Номер провадження: 11-кп/813/1003/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14.01.2021 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0002049 від 31.07.2020 року, якою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радча Тисменицького району Івано-Франківської області, громадянин України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України немающего судимостей,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14.03.2021 року,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 14.01.2021 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 14.03.2021 року.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, йому загрожує тяжке покарання в разі визнання винуватим, не має стійких соціальних зв`язків, не має постійного джерела доходів, тому перебуваючи на волі ОСОБА_8 зможе уникнути явки до суду, а також продовжити злочинну діяльність.
Суд дійшов висновку, що прокурором було доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, і що існує необхідність продовження строку дії відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Можливість призначення обвинуваченому, у разі визнання його винуватим, покарання у вигляді позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому проваджені, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не можливе, оскільки ще існують зазначені ризики.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.
Враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини кримінального правопорушення, у відношенні якого обвинувачується ОСОБА_8 , суд вважав за необхідне не визначати розмір застави.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі, поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 захисник ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою з підстави того, що:
- судом не мотивовано обґрунтування наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_8 ;
- судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 є інвалідом ІІІ групи, потребує постійного нагляду лікарів;
- судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_8 має родину (з якою мешкає за місцем реєстрації), постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого;
Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_7 просить змінити ухвалу суду першої інстанції щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановити нову ухвалу, якою визначити ОСОБА_8 розмір застави та покласти на обвинуваченого в разі внесення суми застави обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до прокурора або суду за першою вимогою; не відлучатися із міста Одеси без дозволу прокурора та/або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив суд її задовольнити.
Натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, зокрема ще не допитані свідки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Київському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0002049 від 31.07.2020 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Під час судового засідання з розгляду вказаного кримінального провадження ухвалою суду першої інстанції від 14.01.2021 продовжено дію запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 до 14.03.2021.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
При цьому, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Водночас, згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.
В свою чергу, апеляційний суд, бере до увагу обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 тяжкого злочину, який вчинений ним з прямим умислом, з посяганням на власність осіб, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, а також з насильством по відношенню до осіб жіночої статі, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень статей 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
В тому числі, апеляційний суд враховує доводи прокурора з приводу того, що на теперішній час у кримінальному провадженні ще не допитані свідки, що може вказувати на існування ризику впливу на таких осіб.
Окрім того, всупереч доводів апеляційної скарги, в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, що б вказували на наявність у ОСОБА_8 , міцних соціальних зв`язків.
У п. 33 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року зазначено, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.
Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
В свою чергу, будь-яких даних, які б вказували міцність таких зв`язків, або взагалі на їх наявність, що б могли переконати апеляційний суд у можливості застосування відносно ОСОБА_8 , іншого більш м`якого запобіжного заходу, захисником до суду не надано.
Доводи апеляційної скарги, підтверджені в судовому засіданні медичними довідками, що ОСОБА_8 має інвалідність ІІІ групи є слушними, проте не приймаються до уваги, оскільки доказів, що обвинувачений ОСОБА_8 потребує постійного нагляду лікарів захисником не надано, а наявність інвалідності не завадила вчинити обвинуваченому інкриміноване йому кримінальне правопорушення.
Враховуючи, що ОСОБА_8 ніде не працює, не має постійного джерела доходів, не одружений, тобто не має стійких соціальних зв`язків у суспільстві, що вказує на те, що знаходячись на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, він може переховуватись від суду, впливати на свідків, які не допитані, перешкоджати іншим чином розгляду кримінального провадження, слід дійти висновку, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.
Тобто, на момент розгляду апеляційної скарги обвинуваченого даних, які б обґрунтовано вказували на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та на наявність обставин, що могли вплинути на можливість застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, матеріали кримінального провадження не містять та до апеляційної скарги не долучено.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою застосуванню запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 як судом першої інстанції так і апеляційним судом не встановлено.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, а також існування ризиків, того, що обвинувачений, який міцних соціальних зв`язків не має, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому може загрожувати в разі визнання його винним у скоєнні інкримінованих злочинів, може вчинити спроби переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків в кримінальному провадженні, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу, та дають апеляційному суду підстави прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.
Крім того, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини кримінального правопорушення, у відношенні якого обвинувачується ОСОБА_8 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо не визначення розміру застави у цьому кримінальному провадженні.
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про необхідність продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого у вчиненні ним злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.
Застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.
Таким чином апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно нього залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14.01.2021 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0002049 від 31.07.2020 року, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14.03.2021 р. залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4