Дата документу 24.05.2021 Справа № 335/9422/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/9422/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1001/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 24 травня 2021року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 331 КПК України, судом поставлено на обговорення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не змінились, а обвинувачений зможе ухилятись від суду, впливати на потерпілого та свідків.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2021 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до 24 червня 2021 року включно. Приймаючи таке рішення, суд зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від суду, зважаючи на тяжкість покарання у разі визнання його винним, не зменшився та не перестав існувати, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможе запобігти цьому ризику.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, зазначає, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 вже майже рік слухається в суді та йому неодноразово продовжувався строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Прокурором на підтвердження існування ризиків переховування від суду та незаконного впливу на потерпілого та свідків не надано жодного документу. Суд не надав належної оцінки, що потерпілий не має жодних претензій до обвинуваченого і навпаки просить звільнити його з-під варти. Всі свідки по справі вже допитані та ніхто з них не надав суду покази з приводу будь-якого тиску на них. Обвинувачений має постійне місце проживання, є особою раніше не судимою, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, має стійкі соціальні зв`язки (має брата та сестру), є особою з 3 групою інвалідності та потребує лікування. Просить ухвалу суду від 26.04.2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомленим про час і дату судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд провадження за його відсутності, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Зазначили, що потерпілий в суді першої інстанції заперечував щодо утримання ОСОБА_7 під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.ст. 331, 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого та наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинувачений не може не розуміти тяжкість вчиненого злочину, в результаті якого є можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі строком більше 10 років, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі, і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду.

З огляду на наведене, слід визнати непереконливими доводи захисника про відсутність вказаного ризику, який обумовлює продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, а також існування ризику переховування, на який послався районний суд, виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому колегія суддів погоджується з оскаржуваною ухвалою відносно наявності по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Доводи захисника про відсутність ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на те, що районним судом було встановлено наявність лише одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а саме можливого переховування обвинуваченого від суду.

Посилання сторони захисту на дані про особу обвинуваченого не свідчать про зменшення існування зазначеного вище ризику та не можуть слугувати підставою для застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідаючи на довод апеляційної скарги щодо неврахування судом думки потерпілого, який не наполягав на продовженні строку тримання під вартою відносно обвинуваченого, колегія суддів зазначає, що у даному випадку думка потерпілого не має вирішального значення для розгляду питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Що стосується твердження захисника про те, що обвинувачений є особою з 3 групою інвалідності та потребує лікування, то вказані факти не є безумовними підставами для зміни обвинуваченому запобіжного заходу. Колегія суддів вважає, що ці обставини, у даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, у судовому засіданні під час вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу судом першої інстанції досліджувались медичні документи, на підставі яких зроблено висновок щодо відсутності перешкод знаходження останнього під вартою за станом здоров`я.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції апелянтом як в додаток до апеляційної скарги, так і в судовому засіданні апеляційного суду надано не було.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Крім того, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами про необхідність зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу внаслідок тривалого розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції та неодноразового продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризик переховування від суду, який існував на час обрання запобіжного заходу, не минув та продовжує існувати на даний час.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч. 5 ст. 28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , виходячи з вимог ст.ст.т 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі, і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому злочину, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування обвинуваченого від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що ,в свою чергу, не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наведених підстав є неспроможними.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому ухвалу суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 24 червня 2021 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4