ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/958/21 Справа № 193/47/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року було задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та звільнено його умовно-достроково від подальшого відбування покарання на невідбутий строк 1 рік 5 місяць 28 днів.
Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що в поведінці засудженого ОСОБА_7 прослідковується позитивна динаміка, оскільки він має дванадцять заохочень, стягнення відсутні, бере участь у самодіяльних організаціях в колонії, безперечно виконує законні вказівки та розпорядження адміністрації установи виконання покарань, виявляє корисну ініціативу, соціальну активність, бере участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, позитивно впливає на виправлення інших засуджених своєю поведінкою та ставленням до праці.

Суд першої інстанції також зазначив, що засудження за ч.1 ст.115 КК України не може слугувати підставою для відмови засудженому в умовно-достроковому звільненні як такому, що своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки у випадку врахування лише тяжкості вчиненого злочину при наявності дійсно позитивних змін у поведінці та ставленні до праці у засудженого, та подальшої відмови у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення з цих підстав, повністю нівелюється інститут умовно-дострокового звільнення для осіб, які своєю поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення, в тому числі, в частині позитивного впливу на інших засуджених.

Суд першої інстанції зробив висновок, що своєю поведінкою за весь час відбуття покарання, значною кількістю наявних заохочень, відсутністю стягнень, позитивною динамікою та ставленням до праці засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою просив відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого злочину, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих тяжких злочинів та неодноразово вже звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, проте належних висновків для себе не зробив.
Вказав, що судом не зазначено, яким чином засуджений бере участь і проявляє корисну активність в організації виховних заходів в установі, на надано оцінки участі ОСОБА_7 в самодіяльних організаціях та ставленню до праці.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_7 просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Зазначив, що за строк відбування покарання він не допустив жодного правопорушення, активно співпрацював з адміністрацією установи, приймав участь у багатьох заходах.
Вказав, що має дружину та сина і має на меті стати позитивним членом суспільства.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений 11.06.2013 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ст. 115 ч.1 КК України до 10 років позбавлення волі.
Ухвалою Петровського районного суду Кіровоградської області від 25.02.2016 року йому було зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 14.02.2013 року по 13.08.2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі згідно частини 5 статі 72 КК України.
Як вбачається з характеристики на засудженого ОСОБА_7 , він перебуває в місцях позбавлення волі з 20.02.2013 року, під час утримання в установі виконання покарань м. Дніпро (№4) вимог режиму утримання в місцях попереднього ув`язнення не порушував, стягнень та заохочень не мав.
Колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, раніше неодноразово засуджений за вчинення корисливих тяжких злочинів та вже звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, проте належних висновків для себе не зробив, тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора.
Колегія суддів зазначає, що дотримання правил внутрішнього розпорядку є обов`язком засудженого, і наявність заохочень не можуть свідчити про виправлення засудженого.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а тому вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора і скасувати ухвалу суду першої інстанції з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст.ст. 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4