ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/2485/21 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 643/8101/21 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 18.06.2021 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001170 від 25.09.2020, за частиною 3 статті 303 КК України, -

встановила:

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 18.06.2021, крім іншого, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 задоволено.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_6 у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів з моменту постановлення цієї ухвали.

Строк дії ухвали встановлено до 16 серпня 2021 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 18.06.2021; змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 , з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби; повернути обвинувальний акт справи.№643/8101/21 по кримінальному провадженню №0001170 прокурору для усунення недоліків.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було продовжено, є занадто суворим та до обвинуваченого слід було б застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або інший запобіжний захід не пов`язаний із обмеженням волі.
Вважає, що ризики, зазначені в клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою, не обґрунтовані та не підтверджуються належними доказами.
Обвинувачений не має на меті уникати кримінальної відповідальності. Посилання прокурора з вказаного приводу є безпідставними та надуманими. Під час проведення досудового розслідування підозрюваний надав покази, всебічно сприяв слідству, у суді дав згоду на надання показів. Отже, нема підстав вважати, що він має на меті уникати кримінальної відповідальності, продовжуватиме злочинну діяльність, та буде переховуватись від суду або впливати на свідків.
Зазначає, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання у квартирі своєї цивільного дружини, де має можливість цілодобово залишатись, чекаючи виклику суду. Також ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, його майновий стан середнього рівня.
Крім того, вказує, що в судовому засіданні вирішувалось питання про призначення справи до розгляду.
Вона, як захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , просила суд повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України, а саме неправильно вказана стаття кримінального закону, замість статті 303 вказана стаття 307 КК України на аркушах обвинувального акту 1, 9, 17, 25, 33, 41.
Крім того, на аркушах обвинувального акту 28, 36 організатором вказано невідому особу, яка не є підозрюваною по вказаній справі. Тобто, вважає, що з обвинувального акту неможливо встановити, що саме інкримінується ОСОБА_6 .
На думку захисника, за вказаних обставин обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд відповідно до положень статті 178 КПК України врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , відсутність даних про його офіційне працевлаштування, те, що ОСОБА_6 раніше судимий, сімейний стан (неодружений), відсутність осіб, які знаходяться на утриманні обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, з метою забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та на які посилається прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти, а отже підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який відсутні. Також суд прийняв до уваги, що ОСОБА_6 звільнений 18.01.2018 з ДУ «Київське СІЗО» на підставі постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2017 у зв`язку зі сплатою застави, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, відносно якого 26.04.2018 скеровано до суду обвинувальний акт Шевченківським ВП ГУНП в Харківській області за частиною 1 статті 122 КК України, тобто порушив попередньо обраний до нього запобіжний захід у вигляді застави.

З таким висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає його обґрунтованим та вмотивованим.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого частиною 3 статті 303 КК України, за яке може бути призначене покарання від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тієї обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується в сутенерстві, вчиненому організованою групою, повторно, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_6 неодноразово судимий, крім того, ОСОБА_6 в період дії запобіжного заходу у вигляді застави було вчинено новий злочин, чим порушено обраний запобіжний захід, що додатково підтверджує наявність ризиків переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності або недоведеності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на недоведеність існування ризиків колегія суддів вважає безпідставним, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та на час апеляційного розгляду вони не зникли та не зменшилися.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення не зменшились, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Вимога апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 щодо повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків не підлягає розгляду, оскільки в цій частині ухвала суду першої інстанції оскарженню не підлягає відповідно до частини 2 статті 392 КПК України.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_6 не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності підстав для зміни чи скасування ухвали Московського районного суду міста Харкова від 18.06.2021 за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 18.06.2021 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: