КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001099 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2021 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001099 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України, ОСОБА_12 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України, повернуто прокурору для приведення його у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Постановлене рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення за ст. 257 КК України щодо ОСОБА_10 повністю дублює виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними, а формулювання обвинувачення за даною статтею відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_11 повністю ідентичне формулюванню обвинувачення відносно ОСОБА_10 , при чому таке формулювання обвинувачення містить у собі вказівку на дії ОСОБА_10 .

Крім того, як зазначає суд, в обвинувальному акті фактичні обставини кримінальних правопорушень за ст. 257 та ч. 4 ст. 187 КК України, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення за ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 викладені таким чином, що дають підстави вважати, що обвинувальний акт стосується не тільки вище вказаних осіб, а і іншої прямо зазначеної особи ОСОБА_13 . При цьому, стороною обвинувачення ОСОБА_13 вказаний, як свідок.

Також, згідно доводів суду першої інстанції, у даному обвинувальному акті викладається результат висновку експерта від 06 січня 2021 року № СЕ-19/111-21/58-БЛ, що фактично є розкриттям доказу по справі до початку судового розгляду кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та повернути обвинувальний акт до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області для проведення підготовчого судового засідання.

Зокрема прокурор зазначає, що формулювання обвинувачення щодо участі кожного окремого члена організованої групи банди, може бути ідентичним, у зв`язку з тим, що останні діють з єдиною метою та єдиним умислом на вчинення кримінальних правопорушень, та з відповідним розподілом функцій у такій групі.

Що стосується посилань в обвинувальному акті на іншу особу, якій не пред`явлено обвинувачення, а саме на ОСОБА_13 , то як зазначає прокурор, вказана особа виконувала спеціальне завдання і її дії, в розумінні ч. 1 ст. 43 КК України, не є кримінальним правопорушенням, але викладення в обвинувальному акті обставин щодо його участі в організованій групі є невід`ємною частиною формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Не погоджується апелянт і з висновками суду першої інстанції в частині щодо розкриття змісту висновку експерта від 06 січня 2021 року, оскільки вважає, що прокурором викладено результат експертного дослідження як обставину, що встановлена в ході досудового розслідування та підтверджує правову кваліфікацію дій ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 263 КК України.

Таким чином, прокурор вважає, що висновки суду першої інстанції з приводу повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0001099 прокурору для усунення недоліків, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак постановлене ним рішення підлягає скасуванню.

На апеляційну скаргу прокурора, від захисників обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 , надійшли заперечення, згідно яких, ухвала Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2021 року є законною і обґрунтованою, а відтак не підлягає скасуванню.

Також, прокурором було подано клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, приймаючи до уваги дані, що характеризують їх осіб та конкретні обставини справи, покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватості, спосіб їх життя, є достатні підстави вважати, що останні можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити ті, у яких обвинувачуються.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, провівши судові дебати, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2021 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001099 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України, ОСОБА_12 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України.

На стадії підготовчого судового засідання судом першої інстанції встановлено те, що у вище вказаному обвинувальному акті формулювання обвинувачення за ст. 257 КК України щодо ОСОБА_10 повністю дублює виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними, а формулювання обвинувачення за даною статтею відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_11 повністю ідентичне формулюванню обвинувачення відносно ОСОБА_10 , при чому таке формулювання обвинувачення містить у собі вказівку на дії ОСОБА_10 .

Крім того, в обвинувальному акті фактичні обставини кримінальних правопорушень за ст. 257 та ч. 4 ст. 187 КК України, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення за ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 викладені таким чином, що дають підстави вважати, що обвинувальний акт стосується не тільки вище вказаних осіб, а і іншої прямо зазначеної особи ОСОБА_13 . При цьому, стороною обвинувачення ОСОБА_13 вказаний, як свідок.

Також, у даному обвинувальному акті викладається результат висновку експерта від 06 січня 2021 року № СЕ-19/111-21/58-БЛ, що фактично є розкриттям доказу по справі до початку судового розгляду кримінального провадження.

З цих підстав, суд першої інстанції прийшов до висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та повернув його прокурору для усунення недоліків.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

Статтею 291 КПК України встановлено вимоги щодо змісту та форми обвинувального акта. Зокрема, обвинувальний акт має містити серед іншого і такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

У рішенні у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, зокрема, зазначено, що "…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта, яке лише буде підлягати доведенню під час судового розгляду та в аспекті ст. 338 КПК не завжди може бути остаточним на момент його надходження до суду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення.
Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право, але не зобов`язаний, повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну його невідповідність вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які дійсно перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Відомості, які містяться в обвинувальному акті щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , свідчать про офіційне доведення до відома обвинуваченим компетентним органом твердження про вчинення ними відповідних злочинів, передбаченого КК України, і є достатніми для повного розуміння суті висунутого обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Зважає колегія суддів і на ті обставини, що органом досудового розслідування інкримінуються ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 кримінальні правопорушення вчиненні у складі організованої групи, поєднані єдиною метою та єдиним умислом та з відповідним розподілом функцій у такій групі, а тому формулювання обвинувачення щодо участі кожного окремого члена організованої групи банди, може бути ідентичним.
Що стосується висновків суду першої інстанції з приводу того, що зміст обвинувального акту дає підстави вважати про причетність до кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 ще однієї особи, а саме ОСОБА_13 , то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на таке.
Зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001099 обвинувачення висунуте лише ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .
ОСОБА_13 є особою, яка виконувала спеціальне завдання, а тому в розумінні ч. 1 ст. 43 КК України, її дії не є кримінальним правопорушенням. Виклад в обвинувальному акті обставин щодо його участі в організованій групі є невід`ємною частиною формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 .
З приводу висновків суду першої інстанції про розкриття доказів у кримінальному провадженні № 0001099, а саме висновоку експертного дослідження від 06 січня 2021 року № СЕ-19/111-21/58-БЛ, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
У ч. 2 ст. 23 КПК України зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.
Прокурором викладено результат експертного дослідження 06 січня 2021 року № СЕ-19/111-21/58-БЛ в обсязі необхідному для кваліфікації дій ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 263 КК України, але не розкривається зміст цих доказів у розумінні ч. 1 ст. 101 КПК України.
У цьому аспекті, колегія суддів наголошує, що у підготовчому судовому засіданні не надається оцінка обставинам, зазначеним в обвинувальному акті, а вирішується питання щодо можливості призначення судового розгляду на підставі наданого обвинувального акту.
Таким чином, на думку колегії суддів, при викладенні фактичних обставин стави та формулюванні обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , слідчим дотримано вимоги чинного Кримінального процесуального кодексу України.
Суттєвих порушень, за яких суд має повернути обвинувальний акт прокурору, колегією суддів не встановлено.
Таким чином, доводи прокурора щодо безпідставності повернення обвинувального акта є обґрунтованими, у зв`язку з чим подана ним апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2021 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0001099 прокурору, скасуванню з призначенням нового у суді першої інстанції.
Також, колегія суддів вважає переконливими доводи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Так, ухвалами Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2021 року, на стадії підготовчого судового засідання, було задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні та застосовано щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 21 червня 2021 року.
Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2021 року обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні було повернуто прокурору для приведення його у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

На вказане рішення суду прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, яка 01 червня 2021 року надійшла до Київськогоапеляційного суду разом з матеріалами провадження.
У відповідності до положень ст. 401 КПК України була виконана підготовка справи до апеляційного розгляду.
15 червня 2021 року прокурор у кримінальному провадженні подав клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 строку тримання під вартою, перевіривши доводи якого колегія суддів приходить до висновку, що вказані клопотання підлягають задоволенню.

У відповідності з вимогами Кримінального процесуального кодексу України, розглядаючи клопотання слідчого, прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

У відповідності до вище наведених норм закону колегія суддів враховує, що хоча обвинувачені раніше не судимі, однак ОСОБА_10 і ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких і особливо тяжких, а ОСОБА_11 особливо тяжких кримінальних правопорушень, вчиненні у складі організованої групи, із застосуванням насилля та зброї, що вказує на їх підвищений рівень суспільної небезпеки.

Також, колегія суддів приймає до уваги конкретні обставини справи, дані, що характеризують осіб обвинувачених, а саме їх вік, стан здоров`я, спосіб життя взагалі, зокрема те, що вони не мають постійного джерела доходу, вчинили корисливий злочин, пов`язаний з насильством та застосуванням зброї.

Таким чином, приймаючи до уваги стадію кримінального провадження, зокрема те, згідно норм КПК України суд приймає рішення на підставі доказів безпосередньо досліджених під час розгляду справи, враховуючи вид та розмір покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведення їх винуватості, обставини справи, а також відсутність достатніх гарантій забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою підлягає задоволенню.

Таке обмеження права ОСОБА_10 , ОСОБА_12 і ОСОБА_11 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Керуючись ст.ст. 331, 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.
Скасувати ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2021 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0001099 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Клопотання прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Продовжити ОСОБА_10 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України, ОСОБА_12 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України, строк тримання під вартою до 15 серпня 2021 року

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено о 10 год. 20 хв. 22 червня 2021 року.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3