КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судув складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 15.05.2021 року включно з визначенням застави у розмірі 1 000 000,00 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Голосіївського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000551 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.03.2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 1 000 000 грн. до 15.05.2021 року включно.
Також цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_5 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17.03.2021 року та постановити нову ухвалу, якою обрати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши ОСОБА_6 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 23-ої години по 6-ту годину наступного дня та зобов`язавши останнього прибувати за кожною вимогою суду, прокурора. У випадку, якщо суд апеляційної інстанції не знайде підстав для обрання іншого запобіжного заходу, апелянт просить зменшити розмір обраного ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави до мінімального розміру, передбаченого п.3 ч.5 ст. 182 КПК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 28, 199, 331 КПК України, а тому вважає оскаржувану ухвалу незаконною, винесену з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування усіх обставин справи.
При цьому зазначає, що дане кримінальне провадження розслідувалось майже 7 років і такий тривалий строк досудового розслідування та проведення слідчих і процесуальних дій порушує право ОСОБА_6 на захист, закріплене у ст. 28 КПК України, згідно якої, кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрито. Крім цього, статтею 318 КПК України встановлено, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку, а згідно вимог ч.4 ст. 28 КПК України кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Також апелянт вказує, що вирішуючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд незаконно послався на вимоги ч.1 ст.331 КПК України, оскільки згідно положень цієї норми клопотання сторони обвинувачення можуть стосуватись виключно зміни, скасування або обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого, а при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою суд повинен керуватись виключно вимогами ч.3 ст. 331 КПК України.
Крім того апелянт зазначає, що під час розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який є винятковим, найсуворішим видом запобіжного заходу, прокурор не навів переконливих доводів щодо наявності підстав для продовження тримання ОСОБА_6 під вартою, а його посилання на виїзд ОСОБА_6 до окупованої території Луганської області, як на ризик втечі обвинуваченого, є безпідставними, в силу того, що останній народився у Луганській області і там мешкають його батьки, які є особами похилого віку. Крім цього, ОСОБА_6 виїжджав на невеликий термін, коли ще не перебував у статусі підозрюваного та відповідно не порушував жодних процесуальних обов`язків.
Також апелянт звертає увагу, що обвинуваченому та його захиснику попередньо не вручалось письмове клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, що порушує принцип рівності усіх учасників кримінального провадження та право обвинуваченого ОСОБА_6 на захист.

Відповідно до положень ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник чи законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу захисник ОСОБА_5 не заявляв клопотання про розгляд його апеляційної скарги за участю сторін кримінального провадження, і таких клопотань від інших учасників кримінального провадження не надходило, апеляційний суд, відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі останніх.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 та копії матеріалів з кримінального провадження №1-кп/752/965/21 (справа №758/8003/20), що надійшли із суду першої інстанції на запит апеляційного суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргазахисника ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_7 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд повинен враховувати особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у складі організованої групи, а також враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу і на даний час продовжують існувати, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого продовжив ОСОБА_6 існуючу міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 1 000 000 гривень строком на 60 діб. оскільки застосування стосовно нього більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти наявним ризикам.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою,колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, пославшись на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які виражаються в тому, що по даному кримінальному провадженню не розпочато судове слідство і не допитані свідки, а тому, не перебуваючи під вартою, обвинувачений матиме можливість чинити на них тиск.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на домашній арешт, так як обставини кримінального провадження та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, свідчать про неможливість застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду даного кримінального провадження, а тому доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами провадження, що надійшли із суду першої інстанції на запит апеляційного суду, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апелянтом не наведено, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та вважає недостатнім застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що вирішуючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд незаконно послався на вимоги ч.1 ст.331 КПК України, оскільки згідно положень цієї норми клопотання сторони обвинувачення можуть стосуватись виключно зміни, скасування або обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого, а при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою суд повинен керуватись виключно вимогами ч.3 ст. 331 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, так як за змістом положень ст. 331 КПК України, наведена норма кримінального процесуального закону зобов`язує суд розглянути питання про продовження строку тримання під вартою до спливу двомісячного терміну з дня надходження до суду обвинувального акта або до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою і жоднимчином не забороняє вирішення питання про продовження строку за клопотанням прокурора.

Посилання апелянта на ту обставину, що обвинуваченому та його захиснику попередньо не вручалось письмове клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, що порушує принцип рівності усіх учасників кримінального провадження та право обвинуваченого ОСОБА_6 на захист, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказане кримінальне провадження №0000551 по обвинуваченню ОСОБА_6 перебуває вже на стадії судового розгляду і питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено судом в порядку ст. 331 КПК України, згідно якої, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку раніше обраного запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника про зменшення розміру обраного ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави до мінімального розміру, передбаченого п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки апелянтом не наведено жодного обґрунтування на підтвердження своїх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про встановлення ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 1 000 000 гривень.

За викладеним, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 17.03.2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 1 000 000 гривень винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою і підстав для її скасування та застосування стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 15.05.2021 року включно з визначенням застави у розмірі 1 000 000 гривень без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3