Справа № 548/2441/19
Провадження №1-кп/548/20/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисників обвинуваченої адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол обвинувальний акт за кримінальним провадженням № 0000444 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, вдови, непрацюючої, такої, що має на утриманні непрацездатну матір ОСОБА_10 , не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачена ОСОБА_6 29.09.2019 року близько 15:00 год, перебуваючи на кухні за місцем свого проживання АДРЕСА_1 , в ході сварки зі своїм чоловіком ОСОБА_11 , на ґрунті неприязних відносин, маючи намір на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки цих дій і припускаючи їх настання, умисно нанесла кухонним ножем, який використовувала для приготування їжі, один удар в область грудної клітки зліва, в результаті чого потерпілому було спричинене проникаюче колюче-різане поранення грудної клітки зліва у 1-му міжребер`ї по білягрудинній лінії з поверхневим пошкодженням верхньої частини лівої легені по передній поверхні, що має ознаки ТЯЖКОГО тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент його спричинення, призвело до інтоксикації внаслідок двобічної посттравматичної гнійно-фіброзної пневмонії, внаслідок чого настала смерть потерпілого ОСОБА_11 08.10.2019 року.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, визнала частково. При цьому пояснила, що вона проживала у власній квартирі разом із чоловіком потерпілим ОСОБА_11 та матір`ю обвинуваченої ОСОБА_10 . Інколи до них приходила дочка обвинуваченої та потерпілого ОСОБА_9 . Зазначила, що 29.09.2019 року в денний час чоловік був удома, вживав спиртне, обвинувачена також випила 50 г горілки. В цей час вона на кухні нарізала цибулю на засмажку маленьким ножем, до неї підійшов чоловік та затіяв сварку, вона стояла до потерпілого спиною, а він в ході сварки ударив обвинувачену два рази по голові, після чого вона, захищаючись, ударила потерпілого ножем в груди не сильно. Після удару ножем, у ОСОБА_11 з`явилась невелика рана на грудях, звідки йшла кров. Обвинувачена надавала першу допомогу потерпілому, продезінфекувала та перев`язала рану, дала йому чисту футболку. Вказала, що вони обоє думали, що рана несерйозна, заживе. Протягом наступного тижня він ходив декілька раз на роботу, ні на що не скаржився, обвинувачена купила йому загоювальну мазь, у останні дні у потерпілого підіймалась температура та він почав кашляти. Не зверталась до лікаря, бо потерпілий цього не хотів, ховав телефон. Коли 08.10.2019 року йому стало дуже погано, з рани йшли згустки крові, обвинувачена викликала швидку, але бригада лікарів не допомогла йому, ОСОБА_11 помер. У вчиненому розкаялася, зазначила, що шкодує про свої дії, не хотіла смерті потерпілого. Вказала, що убивати наміру не мала, тільки захищалась від насилля потерпілого. Також пояснила, що з чоловіком спільно вживали спиртне на свята. Після вжиття алкогольних напоїв потерпілий часто затівав сварки, обвинувачена, вступала з ним в конфлікт, захищаючи матір. Обинувачена зазначала, що потерпілий неодноразово бив її, свідком їх бійок була дочка та мати ОСОБА_12 . У неї на тілі залишились шрами і сліди від тілесних ушкоджень, які завдав їй ОСОБА_11 .

Крім часткового визнання обвинуваченою ОСОБА_6 своєї вини в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть, її винність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, повністю підтверджується наступною сукупністю доказів.

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який засвідчив, що його брат ОСОБА_11 проживав з дружиною ОСОБА_12 , дочкою та тещою, працював. Чув від людей, що потерпілий та обвинувачена часто сварились і бились, обоє зловживали алкогольними напоями, особисто бачив, як обвинувачена випивала із потерпілим. Хто був ініціатором сварок і бійок, свідок не зміг сказати. Про те, що сталося з ОСОБА_11 і що йому потрібна медична допомога, не знав. Про смерть брата довідався 08.10.2019 року, коли подзвонили сину потерпілого і повідомили, про те, що трапилось. Коли приїхав до тіла брата, працівників поліції уже не було. Обвинувачена не змогла пояснити потерпілому, як наступила смерть ОСОБА_11 , сказала, що це трапилось випадково. Чув від поліції версію про те, що ОСОБА_11 їздив у Харків до старшої сестри і там з ним сталось поранення. Зазначав, що майже за тиждень до смерті, брат бачив сестер, які готувались на 40 днів смерті батька, брат хотів їм щось розповісти, але ОСОБА_6 завадила йому. На 40 днів смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_2 не прийшов ні брат, ні обвинувачена. Про це потерпілий знає зі слів сестер. При винесенні вироку відносно обвинуваченої поклався на розсуд суду;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що вона є донькою обвинуваченої та померлого. Вказала, що обвинувачена була позбавлена відносно неї батьківських прав. Зазначила, що батьки проживали спільно в одному будинку, разом із бабусею ОСОБА_10 . Пояснила, що при самій події нанесення ушкодження батьку вона присутня не була, 29.09.2019 року зранку пішла з дому та повернулася на ранок наступного дня. 30.09.2019 року бачила у матері на руці та на потилиці синці. Коли саме були спричинені ці ушкодження, точно не знає. Коли ішла з дому, між батьками був скандал, і батько, і мати були випивши. Батько пив часто, іноді разом з обвинуваченою, потім виникали сварки. Зазначила, що батько бив матір часто, десь рік до подій 29.09.2019 року зламав їй руку і ногу, також ламав їй носа. Стосовно того, що мати за рік до подій уже завдавала батьку рану ножем, заперечила, але як батько отримав рану, пояснити не змогла, сказала, що він можливо упав з горища на ніж, а можливо по роботі його відправили у відрядження і хлопець з роботи поранив його. Коли прийшла, побачила у батька на грудях рану, наче подряпина, він їй нічого не пояснив з цього приводу. Мати пояснила, що вона готувала їсти, а батько був п`яний і бив її, і вона ненавмисно вдарила батька ножем. І свідок, і обвинувачена просили його іти в лікарню, але він за медичною допомогою звертатися не хотів. Мати лікувала його рану. З раною батько ходив, пив, був на роботі, бив обвинувачену, нормально себе почував. 08.10.2019 року йому зовсім стало погано та при прибутті швидкої він помер. Коли приїхала поліція, мати надавала пояснення з приводу смерті батька;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , матері обвинуваченої, пенсіонерки, яка показала, що проживала в одній квартирі з донькою та померлим ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_1 . Обставин нанесення тілесних ушкоджень 29.09.2019 року не бачила, оскільки в той час була на огороді. Потерпілий знущався з ОСОБА_10 , вона лежала в лікарні через нього, одного разу він їй перебив ребро. Бачила, як одного разу дочку давив ногою, одного разу перебив дочці ногу. Подружжя сварилось кожного дня, в зв`язку із конфліктами між обвинуваченою і зятем свідок періодично неодноразово викликала поліцію. Обвинувачену постійно бив, душив, а ОСОБА_12 прощала його. Синці на тілі обвинуваченої бачила постійно. Поліцію не викликала, коли потерпілий бив обвинувачену, бо думала, що це не має сенсу. Після того, що сталося обвинувачена поводила себе звично, свідок не бачила, щоб обвинувачена робила якісь перев`язки потерпілому, не чула, щоб подружжя говорило про виклик швидкої. Свідок не помітила поганого самопочуття ОСОБА_11 . ОСОБА_13 на роботу сходив один раз і більше не ходив, а дочка пізніше пояснила, що це через рану. З потерпілим перед смертю свідок не спілкувалась, він її ображав. Після того, як викликали швидку потерпілому і він помер, дочка їй повідомила, що ударила ОСОБА_13 ножем у груди, коли він її давив біля плити, чіплявся до неї. Сам потерпілий просив, щоб не казали, що він був поранений. Чи бачила синці чи інші ушкодження на тілі обвинуваченої за тиждень до смерті потерпілого, не змогла пояснити, тільки говорила, що він бив дочку кожного дня. В останні дні життя потерпілого були сварки між подружжям;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка є дружиною потерпілого ОСОБА_9 . Зазначила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_11 проживали на АДРЕСА_2 . Коли тверезі були, допомагали батькам, однак обоє зловживали алкогольними напоями, часто билися між собою. 08.10.2019 року увечері дізналася про смерть ОСОБА_11 зі слів сина, а до сина перед цим подзвонив сусід ОСОБА_15 . Коли приїхала з чоловіком до будинку потерпілого, ОСОБА_16 лежав мертвий на подвір`ї, поліція до нього не допускала. Обвинувачена на запитання свідка: «Що трапилось?» встигла відповісти, що ОСОБА_13 їздив у Харків і там його вдарили, коли на вокзалі просив закурить. На похороні ОСОБА_11 одна з сестер розповіла свідку, що коли обидві сестри приїжджали в Хорол на 40 днів до батька, бачила ОСОБА_13 з ОСОБА_17 , одній з сестер потерпілий щось хотів сказати, але обвинувачена забрала його. На 40 днів ОСОБА_11 та обвинувачену не гукали, бо вони, коли напивались, погано себе вели. Востаннє ОСОБА_11 бачила на похороні батька потерпілого. Повідомила, що декілька років назад ОСОБА_13 показував їй поріз на животі, тоді він їй сказав, що «це ОСОБА_18 побалувалася ножем»;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що є сусідом сім`ї ОСОБА_15 , про смерть ОСОБА_11 дізнався 08.10.2019 року близько 17 год, коли повернувся з роботи та побачив біля подвір`я карету швидкої допомоги. Події 29.09.2019 року не пам`ятає. В родині ОСОБА_15 періодично були конфлікти і сварки, обоє зловживали алкогольними напоями, характер запальний в обох, періодично, десь раз у тиждень, чув зі сторони сусідів звуки конфліктів, грюкання меблів. Не бачив, чи подружжя билось, чи ходила обвинувачена чи потерпілий з синцями. Між людьми балакали, що обвинувачену бив потерпілий, але вона сама не скаржилась. В останній тиждень перед смертю ОСОБА_11 звуків конфлікту не чув, потерпілого не бачив. Після смерті потерпілого обвинувачена не розповідала нічого про причини смерті потерпілого;

