Справа № 299/241/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , у відсутності учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розглянув в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/68/21, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02. 02. 2021.
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора і продовжено строк тримання під вартою без визначення застави до 02. 04. 2021, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. ч. 1, 3 ст. 357, ч. 1 ст. 304, ч. ч. 1, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 307 КК України.
Із матеріалів контрольного провадження вбачається, що кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000804 від 02. 10. 2016 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. ч. 1,3 ст. 357, ч. 1 ст. 304, ч. ч. 1, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 307 КК України, знаходиться в провадженні Виноградівського районного суду Закарпатської області.
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та розглядаючи питання доцільності збереження раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому, беручи до уваги те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, одні з яких є тяжкими та особливо тяжкими, зокрема санкція ч. 3 ст. 187 КК України передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, прокурором в судовому засіданні доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: можливість переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню, вчинення іншого кримінального правопрушення і, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не зможе запобігти зазначеним ризикам, суд вважав за доцільне продовжити обвинуваченому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, на 60 днів.

-2-

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала суду є незаконною та необрунтованою. Зазначає, що судом необґрунтовано не визначено розмір застави, з огляду лише на наявність обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України, що свідчить про формальний підхід з боку суду до обставин справи. Також ухвала суду не містить обґрунтування підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строків тримання під вартою, а формальне перерахування наведених у клопотанні прокурора ризиків жодним доказом не підтверджено. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .
У відповідності до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи наведене, розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 , апеляційним судом здійснюється без участі останніх та прокурора.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
У відповідності до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

-3-

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються зі здобутими доказами та обставинами кримінального провадження.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що обставини, які були підставою для обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не зменшились і продовжують існувати.
Тому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, одні з яких є тяжкими та особливо тяжкими, зокрема санкція ч. 3 ст. 187 КК України, передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, тому є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, з метою уникнення покарання, може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до належного висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів зазначає, що тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 та покарання, яке передбачено за їх вчинення, а також дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати про наявність вищезгаданих ризиків, запобіганню яких, на переконання апеляційного суду, буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Матеріали контрольного провадження не містять переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою. Не були вони надані й стороною захисту і під час судового та апеляційного розгляду.

З урахуванням вищенаведеного, як такі, що не спростовують висновку суду про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і в свою чергу не можуть визнаватися підставами для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, постановленого на стадії судового розгляду кримінального провадження, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції не з`ясував та не навів переконливі аргументи на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що, прийшовши до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано не визначив розмір застави. Погоджуючись із указаним висновком, апеляційний суд також враховує вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, а також те, що ОСОБА_6 обвинувачується, в тому числі, й за ч. 3 ст. 187 КК України, тобто у кримінальному правопорушенні, вчиненому із застосуванням насильства до потерпілого.

-4-

На будь-які інші факти у підтвердження доводів про можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, в апеляційній скарзі захисника не вказується.
Тому, апеляційний суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 й у свою чергу, відхиляє і доводи апеляційної скарги про необхідність відмови у задоволенні клопотання прокурора, вважаючи, що інші більш м`які запобіжні заходи не будуть достатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання встановленим ризикам.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована до скасування чи зміни, не підлягає.
При прийнятті судового рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не посилалась.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02. 02. 2021, якою обвинуваченому за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. ч. 1, 3 ст. 357, ч. 1 ст. 304, ч. ч. 1, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 307 КК України ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02. 04. 2021, без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :