Справа №704/692/19
Провадження №1-кп/690/20/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2021 року Ватутінський міський суд Черкаської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду в м. Ватутіне кримінальне провадження №0000117, внесене 29.04.2019 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, єдиний унікальний номер судової справи №704/692/19, по обвинуваченню ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тальне Тальнівського району Черкаської області, українця, громадянина України, освіта середня, не одружений, не працює, на утриманні малолітніх дітей не має, має на утриманні непрацездатну особу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (є особою з інвалідністю ІІ групи безтерміново), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_10 28 квітня 2019 року близько 23 год. 00 хв. зайшов через паркан на огороджену територію домоволодіння ОСОБА_8 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконно, протиправно, умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, викрав металеві вироби загальною вагою 46 кілограмів, вартість яких згідно з висновком експерта від 21.05.2019 року №21/05-19-01 становить 4 грн.90 коп. за кілограм металобрухту, а в цілому на загальну суму 225 грн. 40 коп., після чого з викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

Вчинені дії ОСОБА_10 кваліфікуються за ч. 3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднана з проникненням у сховище.

Обвинувачений у судовому засіданні свою вину визнав частково та надав наступні покази. Раніше працював разом із потерпілим ОСОБА_8 , який не розрахувався з ним за роботу. 19 квітня 2019 р. була паска, сусід ОСОБА_12 жарив з хлопцями шашлик та пригостив його, поклав на тарілку, та він пішов додому. Ввечері пішов до сусіда, щоб повернути тарілку, постукав, але ніхто не відчинив та він повернувся додому. Металобрухт в нього лежав під сіткою, він її підняв і підтягнув металобрухт (прути, уголок, непотріб с/г машин) до своєї частини будинковолодіння.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 показав, що на паску 19.04.2019 р. йому зателефонував його син, ОСОБА_12 , який проживав у будинку по АДРЕСА_2 , та повідомив, що біля будинку хтось ходить. Він одразу виїхав до будинку та зателефонував до поліції. коди під`їжджав до будинку, то побачив, як його сусід ОСОБА_10 заходив до свого подвір`я по АДРЕСА_3 . Між їх сусідніх домоволодінь є паркан сітка та з його сторони він зберігав металобрухт: труби, уголки, швелери. Коли зайшов до ОСОБА_13 , то одразу побачив свій металобрухт вже з його сторони будинковолодіння.

У судове засідання 08.04.2021 р. потерпілий не з`явився, просив завершити розгляд справи за його відсутності, при призначенні міри покарання покладався на розсуд суду.

На підтвердження винуватості ОСОБА_10 прокурором надано наступні докази, які досліджені безпосередньо судом:

-допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що на території її домоволодіння дійсно був металобрухт у виді якихось іржавих палиць. Син працює по людях, і, як водій, має всі відкриті категорії. Він нічого не крав, а своє брав. Сіткою відгороджена межа від сусідів і під нею той металобрухт. Сітка піднімається. Її син здійснює за нею доглядає, бо вона погано ходить.

-свідок ОСОБА_14 показав, що 19.04.2019 р. близько 10 години вечора почали стукати у вікна, подивився у вікна нікого не має, виглянув в інше вікно і побачив чоловіка, який тарабанить залізом і світить фонариком, відбувалось приблизно 10-15 хв. Роздивився у вікно і побачив, як сусід ОСОБА_10 виходить з калітки через хвіртку. Якраз в цей момент під`їхав батько та поліція, і коли зайшли, то побачили, що між домоволодіннями зі сторони ОСОБА_10 під сіткою лежить батьковий металобрухт - залізо, штирі, труби, різної довжини від 0,5 до 1 метра.

-свідок ОСОБА_15 показала, що на паску ввечері у 2019 році її чоловіку, ОСОБА_8 подзвонив син ОСОБА_16 і повідомив, що на подвір`ї хтось тарабанить залізом, після чого чоловік затефонував до поліції та вони машиною поїхали до будинку АДРЕСА_2 . По дорозі син телефоном повідомив, що це їх сусід. Коли під`їжджали, то побачили у спину ОСОБА_13 , який зайшов до свого подвір`я. Одразу за ним зайшов чоловік та працівники поліції, почула сварку та бачила особисто, як ОСОБА_10 складав у білий мішок металобрухт.

-заява ОСОБА_10 від 29.04.2019 р. в присутності понятих про добровільну видачу працівникам поліції металеві вироби, які 28.04.2019 р. викрав з домоволодіння сусіда ОСОБА_8 ;

-протокол прийняття заяви ОСОБА_8 про вчинення злочину від 28.04.2019 р.,

-протокол огляду місця події від 28.04.2019 р. з 23.31 год. до 23.51 год. з фототаблицею;

-протокол огляду речових доказів від 03.05.2019 р. з фототаблицею до нього, згідно яких вага металевих виробів складає 46 кг.;

-постанова 06.05.2019 р. про визнання речових доказами та передачу їх на зберігання;

-ухвала слідчого судді від 16.05.2019 р. про призначення судової товарознавчої експертизи;

-експертної оцінки №21/05-19-01 від 21.05.2019 р., проведеної державним оцінювачем ОСОБА_17 , вартість рухомих речей (металевих виробів, вагою 46 кілограм), які належать на праві приватної власності ОСОБА_8 , станом на 28.04.2019 року складає 225 грн. 40 коп.

-Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази на предмет їх належності і допустимості суд вважає їх такими, що повністю узгоджуються між собою, та доводять причетність ОСОБА_10 до вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Версія обвинуваченого, що він у пізній час доби 19.04.2019 р. відносив до будинковолодіння АДРЕСА_2 посуд (тарілку), який йому цього ж дня надав ОСОБА_12 із шашликом, на підтвердження того, що він не вчиняв крадіжку металобрухту зі сховища (території цього будинковолодіння), спростовується показами свідка ОСОБА_14 , який бачив сусіда ОСОБА_10 у вікно, який світив фонариком та чув як тарабанить залізо до того, як він вийшов з його двору, а тому його покази оцінюються критично і на переконання суду є неспроможними. Крім того, одразу після повернення ОСОБА_10 до свого будинковолодіння через огорожу калітки, очевидцем чого був потерпілий по приїзду до будинку, який одразу на території будинковолодіння АДРЕСА_3 біля сітки на межі виявив належне ОСОБА_8 та викрадене ОСОБА_10 майно (металеві вироби).

Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гурепка проти України №2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Клопотань про проведення інших експертиз, слідчих дій тощо стороною захисту в ході як досудового слідства, так і в ході судового розгляду заявлено не було. Також обвинувачений не оспорював досліджений судом висновок експерта.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ККС ВС від 07.12.2020 р. в справі №728/578/19 згідно ст. 85 КПК України належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, ст. 94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та виходячи із сукупності допустимих та належних доказів, дійшов до переконання про доведеність вини обвинуваченого в інкримінованому йому діянні, а позицію обвинуваченого ОСОБА_10 розцінює як суб`єктивне ставлення до вчинених дій з наступним бажанням уникнути кримінальної відповідальності за наслідки, що настали..

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Суд, оцінюючи наведені докази в їх сукупності відповідно до положень ст. 94 КПК України, вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України.

Як вказує законодавець у ст. 50 КК України, - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню ним нових злочинів, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Так, згідно висновку судово-психіатричного експерта №181 від 07.06.2019 р. (а.с.164-167) на період часу до якого відноситься скоєння інкримінованих дій та на теперішній час ОСОБА_10 виявляв та виявляє ознаки розладів психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю з перенесеними в минулому алкогольними психозами, з помірно-вираженими афективними гіпоманіакальними розладами, нерізко вираженими структурно-логічними розладами мислення, недостатністю критичних і прогностичних функцій у акцентуйованої по шозоїдно-екплозивному типу особистості, що на думку комісії, обмежувало здатність ОСОБА_10 в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій та обмежує його здатність в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на теперішній час, обмежує його здатність самостійно здійснювати свої процесуальні права та обов`язки під час проведення з ним слідчих дій та в судовому процесі. З огляду на виявлені під час обстеження у під експертного ОСОБА_10 психопатологічні феномени, враховуючи характеризуючі його спосіб життя дані, особливості інкримінованих йому дій, на думку комісії, відносно ОСОБА_10 можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, у вигляді надання йому амбулаторної допомоги в примусовому порядку за місцем його подальшого перебування.

Захисник та обвинувачений заявили клопотання про застосування до обвинуваченого примусових заходів медичного характеру у вигляді надання йому амбулаторної допомоги в примусовому порядку за місцем його проживання.

Відповідно до положень ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: чи вчинив обвинувачений кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності; чи є підстави для застосування до обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, примусового заходу медичного характеру, передбаченого частиною другою статті 94 Кримінального кодексу України.

Згідно ч.2 ст. 504 КПК України досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим, дізнавачем згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Суд, при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , оцінив надані стороною обвинувачення докази у їх сукупності, враховуючи положення ст.ст. 50, 65 КК України, а також всі обставини справи, ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, характеристику особи обвинуваченого, який характеризується за останнім місцем проживання негативно, іншого постійного місця проживання не має, не одружений, на утриманні має непрацездатну матір, офіційно не працює, перебуває з 2012 року на обліку у лікаря-нарколога, раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, вчинив кримінальне правопорушення в стані обмеженої осудності.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_18 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, обставини, що обтяжують і пом`якшують вину обвинуваченого.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання, під час досудового розслідування та судом не встановлено.

Обставинами, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття у вчиненому та відсутність тяжких наслідків з огляду на повернення викраденого майна.

Враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженних, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, з урахуванням вищенаведених обставин, а також, що обвинувачений є обмежено осудним, суд прийшов до висновку про призначення покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі та його виправлення без відбування покарання і вважає за можливе прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, індивідуалізації покарання та вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Відповідно до cт. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними; визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК України) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

При цьому, зазначені заходи, перелік яких визначений ст.94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння у стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними.

Таким чином, наявні у ОСОБА_10 на час скоєння злочину психічні розлади обмежували, але не позбавляли його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними (тобто підпадає під дію ст.20 КК України «обмежена осудність»), а тому він підлягає кримінальній відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Згідно з рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду, така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, та здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

На підставі вищевказаного висновку судово-психіатричної експертизи №181 від 07.06.2019 р., суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_10 є обмежено осудним, оскільки на час вчинення злочину через наявний у нього психічний розлад не був здатним повною мірою усвідомолювати свої дії та керувати ними, а також і на даний час через наявний у нього психічний розлад не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Вказане кореспондується з вимогами ч. 2 ст. 504 КПК України, згідно з якої досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Приймаючи до уваги наведені обставини, суд прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_10 слід застосувати примусовий захід медичного характеру у вигляді надання амбулаторноїпсихіатричної допомогив примусовомупорядку за місцем його проживання.

Долю речових доказів вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 20, 94 КК України, ст.ст. 368, 371, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобовязати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На підставі ч. 2 ст.20, п. 1 ч. 1 ст.94 КК Українизастосувати щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , примусовий захід медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Речові докази: металеві вироби, вагою 46 кг., які передано на зберігання до Тальнівського відділення поліції Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області (правонаступником якого є Звенигородський РВП ГУНП в Черкаській області), повернути потерпілому ОСОБА_8 ..

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Ватутінський міський суд Черкаської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1