- витягом з ЄРДР за № 0000444 від 08.10.2019 року, з якого слідує, що 08.10.2019 року надійшло повідомлення про виявлення трупа ОСОБА_11 з тілесним ушкодженням у вигляді колотої рани в області грудної клітки за адресою: АДРЕСА_3 , попередня кваліфікація ч. 2 ст. 121 КК України /т.1 а.с. 28/;

- протоколом обшуку від 08.10.2019 року квартири за адресою: АДРЕСА_1 з додатками до нього у вигляді DVD-дисків, в ході якого було виявлено та вилучено 2 рушники зі слідами РБК, два фрагменти рушників зі слідами РБК, чоловічий одяг кофту, футболки з короткими і довгими рукавами, сім кухонних ножів, один з яких зі слідами РБК, змиви РБК та контрольний змив, зіскоб з РБК та контрольний зіскоб, сліди папілярних узорів рук /т. 1 а.с. 204 222, 246 249/;

- копією карти виїзду швидкої медичної допомоги № 3354 від 08.10.2019 року, з якої вбачається, що по приїзді медичної бригади на виклик до хворого ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено кримінальну травму, попередній діагноз відкрита рана грудної клітини, проникаюче поранення грудної клітки, клінічна смерть, неефективна реанімація, біологічна смерть о 17:44 год. Зі слів дружини, чоловік 2 дні тому, перебуваючи Харкові, отримав ножове поранення в грудну клітку від невідомого, за медичною допомогою не звертався, стан погіршився зранку /т. 1 а.с. 228/;

- копією лікарського свідоцтва про смерть № 85 від 09.10.2019 року, з якого слідує, що смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на подвір`ї будинку по АДРЕСА_3 , причина смерті двобічна посттравматична пневмонія, проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з пошкодженням лівої легені /т. 1 а.с. 229/;

- протоколом відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 11.10.2019 року, в якому за участі слідчого, лікаря, підозрюваної, її захисника та понятих зафіксовано процес відібрання зразків крові ОСОБА_6 , які поміщено до паперового конверту, для проведення експертиз у кримінальному провадженні /т. 1 а.с. 231 233/;

- висновком експерта № 277 від 07.11.2019 року, яким встановлено, що на представленому на експертизу ножі виявлена кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_11 , походження крові від ОСОБА_6 виключається /т. 1 а.с. 104 108/;

- висновком експерта № 186-МК від 12.11.2019 року, яким встановлено, що на представлених на експертизу кофті та на футболці виявлено пошкодження, які утворились від дії колюче-ріжучого предмету, на контактограмах виявлено синьо-зелене забарвлення у вигляді загального забруднення, на тільняшці, крім природнього зносу, забруднення, накладень буро-коричневої речовини, схожих на засохлу кров, механічних пошкоджень не виявлено. Враховуючи механізм утворення колото-різаних пошкоджень на кофті та на футболці ОСОБА_11 та враховуючи конструктивні властивості наданих на експертизу 7 ножів, можливо допустити, що колоті-різані пошкодження могли утворитися від дії клинків ножів №№ 1, 4, наданих на експертизу або іншим клинком з подібними конструктивними властивостями, а утворення вищеперерахованих пошкоджень клинками ножів №№ 2, 3, 5, 6, 7 малоймовірне /т. 1 а.с. 111 115/;

- висновками експертів № 1261 від 06.11.2019 року, № 1248 від 23.10.2019 року та № 1262 від 22.10.2019 року, якими встановлено, що кров трупа ОСОБА_11 належить до ІІ групи, а кров ОСОБА_12 до І групи, у зіскобі, зробленому з короба дверей у будинку ОСОБА_6 знайдена кров людини, яка може походити від ОСОБА_11 , походження цієї крові лише від ОСОБА_12 виключається, виявлення антингену Н можливе за рахунок домішки її крові /т. 1 а.с. 119 120, 142, 184/;

- висновком експерта № 1250 від 06.11.2019 року, згідно якого, на футболці та тільняшці, належних потерпілому ОСОБА_11 знайдена кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_11 , походження цієї крові лише від ОСОБА_12 виключається, виявлення антингену Н можливе за рахунок домішки її крові /т. 1 а.с. 122 124/;

