Березівський районний суд Одеської області
19.05.2021
Справа № 494/533/21
Провадження № 1-кс/494/405/21
УХВАЛА
19 травня 2021 року м. Березівка
в с т а н о в и в:
З клопотання вбачається, що в ході досудового розслідування було з`ясовано, що 24 вересня 2018 р., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 під час перебування у приміщенні відділу освіти, молоді та спорту Лиманської районної державної адміністрації, за адресою: вул. 40-річчя Визволення, Лиманського району смт. Доброслав, Одеської області, являючись службовою особою та розпорядником бюджетних коштів, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через не сумлінне ставлення до них, з порушенням уклала з ФОП ОСОБА_6 , договір № 1/10 від 24 вересня 2018 р., про придбання по завищеній вартості 10 багатофункціональних пристроїв (МФУ) за кодом CPV за ДК 021:2015-30120000-6-Фотокопіювальне та поліграфічне обладнання для офсетного друку, загальною вартістю 164 500,00 грн., а також договір № 4/10 від 24 вересня 2018 р. про придбання по завищеній вартості 10 газонокосарок за кодом CPV за ДК 021:2015-16310000-1 Косарки, загальною вартістю 59 990,00 грн., та 23 бензинових тримерів за кодом CPV за ДК 021:2015-16160000-4 Садова техніка різна, загальною вартістю 137975,85 грн., чим заподіяла шкоду на суму 221 765 грн. 85 коп.
27 квітня 2021 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.
17.05.2021 року процесуальним керівником по кримінальному провадженню - прокурором Березівської окружної прокуратури заявлено позовну заяву про відшкодування шкоди завданої діями ОСОБА_5 на суму 221 765, 85 гривень.
Під час досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, передбаченого п.4 ч.2 ст. 170 КПК України, - арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, так як підозрювана ОСОБА_5 своїми діями заподіяла істотну шкоду Лиманській районній раді у вигляді спричиненої шкоди бюджету на суму 221 765, 85 гривень.
В судове засідання 19.05.2021 року заступник начальника СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_3 та прокурор Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 не з`явилися, просили розглянути клопотання без їх участі у зв`язку з великою завантаженістю, на клопотанні наполягали та просили задовольнити у повному обсязі, про що подали відповідні заяви.
Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що правових підстав для накладення арешту немає. Прокурор, в даному випадку, зобов`язаний попередньо до звернення до суду з позовом в інтересах Одеської районної ради, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. Викладена правова позиція підтверджена Постановою Великої Палати Верховного суду по справі №912/2385/18 від 26.05.2020 року. Окрім цього, захисник стверджує, що ОСОБА_5 зареєстрована та мешкає в частині будинку, належній їй на праві власності, іншого житла у неї немає, відчужувати таке житло також наміру немає. Своєї вини у скоєнні кримінального правопорушення не визнає. На думку захисника, вирішення питання про відшкодування шкоди необхідно вирішувати шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 221765,85 грн., які знаходяться на рахунках ФОП ОСОБА_6 , а не накладенням арешту на майно ОСОБА_5 . Також адвокат зазначає, що майно на яке просить слідчий накласти арешт не є доказом по кримінальному провадженні. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_5 .
Власник майна ОСОБА_5 в судовому засіданні погодилась з доводами свого захисника, просила відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
Розглянувши подане клопотання, вивчивши матеріали до нього на підставі наданих суду доказів і доведення перед судом їхньої переконливості суд дійшов до висновку про наступне.
Згідно ст. 12 КК України, дане кримінальне правопорушення є злочином середньої тяжкості.
З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК України).
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного і перебувають у нього з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Слідчий суддя не приймає до уваги посилання слідчого щодо необхідності накладення арешту на майно у якості забезпечення позову заявленого у даній справі, оскільки ціна цивільного позову складає 221 765,85 грн., відомостей про вартість майна на яке слідчий просить накласти арешт суду не надано, що не дозволяє встановити співмірність вимог про арешт майна ціні заявленого цивільного позову.
Будь-яких доказів, що свідчать про намір ОСОБА_5 відчужити належне їй майно, до матеріалів клопотання слідчим не долучено, таких намірів не встановлено і в судовому засіданні, в якому захисник пояснив, що іншого житла для проживання ОСОБА_5 немає,, що підтверджено відповідними витягами з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, долученими до клопотання.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
Разом з тим, майно на яке просить слідчий накласти арешт не є доказом до вказаному кримінальному провадженні.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя приймає до уваги, що статтею, яка інкримінуються ОСОБА_5 , а саме ч.1 ст.367 КК України не передбачається застосування санкції у вигляді конфіскації майна.
Також, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Так, і у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи.
Тобто, у судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, не містить вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для володільця майна, адже однозначно порушує «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи та таким чином, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її винесення, а особами які не були під час проголошення у той же строк з дня отримання копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1