувати, що ОСОБА_8 був обізнаний щодо необхідності надання матір`ю ОСОБА_10 грошових коштів за умови його звільнення, як про це зазначає прокурор, а лише тривалість відеозапису з камери відеоспостереження цього не підтверджує.
Крім того, відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що коли вони прийшли до аквапарку, під`їхав автомобіль MAZDA червоного кольору, звідки вийшов хлопець, як їй стало відомо в подальшому обвинувачений ОСОБА_8 , та попросив документи - паспорт. ОСОБА_11 намагалась дати гроші, але він сів в автомобіль на пасажирське сидіння й відчинилось пасажирське вікно та ОСОБА_12 стала розмовляти з водієм, який показав посвідчення працівника міліції, в зв`язку з чим вона вирішила, що обидва чоловіки є працівниками міліції, хоча другий чоловік посвідчення не надавав.
Свідок ОСОБА_11 взагалі в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_8 з автомобіля не виходив, взагалі з автомобіля ніхто не виходив.
Конверт, з яким прийшла ОСОБА_11 на зустріч до аквапарку «Джунглі» в ході досудового розслідування не був вилучений чи оглянутий, не встановлено наявності чи відсутності в ньому грошових коштів.
На переконання апеляційного суд першої інстанції надав вірну оцінку як змісту протоколів слідчих експериментів так і показанням свідків, наданих ними безпосередньо в судовому засіданні, обгрунтовано вказав на наявні в них суперечності, на яких не може грунтуватися обвинувачення.
Прокурор вказує, що судом безпідставно критично оцінено протоколи пред`явлення для впізнання за участю ОСОБА_10 , ОСОБА_12 згідно яких вказані свідки впізнали особу ОСОБА_8 , зображеного на фото, як такого, що вимагав гроші у матері ОСОБА_10 біля аквапарку «Джунглі».
Разом з тим, потерпілий та інші допитані судом свідки не вказували, що саме ОСОБА_8 вимагав кошти у ОСОБА_11 з погрозою обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілого чи його близьких родичів. Як вірно зазначив суд першої інстанції, вимагання є закінченим з моменту пред`явлення вимог, пов`язаних з погрозою.
При цьому, в діях ОСОБА_8 також не вбачається і ознак наявності його попередньої змови, домовленості об`єднаної єдиним спільним злочинним умислом на вчинення вимагання вимоги з погрозою обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілого чи близьких родичів, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Як пояснив в суді першої інстанції обвинувачений 16.05.2014 року до 16 години 30 хвилин, він знаходився на роботі, коли за ним заїхав ОСОБА_20 оперуповноважений Фрунзенського РВ, й вони на його автомобілі поїхали в район пр. 50 років СРСР в м. Харкові, де останній помітив автомобіль Daewoo Lanos та пояснив, що водієм є особа, яку вони вчора затримували та з яким йому треба поговорити.
Згідно вироку потерпілий ОСОБА_10 надав наступні пояснення: 16.05.2014 року працював в службі таксі на службовому автомобілі та приїхав додому. Коли до нього у дворі будинку підійшли два чоловіки, один з них ОСОБА_20 , який працював у РВ міліції, інший чоловік йому був невідомий, він не представлявся, але якого він також сприймав як працівника міліції. В подальшому йому стало відомо, що це ОСОБА_8 . ОСОБА_9 попросив його відчинити багажник, де в нього було насіння мака. Після чого ОСОБА_21 запропонував пройти до потерпілого додому, оскільки вважав, що він вдома готує наркотичні засоби, на що він відмовив, тому ОСОБА_21 запропонував проїхати на експертизу. Він проти цього не заперечував, але бажав перевдягнутись. При цьому, ОСОБА_8 стояв мовчки. Зазначив, що будь-які процесуальні права йому не роз`яснювались й, не дивлячись на його заборону входити до квартири, вони вдвох зайшли, ходили по квартирі, проте, вказав, що не бачив хто саме ходив по квартирі, чув тільки шаги. Коли вийшли втрьох з під`їзду, пішли до автомобіля MAZDA 3. До автомобіля ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вели його попід руки, але він йшов добровільно, оскільки провини за собою не відчував та тікати не збирався. Коли сідав в автомобіль, побачив матір та почав опиратися сідати в автомобіль, на що ОСОБА_18 заломав йому руку за спину, а ОСОБА_17 нахилив йому голову та обидва заштовхали його в автомобіль MAZDA червоного кольору, в результаті чого у нього утворились тілесні ушкодження на шиї та садна на голові. На питання матері щодо того куди його везуть, ОСОБА_9 відповів, що на експертизу, проте на експертизу вони не поїхали. Вказав, що вони приїхали на вул. Войкова, де він з ОСОБА_17 вийшов покурити, а ОСОБА_9 залишився в машині, відібравши у нього телефон. Повернувшись в автомобіль, він з телефонної розмови ОСОБА_9 зрозумів, що той зв`язався з його матір`ю та розмовляв про гроші. Деталей він не пам`ятає, але розмова йшла про гроші, які вимагав ОСОБА_18 в сумі близько 5 000 грн. Всі дії з приводу вимагання грошей походили з боку ОСОБА_9 . ОСОБА_8 знаходився поряд з ним та мовчав, при цьому чути телефонну розмову ОСОБА_9 з його матір`ю не міг. В подальшому вони приїхали до аквапарку «Джунглі», куди повинна була прийти його мати. Зазначив, що сидів в автомобілі, коли підійшли матір з його дружиною ОСОБА_12 . ОСОБА_18 вийшов з автомобіля та розмовляв з його матір`ю. Чи передала матір гроші, він не бачив. Неочікувано для нього, ОСОБА_18 сів в автомобіль, завів двигун та вони почали тікати з місця на великій швидкості. Його дружина ОСОБА_12 , яка знаходилась поряд з відкритим склом автомобіля, та яку він тримав за руку, вдарилась об скло. Коли проїжджали в районі кладовища в бік Аеропорту, ОСОБА_9 зупинив автомобіль, ОСОБА_8 сфотографував його та ОСОБА_9 сказав виходити з автомобіля, після чого останній викинув йому вслід телефон, з якого він подзвонив матері.

Частину наданих потерпілим показань про те, що біля аквапарку «Джунглі» з автомобіля вийшов ОСОБА_9 , тоді як в судовому засіданні сам обвинувачений не заперечував, що з автомобіля виходив саме він суд оцінив критично, таку ж оцінку надав і поясненням потерпілого про те, що для огляду в його квартиру пройшли як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_8 , оскільки, дані показання не узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_22 та з приводу конкретної адреси, за якою здійснювалась зупинка автомобіля MAZDA 3, під час якої відбулась телефонна перемова ОСОБА_11 з ОСОБА_9 , щодо озвучення останнім вимоги про надання суми грошей за звільнення ОСОБА_10 .
Обвинувачений в судовому засіданні пояснив, що також бачив матір ОСОБА_10 , але не чув про що ОСОБА_21 з нею розмовляв, оскільки в той час вже знаходився в автомобілі. З ОСОБА_10 не спілкувався. Вказав, що потім вони поїхали на вул. Морозова, де взяли воду та спілкувались з ОСОБА_9 на свої теми, оскільки він займається автомобілями. При цьому ОСОБА_23 також виходив з автомобіля курити. ОСОБА_9 телефонував матері ОСОБА_10 та просив її принести паспорт сина. Звідки ОСОБА_24 був відомий її номер телефона він не знає, можливо телефонний дзвінок було зроблено з номеру ОСОБА_10 . Зазначив, що було декілька розмов, але про що вони були, він уваги не звернув.
Згідно відомостей зафіксованих на звукозаписі судового засідання від 23.11.2017 року потерпілий зокрема пояснював, що ОСОБА_17 участі у розмові з матір`ю не приймав, крім того, зазначив, що сів в машину, подзвонила мати. На запитання прокурора чи в його присутності відбувалася домовленість з матір`ю потерпілий зазначив, що частково, чув, що мама принесе кошти до аквапарку «Джунглі». Зазначав, що всю бесіду з матір`ю вів ОСОБА_18 , претензій до ОСОБА_8 немає.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що є незрозумілим як ОСОБА_8 міг весь час знаходитися поряд з ОСОБА_10 та при цьому не чути розмову.

Проте обвинувачений, як вказано вище, також не заперечував, що було декілька розмов, але про що вони були, він уваги не звернув. Вказані пояснення ОСОБА_8 не спростовані стороною обвинувачення.
