Справа № 760/3587/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 , подане в його інтересах адвокатом ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, -
В С Т А Н О В И В:

11.02.2021 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 , подане в його інтересах адвокатом ОСОБА_4 , про скасування арешту майна.

Клопотання обґрунтовується тим, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18.07.2019 року (справа № 760/20263/19) було задоволено частково клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 та накладено арешт на низку об`єктів нерухомого майна у вигляді заборони їх відчуження, зокрема, на приміщення 1027/1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Власником зазначеного приміщення є ОСОБА_3 .

Сторона заявника вважає, що зазначений арешт було накладено необґрунтовано та в умовах відсутності реальної потреби застосування такого обмеження права власності.

Зазначає, що накладення арешту на зазначене приміщення було здійснено з метою забезпечення збереження речових доказів в межах здійснення кримінального провадження № 0001082, яке триває з 2016 року. При цьому, ані до, ані після накладення арешту ОСОБА_3 не набував будь-якого процесуального статусу в кримінальному провадженні, окрім статусу власника майна, на яке накладено арешт.

Значна частина арештів, накладених ухвалою, вже була скасована Київським апеляційним судом та слідчими суддями Солом`янського районного суду м. Києва, зокрема, у зв`язку з тим, що арешти було накладено необґрунтовано, прокурором не доведено, що об`єкти нерухомого майна відповідають ознакам речового доказу, передбаченим ст. 98 КПК України.

У поданому клопотанні адвокат ОСОБА_4 зазначає, що є підстави стверджувати, що приміщення, яке належить ОСОБА_3 , як і інші об`єкти нерухомості, арештовані в межах кримінального провадження № 0001082, не визнані речовими доказами, а тому накладення на них арешту суперечить вимогам КПК України.

Враховуючи вищенаведене, просить скасувати арешт, накладений на приміщення ОСОБА_3 , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

У судове засідання сторона заявника не з`явилися, на електронну адресу суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , з якого вбачається, що він підтримую подане клопотання про скасування арешту майна та просить проводити розгляд без його участі.

Прокурор, за клопотанням якого було арештовано майно, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання Київська місцева прокуратура № 9 повідомлена в порядку, визначеному процесуальним законом. На електронну адресу суду надійшло повідомлення, відповідно до якого прокурор ОСОБА_6 просить відкласти розгляд справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Разом з тим, положення КПК Україні не містять вимоги щодо розгляду клопотання про скасування арешту майна за обов`язкової участі прокурора. Крім того, прокурор не був позбавлений можливості надати письмові пояснення або заперечення. Тому, враховуючи викладене та те, що ч. 2 ст. 174 КПК України встановлений трьох денний строк розгляду такого клопотання після його надходження до суду, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Встановлено, що в провадженні Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0001082 від 04.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18.07.2019 року (справа № 760/20263/19, провадження № 1-кс/760/10750/19) в рамках вказаного кримінального провадження, накладено арешт у вигляді заборони на відчуження, зокрема, на приміщення 1027/1, загальною площею (кв. м): 30.6, що за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 цієї статті арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Накладаючи арешт на об`єкти нерухомого майна, в ухвалі від 18.07.2019 року слідчий суддя прийшов до висновку, що вказане у клопотання майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та може бути використане як доказ в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, ОСОБА_3 , на власний об`єкт нерухомого майна якого було ухвалою слідчого судді накладено арешт шляхом заборони відчуження, звернувся до суду з клопотанням про його скасування.

Сторона заявника посилається, зокрема, на те, що ОСОБА_3 , не набував будь-якого процесуального статусу в кримінальному провадженні № 0001082 від 04.11.2016 року, окрім статусу власника майна, на яке накладено арешт. Дані обставини не спростовано прокурором, за клопотання якого було накладено арешт.

Пояснює, що реєстрація прав власності на ряд житлових і нежитлових приміщень в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , в тому числі і на приміщення ОСОБА_3 була здійснена приватним нотаріусом ОСОБА_7 .

Питання правомірності таких реєстраційних дій вже стало предметом цивільного спору за позовом ОСОБА_8 , який рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23.04.2020 року у (справа № 760/34774/19) залишено без задоволення. Постановою Київського апеляційного суду від 30.09.2020 року рішення залишено без змін.

Так, за положеннями абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як вбачається з ухвали від 18.07.2019 року, в ході досудового розслідування встановлено, що ТОВ «Альфа-капітал-буд» в порушення рішення КСУ від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 (справа № 1-2/2004 року), положень ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» 2015 року, рішення КМР від 24.05.2012 року № 587/7924, уклало низку цивільно-правових угод з фізичними особами щодо реалізації підсобних приміщень, тим самим отримавши незаконну вгоду від їх реалізації.

Тобто, за версією слідства, саме службові особи ТОВ «Альфа-капітал-буд» здійснювали незаконні дії і наразі намагаються уникнути відповідальності. Щодо, зокрема, ОСОБА_3 , то він значиться лише як власник майна, яке орган досудового розслідування вважає предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій.
Конституція України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» звернув увагу, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 7 КПК України до засад кримінального провадження відноситься, зокрема, недоторканність права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього Кодексу позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчим суддею з матеріалів клопотання та доданих до нього документів встановлено, що слідство в кримінальному провадженні № 0001082 триває з 2016 року. Обставин, що б свідчили, що ОСОБА_3 , який є власником майна, набув будь-якого іншого процесуального статусу в цьому кримінальному провадженні, не встановлені.

Таким чином, враховуючи викладене та, оскільки відсутні підстави вважати, що приміщення 1027/1 за адресою: АДРЕСА_1 , отримане у власність ОСОБА_3 незаконними діями з його боку, то безпідставними і надмірними є будь-які обмеження, застосовані до права власності ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для скасування накладеного арешту в частині об`єкту нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 98, 170, 173, 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_3 , подане в його інтересах адвокатом ОСОБА_4 , про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт у виді заборони відчуження в частині приміщення 1027/1 за адресою: АДРЕСА_4 , яке належить на праві власності ОСОБА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року в рамках кримінального провадження № 0001082 від 04 листопада 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали оголошено 01 березня 2021 року.

Слідчий суддя: