КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2739/2021
Категорія: ст. 314 КПК КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року у кримінальному провадженні №0011175 стосовно ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0011175 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, повернуто прокурору.

Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування по суті та змісту містять суттєві суперечності, які не узгоджуються з вимогами процесуального законодавства.

Зокрема, суд зазначив про те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , яким завершується досудове розслідування, складений 06.07.2020, а затверджений прокурором 08.07.2020. Між тим, із реєстру матеріалів досудового розслідування слідує, що після складання та затвердження обвинувального акта, 10.07.2020 слідчий надав доступ до матеріалів досудового розслідування потерпілому (представникам), а в період з 17.07.2020 по 25.07.2020 надав такий доступ підозрюваному та захиснику, що згідно з вимогами ст. 290 КПК України повинно передувати складанню та затвердженню обвинувального акта. Крім того, як убачається з реєстру, після затвердження прокурором обвинувального акта слідчий вирішував клопотання в кримінальному провадженні, 10.07.2020 прийняв процесуальне рішення - постанову про відмову у задоволенні клопотань.

Суд також врахував, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування відмічено, що 04.06.2020 потерпілим ОСОБА_11 була подана позовна заява про відшкодування шкоди, але цивільний позов, в порушення вимог ст. 291 КПК України, не долучено до обвинувального акта, що грубо порушує права потерпілого.

Крім того, суд звернув увагу на те, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування не відмічено про складання обвинувального акта.

Такі недоліки суд визнав істотним порушення вимог закону, оскільки вони позбавляють можливості призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Разом із цим, суд зауважив, що обставини, на які посилається захисник, як підстави повернення обвинувального акта, зокрема, щодо не розкриття у формулюванні обвинувачення умислу та об`єктивної сторони кримінального правопорушення, щодо не дослідження обставин притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за аналогічні дії, а також зазначені прокурором обставини в частині формулювання обвинувачення, опосередковано можуть з`ясовуватися в ході судового розсліду, під час дослідження та оцінки доказів, не є єдиними та виключними підставами повернення обвинувального акта, а враховуються судом як додаткові.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29.04.2021 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, представник потерпілого, з посиланням на положення ст.ст. 3, 110, 191, 291, 314, 370 КПК України звертає увагу на те, що рішення про повернення прокурору обвинувального акта може бути прийнято лише у разі, якщо при його складанні порушені вимоги ч. 2 ст. 291 КПК України, але таких порушень допущено не було, тому висновок суду про невідповідність обвинувального акта щодо ОСОБА_8 вимогам КПК України не відповідає фактичним обставинам провадження та не ґрунтується на вимогах закону.

За позицією представника потерпілого не є підставою для повернення обвинувального акта вказані в ухвалі обставини складання, затвердження обвинувального акта та надання матеріалів для ознайомлення сторонам. Обвинувальний акт був складений 06.07.2020, затверджений прокурором 08.07.2020, але КПК України не містить вимог, відповідно до яких обвинувальний акт повинен бути затверджений прокурором у день його складання, а положення ст. 290 КПК України не містять чіткої вказівки на те, коли саме має бути надано доступ до матеріалів кримінального провадження, до складання обвинувального акту чи після його затвердження.

Представник потерпілого також звертає увагу на те, що згідно з реєстром повідомлення ОСОБА_8 про необхідність ознайомитись з матеріалами досудового розслідування складено та підписано 25.06.2020, аналогічне повідомлення потерпілій стороні складено та підписано 07.07.2020, тому зволікання ОСОБА_8 та захисника під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування може свідчити лише про їх зацікавленість у процесуальному затягуванні справи з метою спливу строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Крім того, представник потерпілого вважає, що суд не дослідив та не встановив, які саме клопотання вирішував слідчий після затвердження обвинувального акта і яку саме постанову виносив 10.07.2020, отже не зробив висновку, чи вплинули на кримінальне провадження та обвинувальний акт такі дії слідчого. До того ж вчинення зазначених дій слідчим після затвердження обвинувального акта відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України та ст. 291 КПК України не є недоліками обвинувального акта та підставою для його повернення.

Стверджуючи, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 за формою та змістом відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, а згідно з ч. 4 ст. 291 КПК України цивільний позов лише входить до переліку документів, що додаються до обвинувального акта, представник потерпілого зазначає, що недодання цивільного позову до обвинувального акта не свідчить про те, що він не був пред`явлений під час досудового розслідування та не вручався ОСОБА_8 , водночас на виконання приписів ч. 6 ст. 22 КПК України суд не позбавлений можливості з`ясувати у підготовчому судовому засіданні ці питання та при необхідності зобов`язати потерпілу особу вручити обвинуваченому копію цивільного позову. Тому недодання до обвинувального акта цивільного позову не може вважатися істотним порушенням процесуального закону та в даному випадку у суду були відсутні підстави стверджувати про наявність порушень прав потерпілого.

Представник потерпілого також вважає безпідставним посилання суду на невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування, оскільки така підстава для повернення прокурору обвинувального акта не узгоджується з положеннями ст. 314 КПК України, водночас відсутність посилання в реєстрі про складання обвинувального акта не є перешкодою для призначення судового розгляду.

За вказаних обставин, як вважає представник потерпілого, ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки винесена за відсутності підстав для повернення прокурору обвинувального акта.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, заперечення обвинуваченого, захисника та прокурора щодо апеляційного прохання, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника потерпілого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Основне завдання стадії підготовчого судового засідання полягає в тому, щоб процесуально та організаційно забезпечити проведення судового розгляду відповідно до положень кримінального процесуального законодавства.

Суд має право зі стадії підготовчого судового розгляду, як це передбачено ч. 3 ст. 314 КПК України, повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Пунктами 1-9 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік тих відомостей, які має містити обвинувальний акт.

Згідно з ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Таким чином, повернення обвинувального акта прокурору може бути у разі, якщо при його складанні були допущені порушення вимог ст. 291 КПК України.

Проте порушень, які перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі обвинувального акта щодо ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що 03.08.2020 до Голосіївського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0011175 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта стосовно ОСОБА_8 прокурору зі стадії підготовчого судового провадження, суд першої інстанції обґрунтував його наявністю суттєвих суперечностей по суті та змісту обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, процесуальних порушень під час складання, затвердження та надання сторонам доступу до матеріалів досудового розслідування.

Крім того, суд зазначив про відсутність в додатках до обвинувального акта цивільного позову, визнавши це грубим порушенням прав потерпілого.

Між тим, за формою та змістом обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України і жодних недоліків, які б стосувалися неповноти, неправильності та відсутності необхідних відомостей в обвинувальному акті або були б пов`язані з невиконанням вимог ч. 1, ч. 3 ст. 291 КПК України, судом першої інстанції не встановлено.

Разом із цим, необґрунтованими вважає колегія суддів посилання суду на те, що при прийнятті рішення про повернення прокурору обвинувального акта враховуються, як додаткові підстави, доводи захисника щодо не розкриття у формулюванні обвинувачення умислу та об`єктивної сторони кримінального правопорушення, щодо не дослідження обставин притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за аналогічні дії та доводи прокурора, які стосуються формулювання обвинувачення, оскільки вони суперечать іншому висновку суду, з яким погоджується колегія суддів, а саме про те, що такі обставини повинні з`ясовуватися в ході судового розсліду під час дослідження та оцінки доказів.

При цьому колегія суддів враховує, що в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 на виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України викладені фактичні обставини кримінального правопорушення з описом конкретних дій ОСОБА_8 в тих межах, в яких прокурор вважав встановленими, зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і частину статті Закону про кримінальну відповідальність та окремо наведено формулювання обвинувачення, що в сукупності в повному обсязі дозволяє стороні захисту зрозуміти суть пред`явленого обвинувачення. А з урахуванням такої стадії судового розгляду, як підготовче судове засідання, будь-яка оцінка пред`явленого обвинувачення щодо його фактичного змісту є оцінкою доказів у кримінальному провадженні, що є процесуально неприпустимим. Якщо ж під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини, то питання зміни обвинувачення можливо вирішити у порядку ст.ст. 337-339 КПК України.

Що стосується висновків суду про порушення слідчим, прокурором кримінального процесуального закону у зв`язку з тим, що після складання і затвердження обвинувального акта стороні захисту та потерпілому (представникам) надавався доступ до матеріалів досудового розслідування та слідчим приймалися процесуальні рішення в кримінальному провадженні, то, на переконання колегії суддів, будь-які питання, які стосуються можливих процесуальних порушень під час досудового розслідування до звернення до суду з обвинувальним актом, але не охоплюються визначеними КПК України підставами повернення прокурору обвинувального акта, тобто не стосуються порушення вимог ст. 291 КПК України, не є предметом дослідження під час підготовчого судового провадження, оскільки підлягають вирішенню й оцінці під час судового розгляду.

Посилання суду першої інстанції на недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування, як на підставу повернення обвинувального акта, не узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 291 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування є лише додатком до обвинувального акту, і його невідповідність вимогам КПК України не може бути підставою для повернення прокурору обвинувального акта.

За змістом ч. 4 ст. 291 КПК України одним із обов`язковим додатків до обвинувального акта є цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування.

Як убачається з долученого до обвинувального акта реєстру матеріалів досудового розслідування, в ньому містяться відомості про те, що потерпілим ОСОБА_11 під час досудового розслідування, а саме 04.06.2020 була подана позовна заява про відшкодування шкоди. Проте цивільний позов потерпілого не долучений до обвинувального акта.

Встановивши таку обставину, суд першої інстанції, дійшов висновку, що в даному випадку порушуються права потерпілого.

Однак за позицією представника потерпілого в суді апеляційної інстанції недодання до обвинувального акта цивільного позову не порушує права потерпілого ОСОБА_11 з огляду на те, що останній має право пред`явити цивільний позов і під час підготовчого судового засідання.

Враховуючи, що відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого, а представник потерпілого, діючи в інтересах ОСОБА_11 , вважає за можливе пред`явити цивільний позов під час підготовчого провадження, що в свою чергу не порушує права обвинуваченого, колегія суддів доходить висновку, що неналежне виконання прокурором вимог ч. 4 ст. 291 КПК України за встановлених під час апеляційного розгляду обставин, не є підставою повернення прокурору обвинувального акта.

Таким чином, викладені в ухвалі суду першої інстанції підстави, які слугували поверненню прокурору обвинувального акту відносно ОСОБА_8 , колегія суддів визнає помилковими і такими, що не відповідають вимогам кримінального процесуального закону, тому погоджується з доводами апеляційної скарги представника потерпілого щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду, прийнятого за результатами підготовчого засідання, в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 .
Отже апеляційна скарга представника потерпілого підлягає задоволенню, а ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року, як постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0011175 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, повернуто прокурору - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4