ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/110/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

представника цивільних позивачів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12

представника потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_15

представників цивільних відповідачів:

Хмельницької міської ради ОСОБА_16 .

Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_17

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000137 від 30.05.2018 року, за апеляційними скаргами:

- прокурора у кримінальному упровадженні ОСОБА_18 ,

- потерпілої ОСОБА_14 , що діє в своїх інтересах та інтересах своєї малолітньої дитини ОСОБА_13 ,

- представника цивільного позивача ОСОБА_19 , який діє як законний представник в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_20 , адвоката ОСОБА_21

- цивільних позивачів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

- моторного (транспортного) страхового бюро України

на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олов`яна-4 Читинської області Російської федерації, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, розлученого, має на утриманні малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

До набрання вироком законної силу запобіжний захід відносно ОСОБА_8 залишено попередній - тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 30.05.2018 року до дня вступу вироку в законну силу включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_14 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 49 320 (сорок дев`ять тисяч триста двадцять) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_14 14 892 (чотирнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дві) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на лікування малолітньої ОСОБА_13 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_14 , в інтересах з малолітньої ОСОБА_13 , задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 , в інтересах малолітньої ОСОБА_13 , 99 320 (дев`яносто дев`ять триста двадцять) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_14 , в інтересах малолітньої ОСОБА_13 :

- 1 241 (одну тисячу двісті сорок одну) грн. 00 коп. щомісячно до досягнення ОСОБА_13 вісімнадцяти років в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю батька;

- 44 676 (сорок чотири шістсот сімдесят шість) грн. 00 коп. разовим платежем в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю батька.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_10 31 600 (тридцять одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 67 014 (шістдесят сім тисяч чотирнадцять) грн. 00 коп. шкоди, завданої смертю доньки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 23 470 (двадцять три тисячі чотириста сімдесят) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_11 67 014 (шістдесят сім тисяч чотирнадцять) грн. 00 коп. шкоди, завданої смертю доньки.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 23 470 (двадцять три тисячі чотириста сімдесят) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_19 , інтересах малолітньої ОСОБА_20 , задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_19 , в інтересах малолітньої ОСОБА_20 , 99 840 (дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот сорок) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_22 , в інтересах малолітньої ОСОБА_23 , задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_22 , в інтересах малолітньої ОСОБА_23 , 44 500 (сорок чотири тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, 5 769 (п`ять тисяч шістдесят дев`ять) грн. 43 коп. витрат на лікування та 14 000 (чотирнадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги ОСОБА_22 до Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_24 залишено без задоволення.

Вирішено питання щодо судових витрат, речових доказів та скасування арешту майна.

Згідно вироку суду, ОСОБА_25 , 29 травня 2018 року, близько 23 год. 50 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи вимоги п. 2.9. (а) Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі Правил) керував легковим автомобілем «Nissan Leaf» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по середині правого напрямку руху автодороги М-12 "Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка-Східний під`їзд до м. Хмельницького" в напрямку від м. Вінниця до м. Хмельницького зі швидкістю 102 км/год, порушивши вимоги п. 12.6. (ґ) Правил, оскільки перевищив дозволену на вказаній ділянці швидкість руху (поза населеними пунктами на автомобільних дорогах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 90 км/год).

При цьому, під час руху з вищевказаною швидкістю, в салоні легкового автомобіля «Nissan Leaf», де кількість місць встановлена п`ять з місцем водія, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, перевозив шість пасажирів не пристебнутих ременями безпеки, порушивши вимоги п.п. 2.3. (в), 1.5. ч.1 Правил, створюючи своїми діями небезпеку, яка загрожувала життю і здоров`ю учасників дорожнього руху.

Так, в салоні автомобіля "Nissan Leaf» перебували пасажири, які не були пристебнуті ременями безпеки, а саме: ОСОБА_26 , 1986 року народження, ОСОБА_13 , 2008 року народження на передньому пасажирському сидінні, ОСОБА_20 , 2009 року народження, на задньому пасажирському сидінні з ліва, ОСОБА_27 , 1985 року народження на задньому пасажирському сидінні посередині, ОСОБА_14 , 1988 року народження та ОСОБА_23 , 2009 року народження на задньому пасажирському сидінні з права. Продовжуючи свій рух за кермом автомобіля "Nissan Leaf» із вищевказаною швидкістю, у зазначеному напрямку ОСОБА_8 , діючи легковажно та самовпевнено, не дотримуючись вимог п. 2.3. (б) Правил, проявив неуважність, яка виразилась у несвоєчасному виявленні на правій смузі руху в попутному напрямку знаку аварійної зупинки, що був виставлений позаду причепа «ГКБ 8350» д.н.з. НОМЕР_2 , приєднаного до вантажного автомобіля «КАМАЗ 53212» д.н.з. НОМЕР_3 , який через закінчення пального, що призвело до вимушеної зупинки, знаходився в нерухомому стані також на правій смузі руху з увімкненим світлом фар автомобіля та увімкненими задніми габаритними ліхтарями причепа, а також грубо порушуючи вимоги п. 12.3 Правил, маючи об`єктивну можливість виявити вище вказану перешкоду для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного об`їзду перешкоди та на 2 км + 800 м автодороги М-12 "Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка-Східний під`їзд до м. Хмельницького" допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля "Nissan Leaf' д.н.з. НОМЕР_4 на задньою ліву частину зазначеного вище вантажного причепа «ГКБ 8350» д.н.з. НОМЕР_2 .

Внаслідок вчинення ОСОБА_8 вищеописаної дорожньо-транспортної пригоди:

ОСОБА_27 отримала тілесні ушкодження у вигляді:

- рани лобної ділянки голови справа з переходом на праву тім`яну та праву скроневу ділянки, на спинку носа справа, праву навколо-очну ділянку, на праву виливну ділянку правої щоки; саден по всій поверхні правої половини обличчя, шиї та грудної клітки; масивного крововиливу в м`які тканини шиї, з переходом на грудну клітку; розтрощення рукоятки та тіла грудини; розтрощення грудного кінця правої ключиці; розтрощення 1-3 ребер справа; розтрощення 1-2 ребер зліва; повного поперечного перелому хребта на рівні 1-2 грудних хребців; переломів кісток черепа, які за своїм характером є тяжкими тілесними ушкодженнями, як такими що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті на місці пригоди; - ран правого променево-зап`ястного суглобу, лівої кисті; саден правого плечового суглобу з переходом на праве плече праве передпліччя і праву, правого стегна з переходом на правий колінний суглоб, правої стопи, лівого стегна з переходом лівий колінний суглоб, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, у причинному зв`язку із настанням смерті не перебувають.

ОСОБА_26 отримав тілесні ушкодження у вигляді ран в ділянці правої брови; саден в лобній ділянці голови справа, у виличній ділянці справа, в правій виличній ділянці голови з переходом на нижню повіку правого ока підочну ділянку справа та ділянку в проекції верхньо-щелепної кістки справа, в ділянці спинки носу, в лобній ділянці зліва, в ділянці лівої брови, в ділянці лівої щоки, в ділянці підборіддя; крововиливів правої навколо-очної ділянки, в ділянці нижньої повіки, лівого ока; розриву селезінки; розриву печінки; субдуральної гематоми по всіх поверхнях правої та лівої півкуль головного мозку; вдавленого уламкового перелому кісток черепа з ушкодженням нижньої поверхні лобної долі правої півкулі головного мозку; тотального субарахноїдального крововиливу головного мозку, які за своїм характером є тяжкими тілесними ушкодженнями, як такими, що небезпечні для життя в момент заподіяння, та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті на місці пригоди; - перелому правої плечової кістки з масивним крововиливом; перелому правої стегнової кістки; рани правого плеча; саден правого плечового суглобу та правого плеча, які мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що за звичайним своїм перебігом у живої людини спричиняють тривалий розлад здоров`я, в прямому причинному зв`язку з настанням не перебувають; - ран правого колінного суглобу, правого гомілково-ступневого суглобу; саден шиї зліва, правого ліктьового суглобу, правого передпліччя та правого променево-зап`ястного суглобу, правої кисті, правої гомілки, лівого колінного суглобу, лівого ліктьового суглобу та лівого передпліччя; крововиливів правої гомілки, правого гомілково-ступневого суглобу; крововиливу в м`які тканини правої гомілки, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, в прямому причинному зв`язку з настанням не перебувають.

ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді:

- закритої травми черевної порожнини, заочеревинної гематоми справа, розриву капсули правої нирки, гематоми нижнього полюсу правої нирки, підкапсулярної гематоми печінки, садна та крововиливи черевної стінки, попереку, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння; - перелому правої плечової кістки, перелому акроміального кінця право- ключиці, перелому обох лобкових кісток, закритої травми грудної клітки перелому 7-го ребра справа з накопиченням повітря в правій плевральній порожнині, садна та крововиливи правого плечового пояса, правого плеча грудної клітки, в ділянці тазу, які за своїм характером відносяться до тілесного ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; - рани нижньої повіки правого ока, підборіддя, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_20 отримала тілесні ушкодження у вигляді:

- забою головного мозку важкого ступеня, перелому склепіння черепа з переходом на основу, геморагічного забою правої скроневої ділянки головного мозку, вивиху 11 зуба з лінійним переломом вестибулярної стінки альвеолярного краю верхньої щелепи, лінійного перелому головки суглобового відростку нижньої щелепи справа з незначним зміщенням, рани м`яких тканин нижньої щелепи, рани слизової оболонки порожнини рота, губ, крововиливу м`яких тканин лівої навколо очної ділянки, крововиливу під кон`юнктиву лівого ока, садна шкіри лівої надбрівної ділянки, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння; - садна шкіри тулуба та кінцівок, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_23 отримала тілесні ушкодження у вигляді:

- забою головного мозку, геморагічного забою правої скроневої ділянки головного мозку, перелому лобної кістки зліва, гематоми м`яких тканин лівої навколоочної ділянки, садна обличчя, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння; - підвивиху 2-го поперекового хребця, садна спини, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; - садна сідниць, нижніх кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження у вигляді:

- крайового перелому нижньо-медіального краю правого надколінника з гематомою м`яких тканин препателярної зони правого колінного суглоба та з накопиченням рідини в суглобовій порожнині, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; - закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, садна шкіри тім`яно-скроневої ділянки голови справа, лобної ділянки голови, крововиливу м`яких тканин обличчя, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я; - садна та крововиливу плечового поясу, верхніх кінцівок, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Вище вказані порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_8 знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками - спричиненням загибелі кількох осіб, а саме ОСОБА_27 , ОСОБА_26 та заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_23 , а також спричиненні тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_14 .

Своїми діями ОСОБА_8 , порушив вимоги п.п. 1.5 ч.1, 2.3. (в), 2.9. (а), 12.6. (ґ) Правил дорожнього руху, затверджені Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, зміст яких полягає у наступному:

1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 (в) Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі;

п. 2.9 (а) Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п. 12.6 (ґ) поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_18 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає, що вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

На думку апелянта, місцевий суд, всупереч вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання не в повній мірі врахував всі обставини справи, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу винного, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що судом в достатній мірі не враховано той факт, що злочин ОСОБА_28 вчинив у стані алкогольного сп`яніння і вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення спричинило загибель двох осіб, заподіяло тяжкі тілесні ушкодження трьом особам та одній особі тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Просить вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року скасувати та ухвалити новий , яким призначити ОСОБА_8 за ч.3 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки, а в решті вирок залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_14 , що діє в своїх інтересах та інтересах своєї малолітньої дитини ОСОБА_13 , в поданій апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком наближеним до мінімальної санкції, не дотримався вимог ст.370 КПК України, якою регламентовано вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, а також положень ст.65 КК України, оскільки в достатній мірі не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого.

Вказує, що призначене ОСОБА_8 покарання за своєю м`якістю не відповідає не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та тяжкості негативних наслідків, що наступили внаслідок протиправних дій обвинуваченого.

Зазначає, що вжиті обвинуваченим заходи для відшкодування потерпілій ОСОБА_14 завданої моральної шкоди є такі, що не відповідають її розміру, а лише способом пом`якшення покарання.

Вважає неправильним висновок місцевого суду про перебування на утриманні у обвинуваченого непрацездатної матері, як один з мотивів обраного покарання, оскільки у нього є повнолітня працездатна сестра.

Стверджує, що суд не врахував її думку, як потерпілої, щодо необхідності призначення ОСОБА_8 покарання, наближене до максимальної межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.286 КК України.

Також вважає, що місцевий суд неправильно оцінив завдані обвинуваченим їй та її малолітній дочці моральні страждання, неправильно визначив розмір відшкодування з Моторного (транспортного) страхового бюро України та безпідставно відмовив у задоволення позовних вимог до Департаменту освіти та науки Хмельницької міської ради і безпосередньо до Хмельницької міської ради.

Зазначає, що розраховуючи розмір стягнення з МТСБУ, місцевий суд не врахував, що малолітня ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на утриманні свого загиблого батька ОСОБА_13 , а інших утриманців загиблий не мав, а тому розмір місячного стягнення на користь малолітньої ОСОБА_13 у зв`язку з втратою нею годувальника повинен складати 2 482 грн., (з розрахунку 3 723 (мінімальна заробітна плата з 01.01.2018 р) : 3 1241 = 2 482)), а не 1241 грн. як вирішив місцевий суд.

Вказує, що суд не врахував, що стягнення на користь ОСОБА_13 повинні тривати 161 місяць до виповнення їй 23 років, а тому загальний розмір стягнення має складати 399 602 грн., з яких разовим платежем 89 352 грн. та решта регулярними платежами по 2 482 грн., як передбачено ч.ч.1, 3 ст.1200 ЦК України.

Вважає, що з Моторного (транспортного) страхового бюро України повинно бути стягнуто 200 000 грн. моральної шкоди, а з обвинуваченого ОСОБА_8 - 199 602 грн.

Не погоджується з твердженням суду першої інстанції, що ОСОБА_14 надала чеків про понесені нею витрати на лікування доньки лише на 14 892 грн. і тому зазначає, що суд неправильно визначив суму компенсації витрат на лікування.

Просить скасувати вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 9 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, а заявлені позовні вимоги до відповідачів задовольнити в повному обсязі.

Адвокат ОСОБА_21 в апеляційній скарзі, поданій в інтересах цивільного позивача ОСОБА_19 , який діє як законний представник малолітньої доньки ОСОБА_20 , стверджує про незаконність вироку суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_20 та цивільних позовів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Вважає, що суд, приймаючи рішення щодо задоволення цивільних позовів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про стягнення з МТСБУ на їх користь в максимально можливому розмірі ( по 67 014 грн кожному), на відшкодування шкоди заподіяної втратою годувальника, порушив норми матеріального права та дійшов безпідставного висновку про те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проживали однією сім`єю, перебували на утриманні потерпілої ОСОБА_27 та мають право на відшкодування такої шкоди за рахунок регламентної виплати МТСБУ, а також не врахував право малолітньої доньки потерпілої ОСОБА_20 на отримання такої регламентної виплати від МТСБУ, внаслідок чого безпідставно позбавив її права на отримання такого відшкодування.

Одночасно, звертає увагу, що суд першої інстанції, в порушення принципу справедливості, не врахував глибину душевних страждань та їх вплив на майбутнє життя дитини і безпідставно зменшив суму відшкодування моральної шкоди, завданої малолітній ОСОБА_20 , в зв`язку з ушкодженням її здоров`я внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, а також внаслідок смерті її матері ОСОБА_27 .

Просить вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року, в частині задоволення цивільних позовів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до Моторного (транспортного) страхового бюро України скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні даних позовних вимог, а в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_19 , в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_20 , до ОСОБА_8 про відшкодування моральної школи скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у розмірі 449 840 грн.

В апеляційній скарзі цивільні позивачі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вважають, що вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року підлягає зміні в частині стягнення моральної шкоди як щодо її розміру так і в частині відповідачів, з яких таку моральну шкоду ухвалено стягнути.

