Справа № 750/6319/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/238/21
Категорія - арешт майна. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

захисника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові судове провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігові від 14 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою частково задоволено клопотання слідчого СВ Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_9 , окрім іншого майна, накладений арешт на майно ОСОБА_6 , а саме на навантажувач телескопічний JCB 535-95, державний номерний знак НОМЕР_1 , із забороною користуватися та розпоряджатися належним йому майном, що було вилучене 07 червня 2021 року під час огляду місця події в рамках кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №№0001737 від 08 червня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

Вирішуючи питання про необхідність накладення арешту на майно, слідчий суддя вказала на наявність підстав, передбачених ст.170 КПК України, навантажувач телескопічний, відповідає критеріям ст. 98 КПК України та, з урахуванням диспозиції ч. 2 ст. 240 КК України, міг бути використаний як засіб вчинення кримінального правопорушення, зберегти на собі сліди, які мають бути досліджені, тому обрав спосіб арешту майна у виді заборони розпорядження та користування.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого в частині накладення арешту у виді заборони ОСОБА_6 користуватися навантажувачем телескопічним JCB 535-95, державний номерний знак НОМЕР_1 , змінити та дозволити власнику користуватися належним йому майном із забороною лише розпоряджатися навантажувачем.

Аргументує тим, що в матеріалах справи відсутні жодні правові підстави, визначені ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, а наведені у клопотанні слідчого аргументи не можуть бути достатніми для висновку, що це майно є речовим доказом.

Навантажувач телескопічний JCB 535-95, державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 від 06 листопада 2020 року належить ОСОБА_6 , який передав його у тимчасове платне користування строком на три роки з 27 квітня 2021 року ФОП ОСОБА_10 .

Відповідно до укладеного з ТОВ «Святий Грааль 777» договору про надання послуг № 36 від 28 квітня 2021 року, ОСОБА_10 зобов`язувався надати послуги з суборенди даного транспортного засобу з водієм за заявкою товариства. На виконання умов договору навантажував телескопічний JCB 535-95, державний номерний знак НОМЕР_1 , був доставлений на урочище «Крива річка» в селі Неданчичі.

В оскаржуваній ухвалі слідчого судді не зазначено, які сліди кримінального правопорушення міг зберігти навантажувач телескопічний для їх подальшого дослідження, жодні слідчі дії ще не проводилися, зразки залишків глиняної суміші, піску не відбиралися.

Слідчий суддя належним чином не аргументувала необхідність накладення арешту на майно саме в частині обмеження власника можливості користуватися навантажувачем та не врахувала, що це призведе до неможливості отримання доходу власником. Також поза уваго слідчого судді залишилося і те, що завданням арешту є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна. В свою чергу користування навантажувачем її власником жодним чином не може призвести до таких наслідків.

Вважає, що для досягнення мети арешту, яка була визначена слідчим суддею, достатнім було накласти арешт на навантажувач із забороною власнику розпоряджатися майном.У такому вигляді накладений арешт в повній мірі забезпечив би дотримання «справедливого балансу» між інтересами слідства та власника майна, не призвів би до порушення права власності.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката, який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти аргументів сторони захисту, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів провадження, 07 червня 2021 року до чергової частини відділення поліції №2 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області надійшло повідомлення про те, що в с. Неданчичі Любецької селищної ради Чернігівського району та області, на березі «Крива річка» здійснюється незаконне видобування піску з використанням спецтехніки.

За даним фактом 08 червня 2021 року слідчим відділом Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області в Єдиний реєстр досудових розслідувань були внесені відомості за №0001737 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

Під час огляду місця події, земельної ділянки поблизу с. Неданчичі Любецької селищної ради Чернігівського району та області, неподалік урочища «Річка Крива», був виявлений кар`єр на якому здійснювалось видобування піску. Поряд з кар`єром знаходились транспортні засоби, а саме: тягач марки «IVECO» д.н.з. НОМЕР_3 , який з`єднаний із спеціалізованим напівпричепом д.н.з. НОМЕР_4 , в середині напівпричепу виявлено залишки піску, тягач марки «RENAULT» д.н.з. НОМЕР_5 , який з`єднаний із спеціалізованим напівпричепом д.н.з. НОМЕР_6 , в середині напівпричепу виявлено залишками піску, тягач марки «DAF» д.н.з. НОМЕР_7 , який з`єднаний з спеціалізованим напівпричепом д.н.з. НОМЕР_8 , у середині напівпричепу виявлено залишками глиняної суміші, трактор д.н.з. НОМЕР_1 , обладнаний ковшем на якому виявлено залишки піску.

Згідно положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року по справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що у слідчого судді на час вирішення питання щодо накладення арешту на вищезазначені транспортні засоби були достатні підстави вважати, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, вказаним у статті 98 КПК України.

Беручи до уваги положення частини 4 статті 173 КПК України накладення арешту на майно з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення або відчуження, у даному випадку є необхідним для ефективності проведення досудового розслідування та проведення експертних досліджень.

На підставі досліджених матеріалів, колегія суддів вважає, що оскільки спеціальна техніка є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 240 КК України, та відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та з метою припинення подальших злочинних дій з використанням зазначеної техніки, приходить до висновку за доцільне застосування такого способу арешту зазначеного майна, як заборона користування та розпорядження цим майном.

Матеріали кримінального провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної чи юридичної особи, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На даному етапі досудового розслідування слідчі дії ще тільки були розпочаті, зразки залишків суміші піску та глини, які містяться на спецтехниці, що була виявлена на місці події, ще не були відібрані, не призначено експертне дослідження, а надання дозволу на користування навантажувачем може свідчити про його подальше використання у видобутку піску.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийняте у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на спецтехніку, та належним чином мотивував прийняте рішення для змін чи скасування якого колегія суддів, не вбачає законних підстав.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігові від 14 червня 2021 року про арешт майна, без змін.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13