ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/629/21 Справа № 189/511/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000283 07 червня 2019 року,щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гаврилівка Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь КП Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова ДОР кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 , у розмірі 164 085, 18 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження, за наступних обставин.
06 червня 2019 року приблизно о 20:00 год. водій ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем марки «ГАЗ-24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим грубо порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України, рухався по другорядній дорозі по вул. Перемоги в напрямку до вул. Кошового в с. Гаврилівка Покровського району Дніпропетровської області, на перехресті з вул. Кошового ОСОБА_7 , який керував автомобілем марки «ГАЗ-24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 20 км/год, враховуючи вказівки дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» ПДР України, повинен був діяти відповідно до вимог п. 16.11 ПДР України, тобто при виїзді з другорядної дороги - вул. Перемоги на головну дорогу - вул. Кошового ОСОБА_7 повинен був переконатися в безпеці руху і дати дорогу транспортному засобу - автомобілю марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що наближався до перехрестя по головній дорозі з правого від нього боку зі швидкістю 60 км/год., однак не надав тому переваги у русі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, не передбачив можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, допустив зіткнення з транспортним засобом - автомобілем марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який наближався до перехрестя проїжджих частин по головній дорозі вул. Кошового в с. Гаврилівка Покровського району Дніпропетровської області з правого від нього боку, хоча повинен був і міг це зробити. При цьому у даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля марки «ГАЗ-24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , виконуючи вимоги п. 16.11 ПДР України, мав технічну можливість запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді та саме його дії не відповідали вимогам дорожнього знаку 2.1 та п. 16.11 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пасажиру автомобіля марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що суд не в повному обсязі виконав вимоги ст. 345 КПК України, а саме не з`ясував чи зрозумілі обвинуваченому права та обов`язки, не роз`яснив їх, що призвело до порушення права на захист. Вказує, що вирок суду не відповідає вимогам ст.ст 368, 374 КПК України, а саме: судом лише наведено перелік доказів без їх аналізу та надання оцінки; поверхнево та вибірково зазначені показання свідків, та частково і вибірково оголошено протокол допиту потерпілого (суд не зміг розібрати не тільки деякі слова, а й речення), при цьому не зазначено щодо їх доказової бази. Зазначає, що суд залишив поза увагою обставини щодо обмеження оглядовості з правого боку по ходу руху автомобіля ГАЗ-24 насадженнями, які спростовують обвинувачення та підтверджують пояснення ОСОБА_7 . Вважає, що саме водій автомобіля «Ford Transit», який рухався з перевищенням дозволеного в населеному пункті швидкісного режиму, позбавив себе та інших учасників дорожнього руху можливості уникнення ДТП. Вказує, що у судовому засіданні від 18 листопада 2020 року були долучені додаткові матеріали, про дослідження яких суд зазначав при вирішенні питання про порядок дослідження доказів, при цьому суд не з`ясував думки учасників судового засідання з цього приводу, а також щодо необхідності надання можливості для ознайомлення учасників з цими матеріалами. Звертає увагу, що з зазначених у вироку показань свідка ОСОБА_12 не вбачається, на якій відстані до моменту зіткнення транспортних засобів він бачив автомобіль ГАЗ-24 при виїзді на перехрестя з другорядної дороги, при цьому свідок у судовому засіданні зазначав, що за 100-150 м. Вважає, що судом не надано оцінки висновкам експертиз, при цьому безпідставно вказано про 4 висновки автотехнічних експертиз, не зазначаючи їх доказового значення, відповідності іншим матеріалам справи та їх узгодженості з отриманими в судовому засіданні доказами, тоді як наявний лише один висновок судової автотехнічної експетизи. Звертає увагу, що висновок експертизи від 27 березня 2020 року містить суперечливі і неправдиві вихідні дані, що можуть буди усунуті шляхом проведення слідчого експеримента.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили їх задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні прокурор та законний представник потерпілого ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. При цьому відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується доказами, які були досліджені в суді першої інстанції та яким надана належна оцінка, тому доводи захисника в цій частині є необґрунтованими.
В суді першої інстанції та в апеляційному суді ОСОБА_7 вину визнав частково, не заперечував факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та факт того, що не помітив автомобіль марки «Ford Transit», який рухався по головній дорозі, не пропустив його, внаслідок чого сталася ДТП, разом з тим зазначив, що якби не порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля марки «Ford Transit», який перевозив потерпілого ОСОБА_10 у вантажній частині автомобіля, яка не пристосована для перевезення пасажирів, то ОСОБА_10 не отримав би важкі травми, оскільки інші водій та пасажири, які перебували в кабіні автомобіля, не зазнали важких травм.
Законний представник потерпілого ОСОБА_9 під час допиту у суді першої інстанції зазначала, що потерпілий ОСОБА_13 - її син, працював разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 на об`єкті будівництва у с. Демурине, куди вони їздили всі разом автомобілем ОСОБА_11 марки «Форд-Транзит». Під час ДТП вона присутня не була, про обставини ДТП знає тільки зі слів сина, який під час досудового розслідування стверджував, що в той день вони поверталися з роботи вп`ятьох, при цьому сам він перебував у вантажному відділенні автомобіля «Форд-Транзит», за кермом перебував ОСОБА_11 , а в салоні на двох пасажирських місцях перебувало троє пасажирів ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 .
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні вказав, що 06 червня 2019 року він їхав ввечері з роботи з с. Демуріне до смт. Покровське через с. Гаврилівка за кермом автомобіля «Форд-Транзит» зі своїми товаришами, ОСОБА_12 та ОСОБА_14 перебували у кабіні автомобіля на пасажирських місцях, ОСОБА_10 перебував у вантажному відсіку автомобіля, який не обладнаний для перевезення пасажирів, де були запасне колесо та два покривала. Приблизно о 08.00 год. вечора автомобіль рухався по с. Гаврилівка по добрій асфальтованій дорозі, при добрій видимості, ще у світлу пору доби зі швидкістю біля 60 км/год. Свідок побачив автомобіль марки «Волга» білого кольору на другорядній дорозі приблизно за 50-60 м до перетину доріг, який раптом різко виїхав з другорядної дороги, свідок застосував екстрене гальмування, автомобіль «Волга» вдарила боковою правою стороною в передню частину автомобіля «Форд-Транзит», внаслідок чого її розгорнуло поперек дороги та викинуло в правий кювет, автомобіль «Форд-Транзит» також розгорнуло та викинуло на узбіччя. Також стверджував, що ОСОБА_15 не їхав в той день додому разом з ними автомобілем «Форд-Транзит».
У судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_14 надали аналогічні свідчення, та свідок ОСОБА_14 додатково зазначив, що удар прийшовся на передню частину автомобіля «Форд» правим боком «Волги».
Свідок ОСОБА_15 під час допиту в судовому засіданні зазначив, що того дня, коли скоїлося дане ДТП, разом з іншими хлопцями ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 зранку приїхав на роботу у с. Демурине на належному ОСОБА_11 автомобілі марки «Форд-Транзит». Працювали разом на об`єкті, потом свідок раніше за всіх поїхав звідти, окремо від інших, іншим автомобілем, для чого він попросив ОСОБА_14 за ним приїхати, тому під час скоєння ДТП в автомобілі марки «Форд-Транзит» не перебував, оскільки в цей час вже був в смт. Покровське. В яку годину подзвонили з місця ДТП і хто саме з хлопців, не пам`ятає, після дзвінка він з ОСОБА_14 одразу поїхали до с. Гаврилівка на місце ДТП, а коли приїхали на місце ДТП, то побачили, що автомобіль марки «Волга» світлого кольору стоїть в кюветі, автомобіль марки «Форд-Транзит» розгорнуло і він також був у кюветі, автомобілі мали технічні пошкодження.

Свідок ОСОБА_14 надав суду першої інстанції під час допиту аналогічні показання.

Враховуючи, що потерпілий ОСОБА_13 за станом здоров`я не мав фізичної можливості прибути до суду першої інстанції та надати показання, суд з урахуванням ч. 4 ст. 95 КПК України в судовому засіданні оголосив протокол допиту потерпілого ОСОБА_13 на досудовому розслідуванні від 27 квітня 2020 року, в якому зазначається, що ОСОБА_13 дійсно перебував під час ДТП у вантажному відділенні автомобіля марки «Форд-Транзит», лежачи на долівці, відчув, що автомобіль зіткнувся в іншим ТЗ, внаслідок чого потерпілий вдарився об борт автомобіля, після чого потерпілий ОСОБА_13 не відчував своїх кінцівок і не міг рухатися, а також стверджував, що в салоні автомобіля перебували ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 .

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань законного представника потерпілого, потерпілого та свідків, вони є логічними, послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи - часу, місця, способу вчинення злочину, особи, яка їх вчинила, і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що законний представник потерпілого, потерпілий та свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині.
Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасниками яких вони були, і не впливають на висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 .
При цьому, твердження сторони захисту про те, що суд у вироку виклав неповні пояснення свідків, не відповідають дійсності. У судовому рішенні суд не має дослівно відтворювати усні показання осіб, а має викласти дані, що встановлені при досліджені та оцінці доказів, і які саме обставини, встановлено з цих доказів, і ці вимоги процесуального закону суд виконав у повній мірі.
Крім того, вказані показання об`єктивно підтвердженіданими, що містяться у протоколі огляду місця ДТП від 06 червня 2019 року зі схемою та фототаблицями, в якому відображено місце зіткнення транспортних засобів, стан дорожнього покриття, час та погоду, встановлені пошкодження на транспортних засобах.

Висновком судової автотехнічної експертизи №19/104-9/2/141 від 21 лютого 2020 року встановлено, що місце зіткнення транспортних засобів: автомобіля «Ford Transit» і автомобіля ГАЗ-24 в поперечному напрямку знаходилось на відстані 4,2 м від лівої границі перехрестя вул. Перемоги, якщо рухатися по вул. Кошового. В повздовжньому напрямку місце зіткнення вищевказаних транспортних засобів знаходилося в кінці сліду гальмування переднього лівого колеса автомобіля «Ford Transit» + 0,9 м (передній звіз автомобіля «Ford Transit»). 3 урахуванням пошкоджень отриманих транспортними засобами внаслідок їх взаємного контактування, механізму слідоутворення цих пошкоджень та деформацій необхідно дійти висновку, що автомобіль «Ford Transit» своєю передньою частиною контактував з правою бічною частиною автомобіля ГАЗ-24.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №19/104-9/2/140 від 20 лютого 2020 року робоча гальмівна система автомобіля «Ford Transit» на момент проведення дослідження перебуває в непрацездатному стані у зв`язку з пошкодженнями, які виникли під час контактування з зовнішнім об`єктом, тобто під час ДТП, оскільки подібні пошкодження під час експлуатації автомобіля не виникають. Рульове керування автомобіля «Ford Transit» на момент проведення дослідження перебуває у працездатному стані.

З висновку судової автотехнічної експертизи №19/104-9/2/139 від 20 лютого 2020 року слідує, що робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля ГАЗ-24 на момент проведення дослідження перебувають в працездатному стані.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №19/104-9/2/443 від 27 березня 2020 року технічна можливість запобігти дорожньо-транспортної пригоди для водія автомобіля ГАЗ-24 ОСОБА_7 визначалась виконанням ним вимог дорожнього знаку 2.1 та п. 16.11 ПДР України і для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, котрі не дозволили б йому виконати їх. При заданому механізмі дії водія автомобіля ГАЗ-24 ОСОБА_7 не відповідали вимогам дорожнього знаку 2.1 та п. 16.11 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. При заданому механізмі водій автомобіля «Ford transit» ОСОБА_11 не мав технічної можливості запобігти зіткненню шляхом екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення. При заданому механізмі події в діях водія автомобіля «Ford transit» ОСОБА_11 не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України, які б з технічної точки зору могли знаходитися в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП. При заданому механізмі події дії водія автомобіля «Ford transit» ОСОБА_11 не відповідали вимогам п.п. 12.4 та 12.9 «б» ПДР України, але дана невідповідність з технічної точки зору не знаходиться в причинному зв`язку з даною ДТП.

Згідно квитанції «Drager» від 06 червня 2019 року ОСОБА_7 06 червня 2019 року о 21.52 год. пройшов огляд на стан сп`яніння із застосуванням приладу Drager Alcotest 6810, результат тесту 1,78 ‰.

З квитанції «Drager» від 06 червня 2019 року слідує, що ОСОБА_11 06 червня 2019 року о 21.51 год. пройшов огляд на стан сп`яніння із застосуванням приладу Drager Alcotest 6810, результат тесту 0,00 ‰.

Згідно довідки, виданої головним лікарем Дніпропетровської ОКЛ ім. І.І. Мечникова, ОСОБА_10 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології з ліжками ІТ №1 з 17 червня 2019 року, продовжує хворіти та має діагноз Тяжка закрита хребцево-спинномозкова травма. Забій шийного відділу спинного мозку. Переломо-вивих С4-С5 хребців Frankel А. СПО(07.06.2019): Стабілізація переломо-вивиху. Корпоректомія С5, міжгіловий корпородез титановим трансплантатом та фіксація титановою пластиною.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №222876 від 30 жовтня 2019 року ОСОБА_10 має першу групу інвалідності А з 02 жовтня 2019 року.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №15 - 2020 р. Е від 24 січня 2020 року у потерпілого станом на 06 червня 2019 року були виявлені тілесні ушкодженню у вигляді закритої спинно-мозкової травми, забію спинного мозку, переломо-вивиху на рівні С4-С5, /стан після операції від 07 червня 2019 року/, стабілізація переломо-вивиху. Травма утворилась верхнім паропарезом, порушенням чутливості. Тілесні ушкодження утворились від дії тупого твердого предмету/предметів/ або при ударі об такий (такі), можливо в умовах дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06 червня 2019 року при позамежному зміщенні голови. По своєму характеру виявлені тілесні ушкодження у потерпілого відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя.

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, суд апеляційної інстанції не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції частково, вибірково та неповно оголошено протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 спростовуються журналом судового засідання від 18 листопада 2020 року з технічним записом до нього, з якого слідує, що судом було повно оголошено протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 від 27 квітня 2020 року. При цьому законний представник потерпілого ОСОБА_9 підтвердила правильність та вірність зазначених у протоколі допиту показань потерпілого ОСОБА_10 .

Безпідставними апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги захисника про визнання недопустимим доказом висновку судової автотехнічної експертизи №19/104-9/2/443 від 27 березня 2020 року у зв`язку з використанням суперечливих вихідних даних під час її проведення.

Так, сторона захисту в апеляційній скарзі посилається на те, що у ОСОБА_7 було обмежено оглядовість з правого боку по ходу руху автомобіля ГАЗ-24 насадженнями, разом з тим, відповідно до протоколу огляду місця ДТП від 06 червня 2019 року зі схемою до нього, які було складено у присутності ОСОБА_7 та підписані ним без будь-яких зауважень, видимість з робочого місця водія була необмежена, відсутні об`єкти, що обмежують оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху праворуч та ліворуч.

Зазначеним протоколом огляду місця ДТП від 06 червня 2019 року зі схемою до нього також спростовуються посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 подолав більшу відстань з моменту виїзду на головну дорогу і до зіткнення з автомобілем Ford Transit, ніж зазначено в експертизі. При цьому відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №19/104-9/2/141 від 21 лютого 2020 року з урахуванням пошкоджень, отриманих транспортними засобами внаслідок їх взаємного контактування, механізму слідоутворення цих пошкоджень та деформацій необхідно дійти висновку, що автомобіль «Ford Transit» своєю передньою частиною контактував з правою бічною частиною автомобіля ГАЗ-24. А відповідно до пояснень свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 останні рухались прямолінійно, будь-яких маневрів повороту наліво або направо не здійснювали.
Матеріали кримінального провадження не містять та стороною захисту під час апеляційного перегляду не надано жодних доказів на підтвердження фактів фабрикації доказів.

Як органами досудового розслідування, так і судом у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення як механізму ДТП, так і обставин, які передували цій події.
Усі вихідні дані для проведення експертизи бралися з належних і допустимих доказів, а саме: показань самого обвинуваченого; свідків та потерпілого; протоколу огляду місця події; схеми ДТП та інших письмових матеріалів кримінального провадження.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції не мав підстав для визнання недопустимим доказом висновку судової автотехнічної експертизи №19/104-9/2/443 від 27 березня 2020 року, яка, крім вищевикладеного, була складена із дотриманням вимог статей 101, 102 КПК України ОСОБА_16 , який є кваліфікованим експертом із відповідною освітою та стажем роботи, згідно вимог Закону України «Про судову експертизу», ст. 69 КПК України, внесений до реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.
Доводи сторони захисту про те, що суд безпідставно зазначив про наявність 4 висновків автотехнічних експертиз, тоді як наявний лише один, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами кримінального провадження, відповідно до яких наявно 4 висновки судових автотехнічних експертиз, а саме висновок судової автотехнічної експертизи №19/104-9/2/141 від 21 лютого 2020 року,висновок судової автотехнічної експертизи №19/104-9/2/140 від 20 лютого 2020 року, висновок судової автотехнічної експертизи №19/104-9/2/139 від 20 лютого 2020 року та висновок судової автотехнічної експертизи №19/104-9/2/443 від 27 березня 2020 року.
Всупереч доводам сторони захисту судом першої інстанції надано оцінку ступеню участі кожного з водіїв у спричиненні злочинного наслідку, в тому числі і діям свідка ОСОБА_11 (учасника ДТП), в діях якого відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №19/104-9/2/443 від 27 березня 2020 року не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України, які б з технічної точки зору могли знаходитися в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП, при цьому дії водія автомобіля «Ford transit» ОСОБА_11 не відповідали вимогам п. 12.4 та п. 12.9 «б» ПДР України, але дана невідповідність з технічної точки зору не знаходиться в причинному зв`язку з даною ДТП.
Судом першої інстанції з`ясовано, хто з водіїв створив небезпечну дорожню обстановку, що призвела до дорожньо-транспортної пригоди, та хто мав можливість уникнути зіткнення, тобто суд з`ясував як характер допущених порушень так і ступінь участі кожного з водіїв у спричиненні злочинного наслідку.
Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, суд апеляційної інстанції не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Що стосується тверджень сторони захисту про те, що у судовому засіданні 18 листопада 2018 року судом було долучено до матеріалів провадження додаткові матеріали, про дослідження яких суд зазначав при вирішенні питання про порядок дослідження доказів, при цьому суд не з`ясував думки учасників судового засідання з цього приводу, а також щодо необхідності надання можливості для ознайомлення учасників з цими матеріалами, слід зазначити наступне.
З журналу судового засідання від 18 листопада 2020 року та технічного запису до нього слідує, що прокурором було оголошено клопотання про долучення до матеріалів судового провадження матеріалів кримінального провадження, а саме: постанови про призначення прокурора (групи прокурорів) для здійснення повноважень прокурора по кримінальному провадженню від 07 червня 2019 року, постанови про призначення групи слідчих від 07 червня 2019 року, витягу з ЄРДР, протоколу огляду місця ДТП від 06 червня 2019 року зі схемою та фототаблицями, копії паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_9 та довідки про присвоєння їй ідентифікаційного номера, копії паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , копії свідоцтв про укладання шлюбу, копії медичних документів щодо ОСОБА_10 , постанови про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 27 квітня 2020 року, характеризуючих документів на обвинуваченого ОСОБА_7 , листа КП Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова ДОР від 27 квітня 2020 року №309/415-15 з довідкою калькуляції, постанова про визнання речовим доказом та передачу на зберігання від 07 червня 2019 року, зберігальних розписок від 06 червня 2019 року, протоколу допиту потерпілого від 27 квітня 2020 року, квитанції «Drager» від 06 червня 2019 року, копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, висновків судових автотехнічних експертиз, після чого було з`ясовано думку учасників судового провадження щодо їх долучення, будь-які заперечення щодо долучення були відсутні. При цьому жодних інших документів під час цього судового засідання долучено не було.
У вказаному судовому засіданні судом за участю учасників судового провадження також було оголошено та досліджено долучені матеріали кримінального провадження, від обвинуваченого будь-яких клопотань про можливість додаткового ознайомлення з ними чи заперечень щодо закінчення дослідження доказів та переходу до судових дебатів не надходило.
Крім того, відповідно до реєстру матеріалів кримінального провадження до обвинувального акту №0000283 обвинуваченого ОСОБА_7 було ознайомлено з усіма матеріалами кримінального провадження.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень вимог КПК України під час долучення матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції, як про це зазначає захисник в апеляційній скарзі.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника про порушення права на захист обвинуваченого, а саме суд першої інстанції не в повному обсязі виконав вимоги ст. 345 КПК України: не з`ясував чи зрозумілі обвинуваченому права та обов`язки, не роз`яснив їх, з огляду на наступне.
Згідно із ст. 63 Конституції України підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 КПК України обвинувачений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізувати інші процесуальні права, передбачені цим кодексом.
Суд зобов`язаний роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника. У випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, підозрюваному, обвинуваченому правова допомога надається безоплатно за рахунок держави.
Пунктом с Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд. Право на захист закріплено у ст. 59 і п. 6 ст. 129 Конституції України.
З огляду на положення ст. 7 КПК України кримінальне провадження за формою і змістом повинно відповідати його загальним засадам, в тому числі такому, як забезпечення права на захист, що належить до загальновизнаних принципів міжнародного права й розглядається як необхідна умова забезпечення права на справедливий судовий розгляд.
Незабезпечення обвинуваченому можливості особисто обстоювати свої інтереси у кримінальному провадженні всіма допустимими засобами і способами або обмеження його можливості скористатися правовою допомогою захисника є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що тягне за собою безумовне скасування вироку чи ухвали.
Як слідує з матеріалів провадження, судом першої інстанції в повному обсязі виконані вимоги ст. 345 КПК України, а саме суд перевірив питання щодо вручення обвинуваченому ОСОБА_7 пам`ятки про його права та обов`язки, з`ясував, чи зрозумілі йому його права та обов`язки та чи необхідно їх роз`яснити.
Вказане підтверджується як журналами судових засідань від 09 червня 2020 року та від 19 червня 2020 року, так і звукозаписами носія інформації, на якому зафіксовано перебіг судового процесу у суді першої інстанції від 09 червня 2020 року та від 19 червня 2020 року.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень права на захист обвинуваченого судом першої інстанції під час виконання вимог ст. 345 КПК України.
В цілому, як доводи клопотань, так і апеляційної скарги дублюють пояснення обвинуваченого під час розгляду справи у суді першої інстанції та зводяться до незгоди з висновками суду, викладеними у вироку, та їх переоцінки на користь обвинуваченого.

Таким чином, у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що розгляд провадження щодо ОСОБА_7 вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.
Та обставина, що орган досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційній скарзі.
Сукупність досліджених в суді першої інстанції доказів підтверджує, що дії ОСОБА_7 кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 286 КК України, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження.
З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.
Таким чином, твердження захисника про недоведеність винуватості обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку апеляційним судом не виявлено.
Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і воно є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та призначив останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що не має підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування вироку суду.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4