- висновком експерта № 1260 від 06.11.2019 року, яким встановлено, що у змивах, зроблених із холодильника у будинку ОСОБА_6 , знайдена кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_11 , походження цієї крові лише від ОСОБА_12 виключається, виявлення антингену Н можливе за рахунок домішки її крові /т. 1 а.с. 127 130/;

- висновком експерта № 1249 від 06.11.2019 року, яким встановлено, що на двох рушниках, фрагменті полотенця та фрагменті тканини, вилучених у будинку ОСОБА_6 , знайдена кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_11 , походження цієї крові лише від ОСОБА_12 виключається, виявлення антингену Н можливе за рахунок домішки її крові /т. 1 а.с. 138 140/;

- висновком експерта № 93 від 16.10.2019 року, згідно якого, не було виявлено яких-небудь ушкоджень на ОСОБА_6 /т. 1 а.с. 146/;

- актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 83 від 11.11.2019 року, яким встановлено, що смерть ОСОБА_11 наступила від інтоксикації внаслідок двобічної посттравматичної гнійно-фіброзної пневмонії в результаті проникаючого колото-ріжучого поранення грудної клітки зліва з поверхневим пошкодженням лівої легені. При судово-медичному дослідженні трупа виявлено, крім тілесних ушкоджень, завданих при наданні невідкладної медичної допомоги, проникаюче колюче-різане поранення на грудній клітці зліва у 1-ому міжребер`ї по білягрудинній лінії, з поверхневим пошкодженням верхньої частки лівої легені по передній поверхні, яке утворилося від дії колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, яке могло утворитися 29.09.2019 та відносно живої людини кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент їх спричинення. Етиловий спирт в крові та сечі трупа ОСОБА_11 не виявлено /т. 1 а.с. 152 157/;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 09.10.2019 року з DVD-диском за участю підозрюваної ОСОБА_6 , в ході якого обвинувачена вказала на механізм нанесення своєму чоловікові тілесного ушкодження, на місці показала, своє розташування, чоловіка, спосіб тримання ножа, замах з гори в низ, місце нанесення удару/т. 1 а.с. 164 175/;

- висновком експерта № 83-А від 16.10.2019 року за результатами додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 , згідно якого встановлено, що потерпілому ОСОБА_11 було нанесено один удар колюче-ріжучим предметом типу клинка ножа в область грудної клітки зліва, в момент нанесення удару колюче-ріжучим предметом типу клинка ножа в область грудної клітки зліва ОСОБА_20 міг знаходитися як у вертикальному так горизонтальному положенні тіла на спині, або близькому до них, та після якого він міг самостійно рухатися, ходити, виконувати активні дії до моменту настання смерті. Смерть ОСОБА_11 констатована ІНФОРМАЦІЯ_3 о 17-44год, та наступила від інтоксикації внаслідок двобічної посттравматичної гнійно-фіброзної пневмонії в результаті проникаючого колото-ріжучого поранення грудної клітки зліва з поверхневим пошкодженням лівої легені по передній поверхні. Покази підозрюваної ОСОБА_6 , дані нею в ході проведення слідчого експерименту 09.10.2019 року, відповідають об`єктивним судово-медичним даним, встановленим при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 /т. 1 а.с. 200 203/;

- висновком експерта № 83-Б від 20.11.2019 за результатами додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 , з якого вбачається, що тілесне ушкодження у вигляді колюче-ріжучого поранення на грудній клітці зліва у 1-ому міжребер`ї по білягрудинній лінії з поверхневим пошкодженням верхньої частки лівої легені по передній поверхні могло утворитися від удару ножем, наданим для огляду, з силою, достатньою для його утворення. Направлення раневого каналу зліва направо та дещо верху вниз. Потерпілий ОСОБА_11 не міг напоротися (самонаткнутися) на ніж, який тримала в руці підозрювана ОСОБА_6 , так як кисть, в якій був затиснутий ніж, не була фіксована і при напорюванні (самонатиканні) завжди буде відхилятися назад /т. 1 а.с. 179 184/;

- актом судово-психіатричного експерта № 464 від 29.10.2019 року, згідно якого ОСОБА_6 на час проведення експертизи та в період, що відносить інкримінованого їй діяння, будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждала, як і не перебувала в стані тимчасового розладу психіки, і могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, могла під час первинних та подальших показів правильно сприймати обставини, які мають значення по справі і давати правильні покази. На момент вчинення злочину ОСОБА_6 не перебувала в стані вираженого емоційного збудження або емоційного напруження, який міг би розглядатися як психологічна підстава стану сильного душевного хвилювання. Під дію ч. 2, ч. 3 ст. 19 та під дію ст. 20 КК України не підпадає /т. 1 а.с. 187 194/;

- матеріалами розгляду звернення ОСОБА_10 до поліції про вчинення домашнього насильства громадянами ОСОБА_11 та ОСОБА_6 /т. 2 а.с. 5 17/;

- речовими доказами по справі, у вигляді 2 рушників зі слідами РБК, двох фрагментів рушників зі слідами РБК, чоловічого одягу кофти, футболок з короткими і довгими рукавами, семи кухонних ножів, один з яких зі слідами РБК, змивів РБК та контрольного змиву, зіскобу з РБК та контрольного зіскобу, слідів папілярних узорів рук, вилучених на 3 відрізки липкої стрічки, зразків крові ОСОБА_6 , ниточок стерильної марлі із нанесеними на них витяжками, волосся з голови трупа ОСОБА_11 , зрізів нігтьових пластин з вмістом трупа ОСОБА_11 .

Оцінивши зібрану та перевірену в судовому засіданні сукупність доказів, суд вважає доведеною провину ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Так, актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 83 від 11.11.2019 року, та висновком експерта № 83-А від 16.10.2019 року встановлено, що смерть ОСОБА_11 наступила від інтоксикації внаслідок двобічної посттравматичної гнійно-фіброзної пневмонії в результаті проникаючого колото-ріжучого поранення грудної клітки зліва з поверхневим пошкодженням лівої легені, яке утворилося від дії колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа. Завдане ОСОБА_11 поранення кваліфікується як тяжке тілесні ушкодження, небезпечне для життя в момент його спричинення.

Крім цього, з висновків експертів № 83-А від 16.10.2019 року, № 83-Б від 20.11.2019 року та № 277 від 07.11.2019 року вбачається, що потерпілому ОСОБА_11 було нанесено один удар колюче-ріжучим предметом типу клинка ножа в область грудної клітки зліва. Тілесне ушкодження у вигляді колюче-ріжучого поранення на грудній клітці зліва у 1-ому міжребер`ї по білягрудинній лінії з поверхневим пошкодженням верхньої частки лівої легені по передній поверхні могло утворитися від удару ножем, наданим експерту для огляду, з силою, достатньою для його утворення, разом з тим на представленому на експертизу ножі, вилученому з квартири ОСОБА_12 , виявлена кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_11 .

Покази підозрюваної ОСОБА_6 , дані нею в ході проведення слідчого експерименту 09.10.2019 року, відповідають об`єктивним судово-медичним даним, встановленим при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 . Також експертами було встановлено направлення раневого каналу зліва направо та дещо зверху вниз, версія того, що потерпілий ОСОБА_11 міг напоротися на ніж сам, експертами виключена.

Таким чином, матеріали кримінального провадження містять достатньо доказів, які вказують на те, що смерть потерпілого настала внаслідок двобічної посттравматичної гнійно-фіброзної пневмонії, яка розвинулась після нанесення ОСОБА_11 удару ножем в область грудної клітки, що є тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя в момент його спричинення.

Імунологічними експертизами також підтверджено наявність крові потерпілого на речових доказах, вилучених з квартири обвинуваченої, зокрема на одязі ОСОБА_11 , одному з кухонних ножів, а також у змивах та зіскобах, зроблених з предметів інтер`єру квартири, що вказує на місце нанесення потерпілому колото-ріжучого поранення, яким є кухня в належній ОСОБА_6 квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, суд критично оцінює доводи захисника про те, що обвинувачена захищалась від побиття, на думку адвоката, з встановлених обставин не вбачається умисел обвинуваченої на завдання тяжких тілесних ушкоджень, а має місце необережна форма вини, крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_12 заподіяла потерпілому необережне тяжке тілесне ушкодження з перевищенням меж необхідної оборони.

Така позиція захисту спирається на показання обвинуваченої про часті побої з боку потерпілого, внаслідок чого на її тілі залишились шрами. Сама обвинувачена дала покази про те, що умислу на завдання тяжкого тілесного ушкодження вона не мала, тільки захищалась від дій свого чоловіка, який систематично вчиняв відносно обвинуваченої домашнє насильство, і саме при відштовхненні потерпілого з метою припинити його агресивні дії, з перевищенням меж необхідної оборони, було нанесено таке тілесне ушкодження ОСОБА_11 . Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили, що дружина зазнавала сімейного насильства. Характер нанесення удару був спонтанний, а не продуманий, після поранення обвинувачена надала допомогу потерпілому. Не викликала швидку, бо чоловік ходив, пив, їв, не скаржився на самопочуття, при цьому заборонив їй викликати лікаря. Захисник зазначав, що у обвинуваченої є непрацездатна мати, дочка. Процесуальна поведінка обвинуваченої не свідчить про агресивний характер. Потерпілий не наполягав на суворому покаранню. Зважаючи на викладене, захисник просила призначити покарання обвинуваченій, не пов`язане з позбавленням волі.

Разом з тим, досліджені в ході судового розгляду докази не дозволяють суду встановити наявність обставин, які б свідчили про відсутність умислу у ОСОБА_12 на завдання тяжкого тілесного ушкодження, тобто про вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, чи про перевищення меж необхідної оборони в ході заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що є об`єктивною стороною злочину, передбаченого ст. 124 КК України.

Відповідно до ст. 124 КК України кримінальна відповідальність передбачена за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 124 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання. При цьому відповідальність настає лише у випадку перевищення особою, яка захищається, меж необхідної оборони.

Верховний Суд в постанові № 342/538/14-к від 26.04.2018 зазначив, що для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Так, обстановка вчинення злочину, про яку зазначала обвинувачена у своїх показаннях та під час проведення слідчого експерименту, на думку суду, виключає можливість завдання ОСОБА_12 удару потерпілому в межах необхідної оборони, так як з даних висновків експертів вбачається, що удар був нанесений в область грудей посередині зверху вниз, тобто обвинувачена мала зручну позицію для нанесення удару, що ставить під сумнів завдання потерпілим їй таких ударів, які б становили загрозу її життю, адже в такому випадку, обвинувачена б, будучи обмеженою в рухах, завдавала б удари збоку чи знизу, не перебуваючи навпроти обвинуваченого.

З показань обвинуваченої слідує, що потерпілий наніс їй два удари по голові, а свідок ОСОБА_9 вказує, що бачила у матері на наступний день після подій синці на потилиці та на руці.

Разом з тим, суд критично ставиться до цих показань, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена не зверталась за медичною допомогою, що вона сама підтверджувала у своїх показаннях, що свідчить про відсутність тяжких ушкоджень на її тілі станом на час вчинення злочину, що також підтверджується висновком експерта № 93 від 16.10.2019 року, згідно якого, не було виявлено будь-яких ушкоджень на тілі ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 у своїх показах не зазначала, якої сили були удари, якої тяжкості тілесних ушкоджень вона зазнала, чи втрачала вона рівновагу від них, чи мала запаморочення чи інші негативні наслідки ударів потерпілого, що свідчить про надуманих характер насильницьких дій потерпілого, а тим паче реальність загрози життю та здоров`ю обвинуваченої.

Суд схиляється до думки, що свідок ОСОБА_9 не сприйняла сварку батьків серйозно, оскільки зазначала, що бачила у батька на грудях «подряпину» на місці поранення, а тому суд критично відноситься до показань доньки обвинуваченої про те, що вона також бачила синці у матері на потилиці на наступний день після завдання ушкоджень ОСОБА_11 , оскільки таке ушкодження не може бути досить видимим на ділянці тіла з густим волосяним покривом, якою є потилиця голови.

Мати обвинуваченої у свої показаннях не могла з упевненістю сказати, чи бачила якісь ушкодження на тілі дочки після подій 29.09.2019 року, тільки зазначала, що потерпілий постійно бив ОСОБА_12 . Свідки не пояснили, чому ОСОБА_12 не звернулась за медичною допомогою, маючи ушкодження внаслідок ударів потерпілого 29.09.2019 року. На думку суду, такі свідчення дочка та мати обвинуваченої давали з метою перебільшення загрозливості дій потерпілого та відповідно виправдання діяння ОСОБА_6 задля уникнення нею кримінальної відповідальності.

Зважаючи на те, що характер небезпеки, яка загрожувала обвинуваченій, свідчить про відсутність загрози її життю чи здоров`ю від дій потерпілого, судом встановлено відсутність реального суспільно-небезпечного посягання, що виключає перебування обвинуваченої ОСОБА_12 у стані необхідної оборони, а тому доводи захисника про удар ножем у груди потерпілого в якості застосування обвинуваченою заходів необхідної оборони є необгрунтованими.

Крім цього, суд не приймає позицію захисту в тій частині, що обвинувачена не мала умислу на завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілому та ненавмисно ударила його в груди ножем, захищаючись від домашнього насильства, конкретно від ударів чоловіка, зважаючи на наступне.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони ? умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України). Коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість) або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 КК України чи ст. 128 КК України. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

З`ясовуючи форму вини обвинуваченої, суд виходить з мотиву і мети вчиненого ОСОБА_6 діяння, які суд встановлює з показань свідків та самої обвинуваченої, даних висновків експертів та інших доказів у цьому кримінальному провадженні.

Так, обвинувачена у своїх показах зазначала, що чоловік 29.09.2019 року затіяв сварку в той час, як вона була на кухні, готувала їсти, нарізала цибулю на засмажку. Чоловік підходив до неї кілька разів, чіплявся, один раз ударив по голові, при цьому вона стояла до потерпілого спиною, а потім, коли вдруге вдарив обвинувачену по голові, вона не витримала, розвернулась, і, захищаючись, ударила потерпілого ножем в груди не сильно. Про цю версію подій зі слів обвинуваченої також розповідали свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Сторона захисту зазначає, що зі слів обвинуваченої та фактичних обставин вчиненого злочину вбачається необережна форма вини у діях обвинуваченої, а саме злочинна недбалість, оскільки обвинувачена не передбачала таких серйозних результатів ушкодження ножем, не бажала смерті потерпілого та зазначала, що ударила ОСОБА_11 випадково.

Однак, локалізація тілесного ушкодження, нанесеного обвинуваченою, а також сила удару ножем, яка є достатньою, оскільки ніж проник у тіло ОСОБА_11 майже на 4 см, свідчать про неможливість випадкового нанесення такого поранення.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 перед нанесенням удару в груди потерпілому змінила спосіб тримання ножа в руці, саме таким чином, щоб мати можливість нанести ефективний удар.

Крім цього, судом уже було зазначено раніше, що удар потерпілому був нанесений в область грудей посередині зверху вниз, тобто обвинувачена мала зручну позицію для нанесення удару, що свідчить не про захист, а скоріше про бажання припинити сварку у такий спосіб.

На думку суду, обвинувачена не могла не передбачати можливості настання тяжких наслідків для здоров`я потерпілого, б`ючи ОСОБА_11 з достатньою силою колюче-ріжучим предметом в область грудей, де знаходяться життєво-важливі органи.

Крім того, показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які зазначали про постійне домашнє насильство щодо обвинуваченої з боку потерпілого, яке переважною мірою стало мотивом вчинення даного злочину, на думку суду є дещо перебільшеними та наданими суду з метою пом`якшити ступінь вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки, судом уже було встановлено, що незважаючи на постійні, з показань свідків та обвинуваченої, побої, остання не зверталась у правоохоронні органи для притягнення ОСОБА_11 до відповідальності, а також не зверталась за медичною допомогою для лікування завданих їй тілесних ушкоджень.

В матеріалах справи є тільки довідка Хорольської ЦРЛ від 30.06.2017 року про перелом обох кісток правої гомілки ОСОБА_12 , однак походження цього ушкодження судом не встановлено, адже, незважаючи на таке серйозне ушкодження, ОСОБА_12 не зверталась до поліції зі скаргою на ОСОБА_11 .

Також на запит суду Хорольським ВП ГУНП в Полтавській області було надано матеріали звернень щодо вчинення ОСОБА_11 насильства, побоїв чи інших правопорушень, з яких вбачається, що 04.04.2019 року домашнє насильство відносно свідка ОСОБА_10 вчинили як потерпілий, так і обвинувачена, які перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, висловлювалися в сторону ОСОБА_10 нецензурної лайкою, образливо чіплялися, намагалися вчинити бійку, демонтували металеві речі заявниці, внаслідок чого відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_11 були складені протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На думку суду, наведене свідчить про те, що потерпілий та обвинувачена могли разом вживати алкогольні напої та вчиняти домашнє насильство як відносно свідка ОСОБА_10 , так і відносно один одного, а можливою причиною незвернення обвинуваченої до правоохоронних органів з заявами про домашнє насильство з боку потерпілого може бути винна та провокуюча поведінка самої ОСОБА_12 .

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що мотивом завдання удару потерпілому був подружній конфлікт, в ході якого потерпілий ображав обвинувачену, лаявся та чіплявся до неї, а метою вчинення цього злочину було припинити цю сварку.

Разом з тим, обставини вчиненого діяння, зокрема спосіб, знаряддя злочину, який було вчинено кухонним ножем, що є небезпечним колюче-ріжучим предметом, характер і локалізація тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_11 , які обвинувачена нанесла швидко, досить сильно, в область знаходження життєво-важливих органів людини, беручи до уваги поведінку потерпілого, що передувала події злочину, а саме затіяння ним подружньої сварки, та стосунки, що склались між подружжям, а саме постійні конфлікти в сім`ї, суд не вбачає необережності у діянні обвинуваченої, оскільки ОСОБА_12 усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, і, хоча не бажала смерті потерпілого, але не могла не передбачати небезпечні наслідки свого діяння та однозначно припускала настання тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 після досить сильного удару ножем в груди, що означає наявність вини ОСОБА_12 у вчиненні цього злочину у формі непрямого умислу.

Обвинувачена у своїх показах зазначала, що хотіла викликати швидку, але потерпілий заперечував, крім того, після завдання удару вона одразу надала першу медичну допомогу чоловіку, що свідчить про те, що обвинувачена хотіла уникнути настання тяжких наслідків для здоров`я ОСОБА_11 , яких вона не бажала, але припускала їх настання внаслідок її дій, що також свідчить про наявність непрямого умислу.

Та обставина, що після смерті потерпілого ОСОБА_12 спочатку озвучувала версію про отримання ним поранення у м. Харків, про що вказувала свідок ОСОБА_21 , крім цього, така інформація зазначена в карті виїзду швидкої медичної допомоги № 3354 від 08.10.2019 року зі слів обвинуваченої, а також те, що рушники зі слідами крові ОСОБА_11 були сховані по квартирі, та той факт, що обвинувачена нікому, крім дочки та матері, не розповідала про те, що трапилось, свідчить про розуміння обвинуваченою своєї вини у вчиненому та бажання приховати сліди злочину і таким чином уникнути покарання.

За таких обставин, суд вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, так як обвинувачена ОСОБА_12 29.09.2019 року близько 15:00 год, перебуваючи на кухні за місцем свого проживання АДРЕСА_1 , в ході сварки із чоловіком потерпілим ОСОБА_11 на ґрунті неприязних відносин, нанесла кухонним ножем один удар в область грудної клітки потерпілого, в результаті чого потерпілому було спричинене проникаюче колюче-різане поранення грудної клітки зліва у 1-му міжребер`ї по білягрудинній лінії з поверхневим пошкодженням верхньої частини лівої легені по передній поверхні, оцінюється як таке, що має ознаки ТЯЖКОГО тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент його спричинення, призвело до інтоксикації внаслідок двобічної посттравматичної гнійно-фіброзної пневмонії, внаслідок чого настала смерть потерпілого ОСОБА_11 08.10.2019 року.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд враховує тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_12 , суд враховує вчинення злочину відносно подружжя.

Частиною 5 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року передбачено, що судам треба мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_12 , суд враховує її перше притягнення до кримінальної відповідальності, активне сприяння розкриттю злочину, а також щире каяття ОСОБА_12 , оскільки, незважаючи на те, що сторона захисту намагалась суд переконати в необережній формі вини обвинуваченої у вчиненому нею злочину, зазначаючи, що це сталось випадково та ОСОБА_12 не хотіла смерті потерпілого, судом встановлено, що ОСОБА_12 дійсно шкодує про свої дії, та, хоч з юридичної точки зору не визнала свою вину в повному обсязі, вона щиро кається у вчиненому та не бажала смерті потерпілого.

Незважаючи на наявні пом`якшуючі покарання обвинуваченої обставини, суд, виходячи з того, що обвинувачена умисно вчинила тяжкий злочин, що призвів до особливо тяжких наслідків, суд не вбачає передбачених при цьому підстав для визнання наявності вказаних вище пом`якшуючих покарання обставин такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, а тому приходить до висновку про неможливість застосування до цієї обвинуваченої при призначенні покарання як ст. 69, так і ст. 75 КК України.

При цьому виходячи із тяжкості вчиненого злочину та загибелі людини в результаті його скоєння, особи обвинуваченої її, дій при його вчиненні, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням обвинуваченій за вчинене та попередження скоєння нових злочинів буде призначення їй покарання у виді реального позбавлення волі.

Разом з тим, приймаючи до уваги обставини вчиненого злочину, поведінку та дії самого потерпілого, наявність по справі ряду пом`якшуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що з урахуванням цього, обвинуваченій слід призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ст. 121 ч.2 КК України

З огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, визначення судом покарання ОСОБА_12 у виді позбавлення волі, з метою забезпечення виконання вироку суд приходить до висновку про необхідність обрання цій обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили. При цьому суд визначає, що даний запобіжний захід обирається саме з метою забезпечення виконання даного вироку суду та із зазначенням настання певної події - до набранням цим вироком законної сили, що у повному обсязі узгоджується з принципом юридичної визначеності, який є особливо важливим при обмеженні свободи та з принципом законності в цьому контексті (щодо процедури - п. 54 рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1998 року у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства»), стосується забезпечення передбачуваності застосування певного закону і не суперечитиме як п.74 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, так і положенням ч.1 ст.115 КПК України.

Питання про речові докази вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 369 - 371, 373 - 376, 394, 395 КПК України, суд

У В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

Обрати обвинуваченій ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу запобіжний захід тримання під вартою, взявши обвинувачену під варту із зали суду і строк відбування покарання їй обчислювати з 29 червня 2021 року.

Речові докази по справі у вигляді:

- 2 рушників зі слідами РБК, двох фрагментів рушників зі слідами РБК, чоловічого одягу кофти, футболок з короткими і довгими рукавами, семи кухонних ножів, один з яких зі слідами РБК, змивів РБК та контрольного змиву, зіскобу з РБК та контрольного зіскобу, слідів папілярних узорів рук, вилучених на 3 відрізки липкої стрічки, що знаходяться на зберіганні в камері речових доказів ВП № 2 Лубенського ВП ГУНП України в Полтавській області, - знищити, скасувавши арешт, накладений ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 10.10.2019 року.

- зразків крові ОСОБА_6 , ниточок стерильної марлі із нанесеними на них витяжками, волосся з голови трупа ОСОБА_11 , зрізів нігтьових пластин з вмістом трупа ОСОБА_11 , що знаходяться на зберіганні в камері речових доказів ВП № 2 Лубенського ВП ГУНП України в Полтавській області, - знищити.

Згідно зі ст. 376 ч. 6 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Копію вироку не пізніще 30.06.2021 року направити учасникам справи, щоне були присутні при проголошенні вироку.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Хорольський районний суд, а обвинуваченою яка утримується під вартою, в той же строк з моменту отримання копії вироку суду.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

Головуючий: