Справа № 473/2483/21
Номер провадження 1-в/473/190/2021
УХВАЛА

Іменем України

"13" липня 2021 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Дробинського О.Е.,

з участю секретаря судового засідання Данилевич Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Вознесенська ВК №72» , яка розташована за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська, 300 заяву засудженого

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Возсіятське Єланецького району Миколаївської області, громадянина україни, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засудженого 11 липня 2014 року Апеляційним судом Миколаївської області за ч.2 ст.309, ч.2 ст.307, ч.1 ст.70 КК України до 06 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 березня 2018 року зараховано у строк відбуття основного покарання строк попереднього ув`язнення з 15 листопада 2012 року по 14 січня 2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України

Учасники процесу

прокурор Путій Є.В.,

представник Державної установи «Вознесенська ВК №72» - Марченко Д.А.,

засуджений ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 11 липня 2014 року ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України та йому було призначено покарання, на підставі ч.1 ст.70 КК України в виді 06 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 березня 2018 року ОСОБА_1 зараховано у строк відбуття основного покарання строк попереднього ув`язнення з 15 листопада 2012 року по 14 січня 2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

Початок строку: 24 жовтня 2017 року. Кінець строку: 26 червня 2023 року.

Засуджений ОСОБА_1 в місцях позбавлення волі знаходиться з 24 жовтня 2017 року. Під час тримання у Державній установі «Миклаївський СІЗО» вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

З 16 листопада 2017 року відбуває покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72».

Загалом за весь період відбування покарання має 11 заохочень та 5 стягнень, які зняті та погашені у встановленому законом порядку.

У відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний. Поводить себе спокійно, чемний, доброзичливий. Має адекватну самооцінку. Під час проведення індивідуальних бесід відвертий, розсудливий. На зауваження реагує спокійно, завжди приймає виважені рішення, робить позитивні висновки з проведених з ним бесід, схильний до самоскерованої поведінки. Входить до числа засуджених, які мають позитивну спрямованість. Завжди вчасно та якісно виконує поставлені йому завдання, передбачені законом. Спілкується із засудженими виключно позитивної спрямованості.

Працевлаштований робітником майстерні установи згідно договору цивільно-правового характеру №36 від 03 червня 2021 року.

Згідно ст. 123 КВК України приймає активну участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі «Духовне відродження».

Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд використовує тільки за призначенням. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Позову за виконавчими листами не має.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки.

За характером спокійний та врівноважений. Здатний долати життєві труднощі та протистояти чужому негативному впливу. По відношею до себе самокритичний, вимогливий та дисциплінований. За вольовими якостями цілеспрямований, самостійний та витриманий.

Підтримує зв`язок з рідними шляхом листування, посилок та побачень. У скоєному злочині розкаюється. Усвідомив тяжкість та суспільну нею скоєного злочину. Повністю визнає себе винним у скоєному злочині.

За висновком уповноважених осіб Державної установи «Вознесенська ВК №72» засуджений ОСОБА_1 тільки стає на шлях виправлення, а застосування до нього пільги, передбаченої ст.81 КК України у вигляді умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування основного покарання, є передчасним.

Заслухавши думку прокурора та пояснення засудженого, вивчивши матеріали судового провадження та матеріали особової справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_1 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально виконавчого законодавства України, свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як слідує з даних довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_1 в період відбування покарання п`ять разів піддавався стягненням за заборонені речі /мобільний телефон, зарядний пристрій, заточену металеву пластину, 1,5 літри браги/ за порушення форми одягу та вживання спиртовмісної речовини.

Тобто, дані про особу засудженого ОСОБА_1 за весь період відбування ним покарання не свідчать про його сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення. П`ять стягненнь, які були застосовані до засудженого ОСОБА_1 зняті та погашені в установленому законом порядку, однак, висновок про сумлінну поведінку і ставленням до праці суд повинен робити після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання.

Заохочення у зв`язку з цим, самі по собі не доводять виправлення засудженого в сенсі положень частини 2 статті 81 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.

Оскільки дані про особу засудженого ОСОБА_1 не доводять того, що засуджений ОСОБА_1 протягом всього періоду відбування ним основного покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, то його клопотання про умовно дострокове звільнення не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого засуджено вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 11 липня 2014 року за ч.2 ст.309, ч.2 ст.307, ч.1 ст.70 КК України до 06 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72» про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України відмовити.

Про прийняте рішення повідомити засудженого ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області учасники процесу у встановленому законом порядку можуть подати до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 7 /семи/ днів з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_1 в той же строк, з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя Вознесенського

міськрайонного суду О. Е. Дробинський