КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3432/2021 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2021 року,
за участю:
представника власника майна ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18.05.2021 року задоволено частково клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Київської міської прокуратури ОСОБА_8 про арешт тимчасово вилученого майна та накладено арешт на майно, виявлене та вилучене під час проведення 28.04.2021 року обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-мобільний телефон марки «iPhone8 plus»

- мобільний телефон марки «Nokia» з IMEI НОМЕР_1 , які постановою слідчого від 28.04.2021 року визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просив ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18.05.2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, власник майна зазначає, що вважає ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на вищевказане майно незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне.

Зокрема, майно, на яке накладено арешт ухвалою слідчого суді є вилученим всупереч вимогам Кримінального процесуального Кодексу, оскільки ухвалою слідчого судді від 20.04.2021 року слідчому було відмовлено у наданні дозволу на проведення обшуку з метою відшукування та вилучення грошових коштів, а також мобільних терміналів систем зв`язку. Таким чином, слідчий, достовірно знаючи про відмову слідчого судді свідомо порушив вимоги кримінального процесуального законодавства. Крім того, обшук було проведено не уповноваженою особою, оскільки слідчий, який його здійснював не є слідчим, якому доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000430 від 29.04.2020 року.

Ані слідчим, ані прокурором, на думку апелянта, не доведено те, що тимчасово вилучені речі є вилученими з обігу, або будь-яким чином пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення. Посилання прокурора в клопотанні про те, що вилучене майно, зокрема, мобільні телефони, використовувалися у злочинній діяльності є виключно припущеннями та не підтверджуються будь-якими доказами. Так, вказані засоби зв`язку були придбані у законний спосіб та належать ОСОБА_6 на праві приватної власності.

Апелянт зазначає, що наразі йому не повідомлено про вчинення будь-якого кримінального правопорушення у вказаному кримінальному провадженні. З цієї ж підстави неможливо говорити про те, що вилучене майно підлягає спеціальній конфіскації чи забезпеченню цивільного позову.

В судове засідання у справі прокурор не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000430 від 29.04.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 307 КК України.

Органом досудового розслідування зазначено, що група осіб, в тому числі ОСОБА_9 та інші, невстановлені досудовим розслідуванням особи, в приміщені гаражного боксу № НОМЕР_2 в ГБК «Супутник» по вул. Крайня 17 у м. Києві, систематично здійснюють виготовлення психотропної речовини «амфетамін» та особливо небезпечного наркотичного засобу «канабіс», який в подальшому передають для роздрібного збуту іншим особам, в тому числі ОСОБА_6 , який в свою чергу збуває психотропну речовину та особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс» наркозалежним особам.

28.04.2021 року під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено:

-грошові кошти в сумі 87 650 гривень та 600 доларів США;

-мобільний телефон «iPhone8 plus»;

Мобільний телефон марки «Нокіа» з IMEI НОМЕР_1 .

28.04.2021 року вилучені речі визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

06.05.2021 року прокурор другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Київської міської прокуратури ОСОБА_8 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, виявленого та вилученого під час проведення 28.04.2021 року обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18.05.2021 року задоволено частково клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Київської міської прокуратури ОСОБА_8 про арешт тимчасово вилученого майна та накладено арешт на майно, виявлене та вилучене під час проведення 28.04.2021 року обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-мобільний телефон марки «iPhone8 plus»

-мобільний телефон марки «Nokia» з IMEI НОМЕР_1 , які постановою слідчого від 28.04.2021 року визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Задовольняючи частково дане клопотання, слідчий суддя, виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на мобільний телефон марки «iPhone8 plus» та мобільний телефон марки «Nokia» з IMEI НОМЕР_1 , які постановою слідчого від 28.04.2021 року визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, проте клопотання, на його думку, не містить належного обґрунтування підстави та мети ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження щодо грошових коштів в сумі 87 650 гривень та 600 доларів США, оскільки прокурором не доведено, що вказане майно має доказове значення у даному кримінальному провадженні.

З таким рішення слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вищевказані засоби зв`язку, оскільки вони в даному кримінальному провадженні відповідають критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

Проте, наведені прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як саме клопотання не є доказом будь-яких обставин.
Таким чином, відповідно до матеріалів провадження, прокурор, звернувшись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, долучив до матеріалів провадження постанову старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_10 про визнання речовими доказами від 28.04.2021 року, відповідно до якої майно, на яке просить накласти арешт прокурор, а саме: мобільний телефон марки «iPhone8 plus» та мобільний телефон марки «Nokia» з IMEI НОМЕР_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000430 від 29.04.2020 року, шляхом винесення про це постанови, в якій зазначено підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України.
Також, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні прокурор зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК Українипо суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Доводи власника майна щодо незаконного вилучення майна під час обшуку, слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Таким чином, майно, вилучене в ході обшуку, дозвіл на вилучення якого не було прямо надано ухвалою слідчого суддя про надання дозволу на проведення обшуку набуває статусу тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як вбачається з матеріалів провадження, а саме конверту (а.с. 38), прокурор звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва 29.04.2021 року, тоді як сам обшук, згідно наявного в матеріалах провадження протоколу (а.с. 13) було проведено 28.04.2021 року. Вказане свідчить про дотримання прокурором вимог закону в частині строку на звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Крім того, власник майна зазначає, згідно протоколу про проведення обшуку від 28.04.2021 року, обшук було здійснено старшим слідчим СУ ГУПН у м. Києві ОСОБА_11 . Згідно витягу з ЄРДР, слідчий ОСОБА_11 входить до складу групи слідчих, що здійснюють досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а тому доводи власника майно про те, що обшук було здійснено неуповноваженими особами слід визнати безпідставними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Інші доводи представника не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено, тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2021 року, якою задоволено частково клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Київської міської прокуратури ОСОБА_8 про арешт тимчасово вилученого майна та накладено арешт на майно, виявлене та вилучене під час проведення 28.04.2021 року обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-мобільний телефон марки «iPhone8 plus»

-мобільний телефон марки «Nokia» з IMEI НОМЕР_1 , які постановою слідчого від 28.04.2021 року визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4