КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/690/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні №0002053 щодо ОСОБА_7 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_12 про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 задоволено частково.
Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
Міру запобіжного заходу, обрану ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою змінено на запобіжний захід у виді поміщення останнього до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку та до набрання ухвалою законної сили - залишено без змін.
Суд першої інстанції визнав доведеним, що ОСОБА_13 , перебуваючи в стані неосудності, вчинив суспільно небезпечне діяння за наступних обставин: 17.03.2019, у вечірній час, ОСОБА_13 пішов до магазину, що неподалік його місця проживання, а саме поблизу будинку АДРЕСА_1 . Приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_13 повернувся до місця свого проживання, а саме в квартиру АДРЕСА_2 вищевказаного будинку. Через деякий час до приміщення квартири АДРЕСА_2 прийшов знайомий ОСОБА_14 ОСОБА_15 , який час від часу також проживав у вищевказаній квартирі, та перебуваючи у приміщенні вказаної квартири, останні почали проводити дозвілля і близько 01 години 00 хвилин 18.03.2019, між ними виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_15 пішов з приміщення вказаної квартири. У свою чергу ОСОБА_13 побіг до приміщення кухні, де зі столу взяв два кухонних ножі та в подальшому, вийшовши на загальний коридор під`їзду будинку, почав бігти вниз по сходах в пошуках ОСОБА_15 , де між п`ятим та шостим поверхами зазначеного будинку наздогнав останнього та маючи умисел на протиправне позбавлення життя ОСОБА_15 умисно наніс своєю правою рукою, у якій знаходився кухонний ніж, один удар в праву частину грудної клітини від якого останній впав на підлогу та помер.
Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_13 вчинив це суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_15 , у стані неосудності, що підтверджується висновком експертів Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради № 147 від 08.08.2019 року, згідно якого ОСОБА_13 в період інкримінованого йому діяння був неосудним. В теперішній час на хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство та інший хворобливий стан психіки не страждає. В даний час стосовно ОСОБА_14 рекомендовано застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до установи з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, та прийшов до висновку про необхідність застосуваня до ОСОБА_14 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з звичайним наглядом.

Не погодившись з прийнятим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року про застосування до ОСОБА_14 примусових заходів медичного характеру, закрити кримінальне провадження та скасувати запобіжний захід ОСОБА_16 .
За доводами захисника ухвала суду першої інстанції є незаконною.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ОСОБА_16 були проведені дві стаціонарні комплексні психолого-психіатричні експертизи. Експертами прийняті протилежні висновки у частині застосування примусового заходу медичного характеру.
Захисник вказує на те, що відповідно до висновку експертів Київського міського центру судово-психіатричних експертиз № 66 від 14.05.2019 року ОСОБА_13 у період вчинення правопорушення перебував у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у формі стану відміни алкоголю із делірієм на тлі психічних поведінкових порушень внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності та є неосудним. В теперішній час на хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство та інший хворобливий стан психіки не страждає. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує лікування від хронічного алкоголізму.
Апелянт зазначає, що допитана у суді експерт ОСОБА_17 , лікар, судово-психіатричний експерт Київського міського центру СПЕ підтвердила висновки стаціонарної комплексної психолого-психіатричної експертизи №66 від 14.05.2019 року стосовно ОСОБА_14 і даний висновок експертів, та покази експерта ОСОБА_18 у суді не спростовані.
Також апелянт вказує на те, що відповідно до висновку експертів Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради № 147 від 08.08.2019 року стаціонарної комплексної психоло-психіатричної експертизи ОСОБА_13 в період інкримінованого йому діяння був неосудним. В теперішній час на хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство та інший хворобливий стан психіки не страждає. В даний час стосовно ОСОБА_14 рекомендовано застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до установи з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Захисник зазначає, що відповідно до висновків двох стаціонарних комплексних психолого- психіатричних експертиз ОСОБА_13 вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, але у теперішній час на психічне захворювання не страждає.
На переконання апелянта, суд безпідставно виніс невмотивоване рішення про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_14 не врахувавши: висновку експертизи №66 від 15.05.2019 року про те, що ОСОБА_13 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру; допит у суді експерта ОСОБА_18 ; висновку експертів №66 від 15.052019 року та № 147 від 08.08.2019 року про відсутність у теперішній час у ОСОБА_14 психічного захворювання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, допитавши під час апеляційного розгляду експертів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 дослідивши матеріали кримінального провадження та призначивши повторну стаціонарну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, та дослідивши висновки експерта, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, враховуючи наступне.

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований главою 39 Кримінального процесуального кодексу України.
Враховуючи, що апелянтом факт вчинення суспільно-небезпечного діяння не оскаржується, тому колегія суддів переглядає ухвалу місцевого суду відповідно до ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України: підчас постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до роз`яснень, які містить п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» ухвала (постанова) у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.420 КПК, містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.
Згідно із ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Як встановлено п. 1 ч. 1 ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру, як госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.
При цьому, примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК України), - висновку судово-медичної експертизи.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_13 , перебуваючи в стані неосудності, вчинив суспільно небезпечне діяння за наступних обставин: 17.03.2019, у вечірній час, ОСОБА_13 пішов до магазину, що неподалік його місця проживання, а саме поблизу будинку АДРЕСА_1 Приблизно о 23 години 00 хвилин, ОСОБА_13 повернувся до місця свого проживання, а саме в квартиру АДРЕСА_2 вищевказаного будинку . Через деякий час до приміщення квартири АДРЕСА_2 прийшов знайомий ОСОБА_14 ОСОБА_15 , який час від часу також проживав у вищевказаній квартирі, та перебуваючи у приміщенні вказаної квартири, останні почали проводити дозвілля і близько 01 години 00 хвилин 18.03.2019, між ними виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_15 пішов з приміщення вказаної квартири. У свою чергу ОСОБА_13 побіг до приміщення кухні, де зі столу взяв два кухонних ножі та в подальшому вийшовши на загальний коридор під`їзду будинку, почав бігти вниз по сходах в пошуках ОСОБА_15 , де між п`ятим та шостим поверхами зазначеного будинку наздогнав останнього та маючи умисел на протиправне позбавлення життя ОСОБА_15 умисно наніс своєю правою рукою у якій знаходився кухонний ніж, один удар в праву частину грудної клітини від якого останній впав на підлогу та помер.
Згідно висновку експерта №012-60-1159-2019 від 02.05.2019 смерть ОСОБА_15 настала від проникаючого колото-різаного поранення грудей з ушкодженням правої легені та серця з розвитком крововтрати. Між наявним тяжким тілесним ушкодження, яке небезпечне для життя в момент заподіяння (за критерієм небезпеки для життя) та настанням смерті ОСОБА_15 мається прямий причинно-наслідковий зв`язок.
Суд першої інстанції, приймаючи до уваги висновок експертів Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради № 147 від 08.08.2019 року, тяжкість вчиненого діяння, прийшов до висновку про необхідність застосування щодо ОСОБА_14 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом з метою його обов`язкового лікування.
При визначенні ОСОБА_16 виду і міри медичного характеру, місцевий суд врахував характер душевного захворювання останнього, рекомендації експертів про тип лікувального закладу, особу ОСОБА_14 , котрий вчинив суспільно-небезпечне діяння, що відноситься до категорії тяжких злочинів, раніше неодноразово судимий, за даними наявної документації на обліку у лікаря психіатра не перебуває, під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, має психічні розлади внаслідок надмірного вживання алкоголю.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив одержані у передбаченому КПК України порядку докази у цьому кримінальному провадженні в їх сукупності, зробив правильний висновок про винуватість ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення та вірно застосував до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу того, що в матеріалах кримінального провадження міститься два висновки експертиз, які містять різні висновки щодо необхідності застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 , то колегія суддів зазначає, що дійсно в матеріалах кримінального провадження міститься висновок експертів Київського міського центру судово-психіатричних експертиз № 66 від 14.05.2019 року та висновок експертів Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради № 147 від 08.08.2019 року.
Згідно висновку експертів Київського міського центру судово-психіатричних експертиз № 66 від 14.05.2019 року ОСОБА_13 у період вчинення правопорушення перебував у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у формі стану відміни алкоголю із делірієм на тлі психічних поведінкових порушень внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності та є неосудним. В теперішній час на хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство та інший хворобливий стан психіки не страждає. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує лікування від хронічного алкоголізму (а.п. 95-116).
Згідно висновку експертів Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради № 147 від 08.08.2019 року стаціонарної комплексної психоло-психіатричної експертизи ОСОБА_13 в період інкримінованого йому діяння був неосудним. В теперішній час на хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство та інший хворобливий стан психіки не страждає. В даний час стосовно ОСОБА_14 рекомендовано застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до установи з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом. (а.п. 76-81).
Допитана під час апеляційного розгляду експерт ОСОБА_20 підтримала в повному обсязі висновок експерта №147 від 08.08.2019 та зазначила, що в даний час ОСОБА_13 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до установи з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, та пояснила, що вони у висновку не вірно зазначили, що ОСОБА_7 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру, адже, необхідно було зазначити, що він потребує застосування таких заходів.
Допитана ж під час апеляційного розгляду експерт ОСОБА_19 підтримала в повному обсязі висновок експерта №66 від 14.05.2019 року та вказала, що на даний час ОСОБА_7 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.
Оскільки в матеріалах кримінального провадження наявні два висновки експертиз, які містять різні висновки щодо необхідності застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 , апеляційним судом за клопотанням прокурора було призначено повторну стаціонарну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, проведення якої було доручено експертам Відділення №9 Вінницької обласної клінічної психо-неврологічної лікарні ім. академіка О.І. Ющенка Вінницької обласної ради.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта №48 від 26.04.2021 року Комунального некомерційного підприємства "Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка» Вінницької обласної ради, в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_13 виявляв психічний розлад у вигляді розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, стан абстиненції з делірієм (F10.4). В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_13 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_13 виявляє психічний розлад у вигляді розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (F10.2). В теперішній час ОСОБА_7 може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_13 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні із звичайним режимом нагляду. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_13 страждав на алкоголізм у вигляді розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, стан абстиненції з делірієм (F10.4). Не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_13 на наркоманію не хворів.
Відтак, вказаний висновок підтвердив, що ОСОБА_13 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні із звичайним режимом нагляду.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено законне та обґрунтоване рішення про застосування щодо ОСОБА_14 примусових заходів медичного характеру.
Істотнихпорушеньвимог кримінального процесуального закону при розгляді районним судом клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_14 , які б слугували підставою для скасування ухвали суду та закриття кримінального провадження, як про це просить захисник, не вбачається.
Враховуючи наведене, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року про застосування щодо ОСОБА_14 примусових заходів медичного характеру є законною, мотивованою та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року, якою застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4