Апелянти зазначають, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Посилаються на положення ст.1187 ЦК України, згідно якої особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом або іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодується ним спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вважають, що частка Хмельницької міської ради у відшкодуванні заданої батькам ОСОБА_27 моральної шкоди має становити понад 50 %, оскільки ОСОБА_8 дуже часто користувався автомобілем, на якому скоїв ДТП і який належав Хмельницькій міській раді, з боку якої не було належного контролю за використанням транспортного засобу.

Просять вирок суду першої інстанції змінити та стягнути з ОСОБА_8 та Хмельницької міської ради спільно на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по 410 132 грн. моральної шкоди заподіяною смертю доньки ОСОБА_27 .

Цивільний відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро України в апеляційній скарзі стверджує, що суд неповною мірою з`ясував усі обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим неправильно вирішив цивільні позови.

Зокрема, вважає необґрунтованим рішення суду щодо стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_14 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_13 44676 грн. 00 коп. разовим платежем в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної смертю батька за три роки, у зв`язку з перебуванням останніх у скрутному матеріальному та психолого-емоційному становищі.

В обґрунтування цих доводів, посилаючись на положення Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV), вказує, що оскаржуваний вирок не містить відомостей про інших утриманців (тобто осіб, визначених у ч.1 ст.1200 ЦК), в т.ч. їх відмов на користь інших утриманців, які мають право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого у відповідності до п.27.1 ст.27 Закону № 1961-IV.

Також звертає увагу, що цивільним позивачем ОСОБА_14 , в інтересах ОСОБА_13 , як особою, яка має право на отримання страхової виплати відповідно до Закону № 1961-IV не подано заяв про страхове відшкодування, що унеможливлює процедуру здійснення такого відшкодування.

Не погоджується з рішенням суду про стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_14 14892 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на лікування малолітньої ОСОБА_13 , оскільки на підтвердження витрат на лікування цивільний позивач надав копії чеків на придбання лікарських засобів, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що такі препарати потрібні для лікування.

Безпідставним, на думку апелянта, є рішення суду про стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_10 31600 грн. матеріальної шкоди та в користь ОСОБА_10 і ОСОБА_11 по 67014 грн шкоди, завданою смертю доньки.

Звертає увагу, що в мотивувальній частині вирок суд вказує про стягнення витрат на поховання саме з обвинуваченого, однак у резолютивній частині вироку зазначено про стягнення таких витрат з МТСБУ.

Також зазначає, що вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на поховання, суд не врахував, що цивільним позивачем не надано доказів граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож Хмельницькій області, у зв`язку з чим в цій частині цивільного позову, судом прийнято рішення з порушенням норм матеріального права.

Щодо вимог про стягнення на користь ОСОБА_10 і ОСОБА_11 по 67014 грн шкоди, завданою смертю доньки, апелянт зазначає, що судом не досліджувалися обставини, що стосуються питання утримання та потребування матеріальної допомоги, оскільки сам факт родинних відносин не може бути визначальним елементом для відшкодування шкоди.

Просить вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_13 до МТСБУ, щодо виплати разовим платежем страхового відшкодування завданої смертю батька скасувати, відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_13 до МТСБУ в частині виплати разовим платежем страхових відшкодувань, завданої смертю батька за три роки наперед; вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_14 до МТСБУ щодо відшкодування витрат на лікування ОСОБА_13 - скасувати, та відмовити в задоволенні цивільного позову в цій частині; вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 щодо стягнення матеріальної шкоди та шкоди пов`язаної зі смертю доньки скасувати, відмовити у задоволення цивільних позовів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до МТСБУ в частині матеріальної шкоди та виплати разовим платежем страхових відшкодувань, завданої смертю доньки; в решті вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача;

- прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 за ч.3 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки, а в решті вирок залишити без змін;

- представника потерпілої ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_15 , який просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий, яким обрати ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки і повністю задовольнити позовні вимоги до ОСОБА_8 , Хмельницької міської ради та МТСБУ заявлені потерпілою у своїх інтересах у виді 2 100 000 грн. моральної шкоди та в інтересах своєї неповнолітньої дитини у виді 2 000 000 грн;

- представника цивільних позивачів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 , який підтримав подану ними апеляційну скаргу і просить змінити вирок суду першої інстанції в частині вирішення поданого ними цивільного позову та стягнути з ОСОБА_8 і Хмельницької міської ради спільно на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по 410 132 грн. моральної шкоди заподіяною смертю їх доньки ОСОБА_27 ;

- представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_29 , який вважає, що суд неправильно вирішив заявлені у кримінальному провадженні цивільні позови і тому просить вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_13 до МТСБУ, щодо виплати разовим платежем страхового відшкодування завданої смертю батька; в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_14 до МТСБУ щодо відшкодування витрат на лікування ОСОБА_13 , а також в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 щодо стягнення матеріальної шкоди та шкоди пов`язаної зі смертю доньки скасувати та відмовити у задоволенні цих цивільних позовів;

- обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_30 , які вирок суду вважають законним та обґрунтованим, обране обвинуваченому покарання таким, що повністю відповідає характеру вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, а цивільні позови такими, що вирішені в межах чинного законодавства і тому просять залишити його без зміни і відмовити у задоволенні апеляційних скарг;

- представника цивільного відповідача Хмельницької міської ради ОСОБА_16 яка заперечила щодо задоволення апеляційних скарг цивільних позивачів ОСОБА_19 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і просить вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Висновок суду про винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за вказаних у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які належно оцінені судом і в апеляційній скарзі не оскаржується.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 звертається увага судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимоги ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Аналіз матеріалів кримінального провадження, дає колегії суддів підстави для висновку, що покарання ОСОБА_8 призначено судом відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даних про особу винного, а також всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину та непрацездатну матір, працював, займався волонтерською діяльністю, має хронічні захворювання, вчинив тяжкий, проте необережний злочин.

Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Обставинами, які пом`якшують покарання обґрунтовано визнано повне визнання вини, щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні та часткове добровільне відшкодування завданих збитків.

На думку колегії суддів, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та посткримінальної поведінки обвинуваченого форма та строк відбування покарання в умовах суспільства, обрана судом першої інстанції, є виваженою, справедливою та такою, що відповідає вимогам статті 65 КК.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 за ч.3 ст.286 КК України у вигляді шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, узгоджується із санкцією статі обвинувачення і є достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Це рішення належним чином умотивоване і відповідає вимогам кримінального закону, а тому підстав для скасування вироку через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного і призначення більш суворого покарання обвинуваченому, про що прокурор та потерпіла ОСОБА_14 ставлять питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи цивільні позови, заявлені у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень ЦК України, якими регламентовано підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями фізичної або юридичної особи, а також приписів Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01 липня 2004 року № 1961-IV, якими передбачено відшкодування шкоди на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Виходячи із змісту цивільних позовів, поданих ОСОБА_14 в своїх інтересах та інтересах своєї дочки ОСОБА_13 , потерпіла просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 , Хмельницької міської ради та МТСБУ матеріальну і моральну шкоду.

З огляду на те, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Nissan Leaf» д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована не була, місцевий суд обґрунтовано застосував положення ст.41.1 Закон № 1961-IV, відповідно до якої МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Врахувавши факт перебування на утриманні загиблого ОСОБА_26 малолітньої доньки ОСОБА_13 та дружини ОСОБА_14 , а також з урахуванням положень ч.2 ст.1202 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відшкодування з МТСБУ матеріальної шкоди через втрату годувальника регулярними платежами в сумі 1241 грн. (як розрахунок частки, що припадав на осіб, які були на утриманні ОСОБА_26 , відповідно до Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік) та одноразовим платежем 44 676 грн. (як сума, яка може бути виплачена одноразово, не більше як за три роки наперед, за наявності обставин, які мають істотне значення).

Вимоги потерпілої ОСОБА_14 щодо неправильного розрахунку судом розміру відшкодування на користь малолітньої дитини ОСОБА_13 з тих мотивів, що остання була єдиним утриманцем загиблого ОСОБА_26 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки жодних доказів на підтвердження того факту, що потерпіла, як дружина ОСОБА_26 , не перебувала на його утриманні, остання в апеляційній скарзі не навела.

Твердження апелянта МТСБУ про некоректний алгоритм розрахунку відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, колегія суддів до уваги не приймає, з огляду на те, що підсумковий висновок місцевого суду, який базується на тому, що сума відшкодування повинна становити 1/3 частини від розміру мінімальної заробітної плати 3 723 грн, встановленої Законом України Про Державний бюджет України на 2018 рік, є правильним.

При цьому, суд належним чином мотивував свій висновок щодо необхідності стягнення з МТСБУ суми відшкодування одноразовим платежем за три роки, зазначивши як підставу для цього важкий матеріальний і психолого-емоційний стан потерпілої та необхідність захисту інтересів дитини загиблого.

Доводи МТСБУ про відсутність відомостей щодо інших утриманців в т.ч. їх відмов на користь інших утриманців, які мають право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого у відповідності до п.27.1 ст.27 Закону № 1961-IV, а також неподання ОСОБА_13 , як особою, яка має право на отримання страхової виплати відповідно до Закону № 1961-IV заяви про страхове відшкодування, що унеможливлює процедуру здійснення такого відшкодування, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Статтею 41 Закону № 1961-IV передбачено перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій.

Згідно з пунктом 41.1. статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У даному кримінальному провадженні внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, ОСОБА_8 було заподіяно шкоду потерпілій ОСОБА_14 у виді спричинення смерті її чоловікові ОСОБА_26 та тяжких тілесних ушкоджень її малолітній дочці ОСОБА_13 . Спричинення цих наслідків перебуває у причиновому зв`язку із діяннями обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме вчиненням ним ДТП, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована. Відповідно до пункту 41.1. статті 41 Закону № 1961-IV саме МТСБУ відшкодовує шкоду потерпілому, оскільки шкода заподіяна транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно правового висновку, зробленого Великою Палатою Верховного Суду у справі № 465/4621/16-к від 19 червня 2019 року визначений Законом № 1961-IV порядок звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини. Тому застосування положень Закону № 1961-IV у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого, оскільки право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Подібний висновок зроблено також Верховним Судом у справі №276/752/16-ц від 29 липня 2020 року, відповідно до якого попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Окрім того, відповідно до ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Приймаючи рішення про відшкодування шкоди в користь потерпілої ОСОБА_14 та її доньки ОСОБА_13 , суд першої інстанції правильно встановив, що вони перебували на утриманні загиблого ОСОБА_26 , що підтвердження відповідно свідоцтвом про одруження та свідоцтво про народження і, виходячи з цього здійснив розрахунок виплат на таких осіб.

При цьому, твердження апелянта ОСОБА_14 , що щомісячні стягнення в користь ОСОБА_13 повинні тривати до виповнення їй 23 років, тобто 161 місяць, на думку колегії суддів є помилковими, оскільки відповідно до п.1 ч.1 ст.1200 ЦК України шкода відшкодовується дитині до досягнення нею 18 річного віку (учню, студенту до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 років). Так як на час смерті свого батька ОСОБА_26 малолітній ОСОБА_13 ще не виповнилось 18 років, суд першої інстанції правильно встановив термін щомісячних стягнень в її користь до досягнення 18 річного віку.

Відсутність інформації про інших утриманців ОСОБА_26 , як і відмов на користь тих утриманців, які мають право на відшкодування шкоди, про що зазначає апелянт МТСБУ як на підставу відмови від цивільного позову, не може бути перешкодою для реалізації права потерпілих, які звернулися з позовом про відшкодування шкоди.

Необґрунтованими вважає колегія суддів доводи МТСБУ щодо неналежного підтвердження ОСОБА_14 витрат на лікування доньки, які суд стягнув з цивільного відповідача в сумі 14 892 грн. Як слідує з матеріалів провадження, чеки на придбання ліків, надані ОСОБА_14 , були досліджені судом першої інстанції. При цьому, період придбання ліків та медичних препаратів, зазначених у фіскальних чеках, співпадають з періодом проходження лікування потерпілою ОСОБА_13 , а виходячи з їх виду та назв, вони могли бути використані для лікування травм, отриманих нею внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо вирішення цивільних позовів у частині позовних вимог про відшкодування шкоди з Хмельницької міської ради та Департаменту освіти та науки Хмельницької міської ради, який виходив з того, що обов`язок роботодавця відшкодувати шкоду, завдану її працівником іншим особам настає лише за сукупності таких обставин, як наявність трудових відносин між працівником, з вини якого заподіяно шкоду, та роботодавцем, а також заподіяння шкоди особою у зв`язку з виконанням трудових відносин.

Це повністю узгоджується з приписами ч.1 ст.1172 ЦК України.

Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Як правильно встановив місцевий суд, обвинувачений ОСОБА_8 , хоч і перебував у трудових відносинах з Хмельницькою міською радою, працюючи начальником департаменту освіти та науки, проте на момент скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди, не виконував своїх трудових обов`язків та використовував службовий автомобіль у позаробочий час без достатніх на те правових підстав.

Обставини, за яких обвинувачений ОСОБА_8 використовував транспортний засіб, власником якого є Хмельницька міська рада, були предметом дослідження суду першої інстанції та відображені у змісті вироку.

Переконливі та належні докази про неналежний контроль зі сторони Хмельницької міської ради щодо користування обвинуваченим автомобілем «Nissan Leaf» д.н.з. НОМЕР_1 , як підставу зімни вироку та стягнення моральної шкоди з цивільного відповідача Хмельницької міської ради, апелянтами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також МТСБУ в апеляційних скарзі відсутні і в суді апеляційної інстанції не наведено.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення шкоди з цивільних відповідачів Хмельницької міської ради і Департаменту освіти та науки Хмельницької міської ради.

Безпідставними колегія суддів вважає доводи адвоката ОСОБА_21 , наведені ним в апеляційній скарзі, про порушення судом норм матеріального права в частині прийнятого рішення про задоволення позовних вимог цивільних позивачів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Цивільні позови ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вирішено судом у відповідності до приписів ст.1200 ЦК України та ч.2 ст.27 Закону № 1961-IV.

Необхідності встановлення факту проживання однією сім`єю для відшкодування шкоди заподіяною смертю доньки, як про це зазначається в апеляційній скарзі, закон не передбачає.

Задовольняючи частково цивільні позови ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , місцевий суд належно аргументував свої висновки щодо необхідності відшкодування витрат, понесених ОСОБА_10 на встановлення пам`ятника ОСОБА_27 та відшкодування шкоди, заподіяною смертю доньки ОСОБА_27 її батькам, які досягли пенсійного віку та втратили годувальника, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Вирішуючи цивільні позови потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень ст.ст.23, 1167 ЦК України у відповідності до яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, приймаючи рішення про часткове задоволення цивільних позовів у частині відшкодування моральної шкоди, належним чином мотивував своє рішення; обґрунтовано прийняв до уваги характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення; ступінь вини особи, яка заподіяла моральну шкоду; особи потерпілих, та, врахувавши вимоги розумності, виваженості і справедливості, дійшов правильного висновку про задоволення моральної шкоди в розмірах, вказаних у вироку

На думку колегії суддів, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є адекватною компенсацію перенесених потерпілими фізичних та моральних страждань, заподіяних неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_8 .

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є обґрунтованим і законним.

Будь-яких передбачених ст.408, 409 КПК України підстав до його зміни чи скасування не виявлено при перевірці справи в апеляційному порядку, а тому в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному упровадженні ОСОБА_18 ; потерпілої ОСОБА_14 , що діє в своїх інтересах та інтересах своєї малолітньої дитини ОСОБА_13 ; представника цивільного позивача ОСОБА_19 , який діє як законний представник в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_20 , адвоката ОСОБА_21 ; цивільних позивачів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.