Твердження прокурора про те, що за показаннями потерпілого ОСОБА_8 нібито чув телефонну розмову між ОСОБА_9 та його матір`ю щодо вимагання грошових коштів за звільнення її сина, що свідчить про умисний спільний характер дій ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , наявність між ними спільного злочинного умислу, спільної корисливої мети на заволодіння чужим майном, є безпідставними, враховуючи, що потерпілий у своїх поясненнях прямо не зазначав та безумовно не стверджував, що розмову ОСОБА_9 з його матір`ю щодо отримання грошових коштів за викладених прокурором обставин чув ОСОБА_8 . Крім того, як зазначив сам потерпілий домовленість він чув частково.

За встановлених судом обставин колегія судді погоджується з висновками про те, що стороною обвинувачення не доведено, що саме ОСОБА_8 висувалась вимога з передачі чужого майна з погрозою обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілого чи його близьких родичів, не доведено, що інкриміновані дії ОСОБА_8 вчиняв за попередньою змовою групою осіб, оскільки жоден з наданих стороною обвинувачення доказів не свідчить про наявність попередньої домовленості між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вчинення передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України кримінального правопорушення. Свідки та потерпілий вказували на те, що всі дії вчинялися не ОСОБА_8 , розмову по телефону з матір`ю потерпілого він не вів, крім того, коли обвинувачений з потерпілим були в машині, з матір`ю потерпілою розмовляв ОСОБА_9 .
Та обставина, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вели потерпілого до автомобіля попід руки та здійснили його посадку в автомобіль не вказує на наявність спільного умислу на здійснення вимагання з погрозою.
Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо відсутності об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, в діях ОСОБА_8 за викладених в обвинувальному акті обставин, не викликають сумнівів.
В апеляційній скарзі прокурор посилається на встановлені судом обставини, де окрім іншого зазначено, що в багажнику автомобіля ОСОБА_10 були виявлені наркотичні засоби макове насіння, що є фактично констатацією винуватості останнього у вчиненні кримінального правопорушення.
Апеляційний суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Зазначення судом вказаної обставини не впливає на обсяг обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_8 .
Обгрунтованим є висновок суду щодо відсутності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України. Доводи прокурора про те, що обвинувачений, розуміючи, що потерпілий та інші особи помилково сприймають його як працівника поліції замовчував свій дійсний статус та своєю поведінкою і діями продовжував вдавати наявність у нього владних повноважень і в поєднанні з вимаганням передачі грошових коштів в сумі 5 000 гривень намагався досягти задуманого є лише припущеннями, не підтверджуються беззаперечно та не можуть вважатися доказом винуватості особі у вчиненні даного кримінального правопорушення. Перебування ОСОБА_8 поряд з ОСОБА_9 , який представлявся працівником поліції, не вказує на наявність ознак кримінального правопорушення в діях ОСОБА_8 .
Відповідно до показань свідка ОСОБА_22 пояснив, що «…два раніше йому незнайомих чоловіка, відвели метра на три ОСОБА_10 та спілкувались. Далі підійшли до автомобіля ОСОБА_10 та почали оглядати його багажник, при цьому майже всі дії проводив чоловік, як тепер відомо, на ім`я ОСОБА_18 , а другий стояв поруч, та потім в приказному порядку хотіли уводити ОСОБА_10 кудись. ОСОБА_22 розповів, що він обурився та крикнув, куди вони його ведуть. Свідок додав, що до нього підійшов другий чоловік, як йому тепер відомо ОСОБА_9 , тобто не той що перебуває в залі судових засідань, показав посвідчення, та представився працівником міліції. ОСОБА_8 стояв біля нього мовчки, як мовчазний свідок, нічого не пояснював. В цей час ОСОБА_9 з ОСОБА_10 пішли додому до останнього. Тоді як ОСОБА_8 залишився на вулиці поряд із ним, в квартиру не заходив.»
Інші свідки також вказували, що ОСОБА_8 будь-якого посвідчення не пред`являв, не представлявся працівником поліції.
Під самовільним присвоєнням владних повноважень або звання службової особи розуміється неправомірне (в порушення встановленого порядку, за відсутності підстав) прийняття особою на себе таких повноважень або звання і введення в оману оточуючих стосовно свого дійсного статусу. Форма, в якій це подається, може бути різноманітною: пред`явлення підроблених документів, використання форменого одягу, замовчування свого дійсного статусу у випадку помилкового сприйняття іншими особами винного як службової особи тощо. Кримінальне правопорушення вважається закінченим з моменту вчинення особою, яка самовільно присвоїла владні повноваження або звання службової особи, суспільне небезпечного діяння. Суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сприйняття іншими особами ОСОБА_8 як працівника поліції є їх суб`єктивним сприйняттям, враховуючи, що жодних дій ОСОБА_8 для цього не вчиняв: не представлявся співробітником поліції, не показував будь-яких документів. Не доведено наявність умислу ОСОБА_8 на свідоме створення такого уявлення в інших осіб задля досягнення злочинної мети.
В обвинувальному акті зазначається, що ОСОБА_8 , виконуючи відведену йому злочинну роль, вийшов з автомобіля, та своєю поведінкою видаючи себе за працівника поліції і усвідомлюючи, що помилково сприйнятий як працівник міліції, замовчуючи свій дійсний статус, підійшов до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 для отримання обумовленої ними заздалегідь суми грошей за звільнення ОСОБА_10 . Самовільно присвоїв повноваження працівника міліції, що було поєднано з спричиненням легких тілесних ушкоджень потерпілому, позбавлення його свободи пересування, незаконного вимагання передачі грошових коштів в сумі 5000 гривень за його звільнення та не притягнення до кримінальної відповідальності.
Проте не знайшла свого підтвердження та обставина, що ОСОБА_8 усвідомлював, що він був іншими особами помилково сприйнятий як працівник міліції. Обвинувачений не заперечував того, що після того, як ОСОБА_10 зібрався, вони втрьох пішли до автомобіля, взявши ОСОБА_10 попід руки, щоб не втік, але силу до нього не застосовували. Не заперечував, що можливо взяв ОСОБА_10 за голову аби той не вдарився, коли той сідав в автомобіль. Вказав, що в автомобіль його не заштовхував, а тільки прибрав голову.
Крім того, потерпілий сидів в автомобілі на задньому сидінні сам, виходив з автомобіля курити з ОСОБА_8 , що підтверджується поясненнями самого потерпілого. Таким чином, не доведено, що ОСОБА_8 умисно спричинено потерпілому легкі тілесні ушкодження чи умисно незаконно позбавлено останнього свободи пересування.
Згідно звукозапису судового засідання від 05.12.2017 року обвинувачений повідомив що, ОСОБА_9 в цей день працював, він заїхав за ОСОБА_8 , по шляху ОСОБА_9 помітив автомобіль потерпілого та сказав, що це особа, яку вчора затримували та хоче з ним поговорити, запитав у ОСОБА_8 чи є в нього час щоб проїхатися.
Сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_8 був достеменно обізнаний щодо відсутності у ОСОБА_9 , як працівника міліції будь-яких службових доручень та матеріалів щодо проведення слідчих дій; розумів, що дії, які вчиняє разом з ОСОБА_9 , явно виходять за межі наданих останньому, як працівнику правоохоронного органу, влади та службових повноважень.
Однак такі висновки щодо обізнаності ОСОБА_8 стороною обвинувачення не підтверджені та є голослівними.
Зазначені судом обставини події, як це викладено у вироку, з якими не погоджується прокурор, оскільки вважає, що вони є надуманими з тих підстав, що ОСОБА_8 в судовому засіданні не надавав оцінку діям ОСОБА_9 , а під час досудового розслідування взагалі відмовився від дачі показань, встановлені на підставі наданої судом оцінки всіх доказів та показань учасників в ході судового розгляду у їх сукупності. Та обставина, що під час досудового розслідування ОСОБА_8 відмовився від дачі показань, не впливає на остаточні висновки суду.
Відповідно до вимог ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Відповідно до вимог ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до змісту ст.92 КПК України, обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, коли в ході судового розгляду винність обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення доведена. Дотримуючись засади змагальності й виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд дійшов обгрунтованого висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_8 складів інкримінованих йому правопорушень. Судове рішення відповідає вимогам вмотивованості та обґрунтованості, передбаченими ст. 370 КПК України, та з огляду на викладене, колегія суддів не встановила підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора з урахуванням апеляційних доводів.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2019 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді