Справа № 354/636/18
Провадження № 1-кп/350/38/2021
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді Максиміва І.В.,

суддів Пулика М.В., Бейка А.М.,

з участю секретаря судового засідання Видойник І.П.,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 квітня 2018 року за № 0000063, про обвинувачення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Ворохта Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, непрацюючого, неодруженого, не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 152 КК України у редакції Закону України № 2295-VI від 01.06.2010 (далі Закон № 2295-VI),

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Семкович Т.В.,

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_1 ,

захисника (в режимі відеоконференції) Микитюка Р.В.,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_1 вчинив зґвалтування малолітньої, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування та з використанням безпорадного стану потерпілої ОСОБА_2 , тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 152 КК України у редакції Закону № 2295-VI.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_1 вчинив зґвалтування неповнолітньої, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування відносно потерпілої ОСОБА_2 , тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 152 КК України у редакції Закону № 2295-VI.

Кримінальні правопорушення вчинені за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_1 з 2009 року проживав спільно з ОСОБА_3 та її дітьми, у тому числі падчеркою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у господарстві за адресою: АДРЕСА_1 однією сім`єю без реєстрації офіційного шлюбу.

Після настання у ОСОБА_2 першого менструального циклу у грудні 2014 року у ОСОБА_1 виник умисел на регулярний вступ з нею у статеві зносини на невизначений період часу.

ОСОБА_1 , використовуючи безпорадний стан малолітньої ОСОБА_2 , яка не розуміла значення вчинюваних з нею протиправних дій та перебувала під психологічним тиском із залякуванням та погрозами з боку обвинуваченого і не могла чинити йому опір, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний і протиправний характер своїх дій, їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, у грудні 2014 року в будинку по місцю їх проживання, скориставшись відсутністю в будинку співмешканки ОСОБА_3 , вирішив вступити з малолітньою ОСОБА_2 у статеві зносини. З метою подолання фізичного опору потерпілої ОСОБА_2 , він наніс їй удар рукою в обличчя, після чого вступив з нею у статеві зносини природнім способом, тобто зґвалтував її.

З грудня 2014 року до досягнення потерпілою ОСОБА_2 14 років (ІНФОРМАЦІЯ_4) ОСОБА_1 діючи з єдиним злочинним умислом на задоволення статевої пристрасті природнім способом з однією і тією ж особою, регулярно (іноді щодня, іноді з проміжками у декілька днів) вступав у статеві зносини із застосуванням фізичного насильства та погроз його застосування, та з використанням безпорадного стану малолітньої ОСОБА_2 , чим саме вчиняв продовжуваний злочин.

В подальшому, з ІНФОРМАЦІЯ_4, коли потерпілій ОСОБА_2 виповнилось 14 років та вона стала неповнолітньою, ОСОБА_1 , діючи з єдиним злочинним умислом на задоволення статевої пристрасті природнім способом з однією і тією ж особою, регулярно (іноді щодня, іноді з проміжками у декілька днів) вступав у статеві зносини із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування з неповнолітньою ОСОБА_2 , чим саме вчиняв продовжуваний злочин. Востаннє ОСОБА_1 вчинив насильницький природній статевий акт з неповнолітньою ОСОБА_2 у ніч на 20.04.2018 року у будинку по місцю їх проживання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України не визнав та пояснив, що в статеві зносини з малолітньою ОСОБА_2 він не вступав, а вперше вступив з останньою в статеві зносини, після досягнення нею 14 років. Крім цього, свою вину вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України не визнає, оскільки жодного зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_2 він не вчиняв, а в статеві зносини з останньою вступав з її добровільної згоди.

Щодо обставин вчинення кримінального правопорушення пояснив, що з 2010 року проживав з ОСОБА_3 та її дітьми, в його житловому будинку в АДРЕСА_1 . Потерпіла ОСОБА_2 на той час проживала у його матері в іншому житлі. У січні 2017 року ОСОБА_2 перейшла проживати до них в будинок АДРЕСА_1. Вона спала в одній з кімнат будинку, окремо від всіх. У березні 2017 року він перейшов спати до кімнати ОСОБА_2 через те, що у кімнаті де вони спали з ОСОБА_3 та дітьми, було мало місця. Через декілька днів, коли він разом з ОСОБА_2 перебували в будинку, за відсутності її матері ОСОБА_3 , ОСОБА_2 підійшла до нього, повалила його на ліжко, та добровільно вступила з ним в статеві зносили. Після цього, вони інколи двічі, інколи тричі на тиждень продовжували займатись сексом протягом року. Будь-якого насильства щодо ОСОБА_2 він не застосовував. Неодноразові статеві зносини з ОСОБА_2 відбувались за пропозицією останньої та за її згодою. Він знав, що ОСОБА_2 є неповнолітня, однак пояснити чому так сталося він не може. Разом з тим вказав, що готовий понести відповідальність за статеві зносини з особою, яка не досягла 16-ти річного віку.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_1 своєї винуватості у вчинених кримінальних правопорушеннях не визнав, його вина у вчиненому доводиться зібраними під час досудового розслідування та перевіреними у судовому засіданні наступними доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_2 , яка будучи допитаною в судовому засіданні пояснила, що з 2008 року вона разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 проживала в будинку обвинуваченого АДРЕСА_1 участок Погари Яремчанської міської ради Івано-Франківської області. У зв`язку з народженням в сім`ї молодших братів та сестер та відсутності достатньої кількості спальних місць в будинку, змушена була спати з обвинуваченим в одній кімнаті будинку на одному ліжку. Після настання у неї першого менструального циклу в грудні 2014 року, коли їй виповнилось 12,5 років, скориставшись відсутністю матері, ОСОБА_1 , нанісши їй удар рукою по обличчю, всупереч її волі, вступив з нею у статеві зносини. При цьому пригрозив фізичною розправою над нею та її молодшими братами та сестрою, якщо вона про це комусь розкаже. Приблизно через чотири-п`ять місяців, ОСОБА_1 , застосовуючи фізичне насильство та погрози знову вступив з нею в статеві зносини, після чого іноді кожен день, іноді з проміжками у декілька днів, вступав з нею у статеві зносини. В ніч на 20 квітня 2018 року обвинувачений востаннє її зґвалтував. До останнього часу вона боялась розказати матері про те, що вітчим її ґвалтував, хоча підозрює, що остання могла догадуватись, що обвинувачений її ґвалтує, оскільки неодноразово матір заходила в кімнату коли це відбувалося, однак вдавала, що нібито нічого не бачить.

ОСОБА_1 дуже часто безпричинно бив її, матір та дітей, забирав в неї телефон, перевіряв повідомлення та телефонні дзвінки, не дозволяв їй спілкуватися з однолітками, контролював кожен її крок.

Після закінчення в 2017 році дев`ятого класу, вона вступила в Центр професійної технічної освіти (училище) в м. Івано-Франківську, де проживала на квартирі, яку оплачував обвинувачений. Вона змушена була часто їздити додому, оскільки обвинувачений телефонував їй та наполягав на тому, щоб вона кожний день їхала додому. Вона боялася його і змушена була виконувати його вказівку.

У квітні 2018 року до того, як вона звернулася в поліцію з заявою, вона розповіла матері про насильство вітчима відносно неї, проте мати жодним чином не відреагувала, а навпаки сказала, що вона все придумала.

При першому статевому акті з обвинуваченим, вона не розуміла і не знала значення вчинюваних з нею дій, однак в подальшому, через побої, погрози та залежність від обвинуваченого, за відсутності реакції матері на дії обвинуваченого, змушена була з ним спати і надалі.

Просила покарати обвинуваченого згідно закону.

Показаннями свідка ОСОБА_3 , яка пояснила, що з 2009 року проживала з обвинуваченим ОСОБА_1 , їхніми спільними дітьми та її дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в житловому будинку ОСОБА_1 в АДРЕСА_1. Дочка ОСОБА_2 , спочатку проживала разом з бабусею - її матір`ю, а згодом, коли навчалася в четвертому класі почала проживати разом з нею та обвинуваченим у будинку останнього. Спочатку ОСОБА_2 спала в одній кімнаті разом з нею та іншими дітьми, а потім, коли зробили ремонт в іншій кімнаті, остання спала разом з обвинуваченим. Перша менструація у дочки почалася приблизно у віці 13 років, коли у них з обвинуваченим на той час вже було двоє спільних малолітніх дітей. Обвинувачений часто піднімав на неї руку коли вживав алкогольні напої, проте дочку ОСОБА_2 не бив, оскільки він добре до неї ставився, як батько до своєї дитини, виховував її, вона його завжди у всьому слухалася, між ними були добрі відносини. Проблеми в їхній сім`ї почалися тоді, коли її дочка ОСОБА_2 стаціонарно навчалась в Івано-Франківську, обвинувачений часто телефонував їй та наполягав на тому, щоб вона приїжджала додому кожний день. Обвинувачений оплачував оренду квартири в м. Івано-Франківську, в якій проживала дочка ОСОБА_2 , завжди давав їй гроші на проживання. Останній ніколи не забороняв ОСОБА_2 спілкуватися з друзями, проте були випадки коли він забирав в дочки телефон через те, що остання безперервно користувалася ним тривалий час. Визнає, що в даній ситуації є і її провина, оскільки вона не догледіла про те, що ОСОБА_1 мав статеві зносини з її дочкою. Інколи вона чула звуки подібні на удари об стінку в сусідній кімнаті де спав обвинувачений з дочкою, однак коли заходила туди то нічого підозрілого не бачила.

Перша підозра щодо статевих стосунків обвинуваченого та її малолітньої дочки виникла у неї в 2016 році, коли вона побачила як він з нею бавився, обнімав її, гладив її по руках і ногах, однак вона терпіла такі відносини, оскільки хотіла зберегти сім`ю. В квітні 2018 року її дочка ОСОБА_2 розповіла їй про те, що обвинувачений її ґвалтував, на доказ чого представила їй звукозапис телефонної розмови між ними. Після чого вона мала розмову з обвинуваченим ОСОБА_1 , однак останній все заперечував.

На даний час у неї ставлення до обвинуваченого не змінилося і вона має намір надалі проживати з обвинуваченим однією сім`єю.

Протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.04.2020 року, зареєстрованого в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 1324, з якого вбачається, що 20 квітня 2018 року у Яремчанський відділ поліції звернулася з усною заявою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що з кінця грудня 2014 року до 20 квітня 2018 року її вітчим ОСОБА_1 неодноразово вчиняв відносно неї розпусні дії із застосуванням фізичного насильства (т. 1, а.к.п. 96);

Протоколом про результати аудіо-, відеоконтролю особи від 25.06.2018 року з оптичним носієм інформації DVD+R та флеш-носієм, з яких вбачається, що у ході процесуальної дії - НСРД зафіксовано розмову між обвинуваченим ОСОБА_1 , неповнолітньою потерпілою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та оперативними працівниками, стосовно статевих стосунків між обвинуваченим та потерпілою, з яких вбачається, що ОСОБА_1 у ході розмови зізнався в тому, що вступав в статеві зносини із неповнолітньою ОСОБА_2 більше одного року, приблизно один раз в тиждень. (т. 1, а.к.п. 102-110);

Протоколом огляду місця події від 25.04.2018 року з фототаблицями до нього, з яких вбачається розташування кімнат у будинку обвинуваченого ОСОБА_1 , що знаходиться АДРЕСА_1 урочище Погари Яремчанської міської ради Івано-Франківської області. Оглядом місця події встановлено місце знаходження спальні, дивану, постільної білизни, де спали обвинувачений ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 . У вказаному приміщенні спальні з ліжка вилучено простирадло (т. 1, а.к.п. 111-115);

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 25.04.2018 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 був затриманий 25 квітня 2018 року о 12 год. 35 хв. у АДРЕСА_2 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України (т. 1, а.к.п. 116-117);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 25.04.2018 рокуз доданим до нього DVD+R диском із відео фіксацією слідчого експерименту, з яких вбачається, як ОСОБА_1 розказує про час, місце і обставини за яких він мав неодноразові статеві зносини з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_2 протягом півтора року, та які припинилися в квітні 2018 року (т. 1, а.к.п. 118-127);

Протоколом огляду предметів від 25.05.2018 року із доданим до нього DVD+R диском, та постановою про визнання речовими доказами від 25.05.2018 року, з яких вбачається, що старшим слідчим Яремчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції оглянуто та визнано речовим доказом належний ОСОБА_2 мобільний телефон марки «HUAWEI», IMEI 1: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 , з наявними у ньому 41 аудіофайлами телефонних розмов між підозрюваним ОСОБА_1 та неповнолітньою потерпілою ОСОБА_2 (т. 1, а.к.п. 128-130);

Протоколом огляду предметів від 13.06.2018 року та постановою про визнання речовими доказами від 13.06.2018 року, з яких вбачається, що старшим слідчим Яремчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції оглянуто та визнано речовим доказом належний ОСОБА_1 мобільний телефон марки «Fly», IMEI 1: НОМЕР_3 ; IMEI 2: НОМЕР_4 , з сім картою мобільного оператора «Київстар» та мікрофлеш-картою марки «Team», ємкістю 2 GB, на якому станом на 11 год. 30 хв. 25 квітня 2018 року зафіксовано як вихідний виклик в кількості 43 рази на номер мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_5 , збережений під ім`ям « Доця », яким користувалася потерпіла ОСОБА_2 (т. 1, а.к.п. 132-134);

Протоколом огляду предметів від 13.06.2018 року та постановою про визнання речовими доказами від 13.06.2018 року, з яких вбачається, що старшим слідчим Яремчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції оглянуто та визнано речовим доказом вилучене 25.04.2018 року при огляді житлового будинку по місцю проживання обвинуваченого ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 простирадло та взірці крові і слини, відібрані 15.05.2018 року у підозрюваного ОСОБА_1 та неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 (т. 1, а.к.п. 135-136);

Протоколом огляду предметів від 17.07.2018 року та постановою про визнання речовими доказами від 17.07.2018 року, з яких вбачається, що старшим слідчим Яремчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції оглянуто та визнано речовими доказами добровільно видані 20 квітня 2018 року неповнолітньою ОСОБА_2 її труси; вилучені 15 травня 2018 року з Івано-Франківського ОБСМЕ два предметні скельця та марлевий тампон з вмістом піхви неповнолітньої ОСОБА_2 , а також відібрані 15 травня 2018 року у підозрюваного ОСОБА_1 та у неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 , в якості зразків для експертизи зразки букального епітелію (т. 1, а.к.п. 138-139);

Постановою старшого слідчого СВ Яремчанського ВП Надвірнянського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області про зміну кваліфікації кримінального правопорушення від 17.07.2018 року, відповідно до якої дії ОСОБА_1 перекваліфіковані з ч. 2 ст. 152 КК України на ч. 4 ст. 152 КК України (т. 1, а.к.п. 141);

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженні № 0000063 розпочатому 20 квітня 2018 року за ч. 4 ст. 152 КК України відносно ОСОБА_1 (т. 1, а.к.п. 142-143);

Письмовою заявою ОСОБА_1 від 25.04.2018, на ім`я начальника Яремчанського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області Мироняка Ю.В. про добровільне зізнання у вчиненні злочину, з якої вбачається, що ОСОБА_1 зізнався в тому, що два з половиною роки тому вступив з неповнолітньою ОСОБА_2 в статевий акт, після чого регулярно підтримував з нею статеві відносини приблизно один раз в тиждень (т. 1, а.к.п. 158);

Висновком експерта № 253 від 07 травня 2018 року, з якого вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи трусів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлено сперму без домішок крові (т. 1, а.к.п. 147);

Висновком експерта № 126 від 27 квітня 2018 року, з якого вбачається, що на момент проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено. ОСОБА_2 досягла статевої зрілості, на що вказують достатній статевий та фізичний розвиток. У ОСОБА_2 виявлено порушення цілості дівочої пліви; давність вказаних розривів складає більше 3-х тижнів на момент проведення експертизи. В 2-х мазках та тампоні з вмістом піхви ОСОБА_2 виявлені поодинокі сперматозоїди. В 2-х мазках та тампоні з вмістом ротової порожнини ОСОБА_2 сперматозоїди не виявлені. Наявність сперматозоїдів в піхві ОСОБА_2 вказує на те, що з нею був здійснений статевий акт (т. 1, а.к.п. 159-160);

Актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 93 від 25.04.2018 року, з якого вбачається, що в 2-х мазках та тампоні з вмістом піхви ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені поодинокі сперматозоїди (т. 1, а.к.п. 161);

Висновком судово-психіатричного експерта № 142/2018 від 29.05.2018 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих щодо нього протиправних дій. На період часу, що відноситься до інкримінованого йому кримінального правопорушення ОСОБА_1 перебував у стані і перебуває на даний час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 1, а.к.п. 163-165);

Висновком судово-психіатричного експерта № 144/2018 від 31.05.2018 року, з якого вбачається, що неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 психічними розладами не страждає і не страждала на період часу, що відноситься до вчинення щодо неї ОСОБА_1 кримінального правопорушення. Неповнолітній ОСОБА_2 не притаманні індивідуально-психологічні властивості, які суттєво впливають на її поведінку, зокрема схильність вигадувати, навіювати, фантазувати. Потерпіла з урахуванням її індивідуально-психологічних особливостей, віку, рівня розумового розвитку, здатна правильно сприймати обставини, що мають значення для кримінального провадження і давати по них відповідні свідчення. Під час вчинення щодо неї ОСОБА_1 кримінального правопорушення не розуміла значення (зміст з розумінням морально-етичної та соціально-юридичної сторін) вчинюваних з нею протиправних дій, перебувала під психологічним тиском із залякуванням і погрозами, не могла чинити опір і перебувала у безпорадному стані на момент вчинення щодо неї кримінального правопорушення (т. 1, а.к.п. 166-176);

Висновком експерта № 10/477 від 13.07.2018 року, з якого вбачається, що при проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи встановлено, що генетичні ознаки клітин та сперми на марлевому тампоні з вмістом піхви ОСОБА_2 (об`єкт № 3) є змішаними, містять генетичні ознаки двох або більше осіб, серед яких присутні генетичні ознаки букального епітелію ОСОБА_2 (об`єкт № 4) та ОСОБА_1 (об`єкт № 5). Генетичні ознаки Y-хромосоми сперми на марлевому тампоні з вмістом піхви ОСОБА_2 (об`єкт № 3) збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_1 (об`єкт № 5), що не виключає можливості походження від останнього (т. 1, а.к.п. 178-188);

Висновком експерта № 10/478 від 13.07.2018 року, з якого вбачається, що при проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи встановлено, що генетичні ознаки слідів сперми на трусах ОСОБА_2 (об`єкт № 1) збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_1 (таблиця 3.1, додаток 3). Генетичні ознаки Y-хромосоми слідів сперми на трусах Мамайко (об`єкт № 1) збігаються з генетичними ознаками Y-хромосоми зразка букального епітелію ОСОБА_1 (таблиця 4.1, додаток 4) (т. 1, а.к.п. 190-197).

Суд вважає вказані докази належними та допустимими, а тому вважає за необхідне покласти їх в основу обвинувального вироку.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_3 про те, що їй не було відомо про зґвалтування її співжителем ОСОБА_1 дочки ОСОБА_2 , про те, що вона не підозрювала про вчинення кримінального правопорушення її співжителем.

Свідок, яка є матір`ю потерпілої ОСОБА_2 , вела спільний побут із обвинуваченим ОСОБА_1 , матеріально залежала від обвинуваченого, оскільки не працювала, мала на утриманні п`ятеро дітей, згідно волевиявлення потерпілої не визнана її законним представником. Інтереси неповнолітньої потерпілої як на досудовому слідстві, так і в суді представляє головний спеціаліст служби у справах дітей Яремчанського міськвиконкому Кочержук М.С.

Крім цього, свідок ОСОБА_3 відповідно до рішення Яремчанського міського суду від 22.08.2019 року позбавлена батьківських прав відносно чотирьох малолітніх дітей, та неповнолітньої ОСОБА_2 , що свідчить про її неналежне та байдуже ставлення до виховання та утримання дітей. А тому суд вважає показання свідка ОСОБА_3 , про те, що їй не було відомо про зґвалтування її співжителем ОСОБА_1 дочки ОСОБА_2 , про те, що вона не підозрювала про вчинення кримінального правопорушення її співжителем неправдивими та такими, що мають на меті виправдати дії обвинуваченого ОСОБА_1 .

Крім цього, посилання обвинуваченого на те, що він вступив у статеві зносини із ОСОБА_2 , коли остання досягла неповноліття, а також те, що статеві зносини між ним та потерпілою були добровільними, без застосування будь-якого насильства з його сторони і за відсутності опору зі сторони потерпілої, суд вважає неправдивими.

В судовому засіданні з показань потерпілої встановлено, що ОСОБА_1 застосував до неї фізичне насильство під час першого зґвалтування коли вона була малолітньої, а в подальшому, коли їй виповнилось 14 років, надалі погрожував його застосуванням при вчиненні насильницьких статевих актів. Крім того, висновком психолого-психіатричної експертизи констатовано, що зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_2 відбувалось також з використанням безпорадного стану потерпілої. Обвинуваченому, як вітчиму потерпілої, було достовірно відомо про вік потерпілої. Потерпіла суду чітко пояснила, що обвинувачений, як вітчим, домінував над нею через його владу в сім`ї. Пояснення потерпілої про те, що вона не могла чинити опору під час статевих стосунків підтверджено висновком судово-психіатричної експертизи.

Оцінюючи показання обвинуваченого, суд прийшов до переконання, що його свідчення є неправдивими, не щирими, спрямованими на уникнення чи пом`якшення відповідальності за вчинене суспільно-небезпечне діяння.

Суд вважає необґрунтованими твердження захисника Микитюка Р.В. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 про те, що під час судового розгляду не було встановлено доказів, які б доводили поза розумним сумнівом те, що обвинувачений вчинив статеві відносини з потерпілою із застосуванням фізичного насильства, погрозою застосування фізичного насильства, або з використанням безпорадного стану потерпілої особи.

Вказані обставини підтверджуються наданими поясненнями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_2 , яка зазначила, що проживала разом з матір`ю ОСОБА_3 , братами і сестрами в будинку обвинуваченого, та перебувала на його утриманні. Після настання у неї першого менструального циклу в грудні 2014 року, скориставшись відсутністю матері ОСОБА_1 , нанісши їй удар рукою по обличчю, всупереч її волі, вступив з нею у статеві зносини. При цьому пригрозив фізичною розправою у разі, якщо вона про це комусь розкаже. Після цього, іноді щодня, інколи з проміжками у декілька днів, застосовуючи погрози, ОСОБА_1 вступав з нею у статеві зносини.

Окрім цього, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 144/2018 від 31.05.2018 року (т. 1, а.к.п. 166-176) було встановлено, що потерпілій ОСОБА_2 не притаманні індивідуально психологічні властивості, які суттєво впливають на її поведінку, зокрема: схильність вигадувати, навіювати, фантазувати. Під час вчинення щодо неї підозрюваним ОСОБА_1 кримінального правопорушення, не розуміла значення вчинюваних з нею протиправних дій, перебувала під психологічним тиском із залякуванням і погрозами, не могла чинити опір і перебувала у безпорадному стані на момент вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» стан потерпілої особи слід визнавати безпорадним, коли вона внаслідок малолітнього чи похилого віку, фізичних вад, розладу психічної діяльності, хворобливого або непритомного стану, або з інших причин не могла розуміти характеру та значення вчинюваних з нею дій або не могла чинити опір. При цьому необхідно, щоб винна особа, яка вчиняє зґвалтування чи насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, усвідомлювала (достовірно знала чи припускала), що потерпіла особа перебуває саме у такому стані. Отже безпорадний стан є критерієм кримінального законодавства, а не медичним і причинами фізичної безпорадності потерпілої особи виступають, зокрема її фізичні вади, малолітній або похилий вік, тяжке захворювання, сильне сп`яніння.

Обвинувачений ОСОБА_1 усвідомлював те, що під час зґвалтування потерпіла ОСОБА_2 внаслідок малолітнього віку перебувала у безпорадному стані, оскільки не розуміла характер та значення вчинених з нею дій та не могла чинити опору.

Окрім цього, обвинуваченому ОСОБА_1 , як вітчиму потерпілої, було достовірно відомо про її вік, а також те, що вона фактично перебувала на його утриманні та матеріально залежала від нього.

Щодо тверджень захисника Микитюка Р.В. про те, що свідок ОСОБА_3 під час дачі пояснень зазначила, що ніколи не бачила жодних тілесних ушкоджень на дочці, а також те, що потерпіла ОСОБА_2 протягом останнього року до моменту затримання обвинуваченого ОСОБА_1 навчаючись в м. Івано-Франківську де була забезпечена житлом, яке оплачував обвинувачений кожного дня їздила додому в АДРЕСА_1, суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Так, у відповідності до висновку судово-психіатричного експерта № 144/2018 від 31.05.2018 року (т. 1, а.к.п. 166-176) було встановлено, що потерпіла ОСОБА_2 під час дачі пояснень зазначила, що статеві стосунки з обвинуваченим у неї відбувалися щоночі і навіть коли вона поступила в училище, оскільки ОСОБА_1 змушував щодня приїжджати додому, давав гроші на автобус - бо дуже ревнував. А одного дня коли вона не приїхала, то він їй що п`ять хвилин телефонував, а наступного дня сильно побив.

Дані пояснення потерпілої не можуть ставитись під сумнів судом, оскільки у вищевказаному висновку наведені пояснення свідка ОСОБА_3 , в яких вона зазначила, що з вересня 2017 року, коли її дочка ОСОБА_2 почала стаціонарно навчатися і проживати в м. Івано-Франківську, вона помітила що ставлення її співжителя ОСОБА_1 до дочки ОСОБА_2 змінилося в гіршу сторону, зокрема він часто, в тому числі і за її присутності, телефонував до ОСОБА_2 і наполягав, щоб вона кожного дня приїжджала з м. Івано-Франківська додому. Вона заперечувала, щоб її дочка кожен день їздила додому і наполягала, щоб ОСОБА_1 припинив бити її та ображати, однак дану свою поведінку він мотивував тим, що таким чином намагається контролювати її.

Крім цього, суд вважає необґрунтованою позицію захисника обвинуваченого про необхідність зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого на ч. 2 ст. 155 КК України у редакції закону № 600-VI від 25.09.2008, яка передбачає відповідальність за статеві зносини з особою, яка недосягла статевої зрілості, не поєднані з насильством, оскільки аналіз доказів, здобутих у ході судового розгляду, вказує на те, що дії обвинуваченого по відношенню до потерпілої були саме насильницькими.

Аналізуючи зібрані та досліджені по справі докази, в їх сукупності, суд доходить висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч. 4 ст. 152 та ч. 3 ст. 152 КК України у редакції Закону № 2295-VI, доведена у судовому засіданні повністю.

Разом з тим, стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено, а судом не встановлено, що після досягнення потерпілою ОСОБА_2 чотирнадцятирічного віку остання, внаслідок продовження вчинення відносно неї обвинуваченим неправомірних дій, перебувала у безпорадному стані, а тому суд доходить висновку про виключення з кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 152 КК України такої кваліфікуючої ознаки як безпорадний стан потерпілої особи.

Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 152 КК України у редакції Закону № 2295-VI, як зґвалтування малолітньої, оскільки він вчинив статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування та з використанням безпорадного стану потерпілої ОСОБА_2 , а дії ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 152 КК України у редакції Закону № 2295-VI, як зґвалтування неповнолітньої, оскільки він вчинив статеві зносини із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування відносно потерпілої ОСОБА_2 .

При обранні виду і міри покарання ОСОБА_1 , суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та, відповідно до ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, враховує наслідки та обставини вчиненого.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_1 , судом не встановлені.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_1 , суд визнає вчинення ним кримінальних правопорушень щодо особи, яка перебуває у матеріальній залежності від винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_1 , суд враховує суспільну небезпеку та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152 та ч. 4 ст. 152 КК України, які згідно із ст. 12 КК України, є особливо тяжкими злочинами, наслідки вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який своєї вини у вчинених кримінальних правопорушеннях не визнав, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, на психоневрологічному та наркологічному обліках не перебуває, враховує думку потерпілої, яка просила покарати обвинуваченого згідно закону, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_1 покарання за ч. 3 ст. 152 та ч. 4 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі, з урахуванням положень ст. 70 КК України.

Щодо застосування до ОСОБА_1 закону про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, суд виходить з наступного.

Положеннями ч. 4 ст. 152 КК України (у редакції Закону України від 1 червня 2010 року № 2295-VI «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи») передбачено кримінальну відповідальність за зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування або з використанням безпорадного стану потерпілої особи, що спричинили особливо тяжкі наслідки, а також зґвалтування малолітньої чи малолітнього. При цьому покарання за такі дії встановлено у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років.

Положеннями ч. 3 ст. 152 КК України (у редакції Закону № 2295-VІ) передбачено кримінальну відповідальність за зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування або з використанням безпорадного стану потерпілої особи, зґвалтування, вчинене групою осіб, або зґвалтування неповнолітньої чи неповнолітнього. При цьому покарання за такі дії встановлено у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.

Законом України № 2227-VIII від 06.12.2017, який набрав чинності 11 січня 2019 року, (далі Закон № 2227-VIII) внесено зміни до КК, відповідно до яких за ч. 4 ст. 152 КК України передбачена відповідальність за вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням у тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), а якщо зґвалтування вчинено щодо особи, яка не досягла 14 років, незалежно від її добровільної згоди - у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років.

Крім цього, вказаним Законом внесено зміни до ч. 3 ст. 152 КК України, відповідно до яких передбачена відповідальність за вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням у тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинене групою осіб, або зґвалтування неповнолітньої особи - у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.

За частиною 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин 1-3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000 (справа про зворотну дію кримінального закону в часі), виходячи з того, що кримінально-правова норма складається з трьох елементів: гіпотези, що визначає умови, за яких застосовується правова норма щодо забороненої поведінки особи; диспозиції, що закріплює таку правову норму; санкції, що встановлює покарання для осіб, які порушили цю правову норму, при дослідженні питання щодо зворотної дії нової норми (закону) треба аналізувати поелементно стару і нову кримінально-правові норми.

Кримінально-правова норма має зворотну дію в часі в тій її частині, у якій вона пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Це стосується також випадків, коли в диспозиції норми зменшено коло предметів посягання, виключено зі складу злочину якісь альтернативні суспільно небезпечні наслідки, обмежено відповідальність особи шляхом конкретизації в бік звуження способу вчинення злочину, звужено зміст кваліфікуючих ознак тощо.

Тому суд доходить висновку, що у разі якщо санкцією нової норми закону про кримінальну відповідальність пом`якшується кримінальна відповідальність, а диспозицією та/або гіпотезою цієї ж норми не скасовується злочинність діяння чи іншим чином не поліпшується становище особи, то в такому випадку зворотну дію у часі має лише санкція зазначеної норми.

Разом із тим, здійснивши порівняльний аналіз змісту диспозиції ст. 152 КК України у редакції Закону № 2295-VI та у редакції Закону № 2227-VIII суд вбачає, що за своєю суттю нова норма розширює межі злочинної поведінки (криміналізуючи певні дії сексуального характеру) в сексуальній сфері, передбачаючи відповідальність не лише за статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування або з використанням безпорадного стану потерпілої особи, як було визначено кримінальним законом до внесення змін вказаним вище Законом, але й тоді, коли відсутня добровільна згода потерпілої особи. Тобто такі зміни до ст. 152 КК свідчать про нормативне розширення змісту поняття зґвалтування, криміналізацію певних дій сексуального характеру. Зазначені зміни диспозиції статті не поліпшують становище винуватої особи, а фактично погіршують, тому в цьому випадку підстав для застосування зворотної дії кримінального закону в часі щодо диспозиції аналізованої статті КК немає.

З огляду на наведене, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання відповідно до санкцій ч. 3 ст. 152 та ч. 4 ст.152 КК України у редакції Закону № 2227-VIII з урахуванням мінімальної межі покарання, оскільки це пом`якшує кримінальну відповідальність.

При призначенні покарання суд також враховує, що частиною 5 ст. 72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIIІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (далі - Закон № 838-VIIІ) визначено, що зарахування строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 29 серпня 2018 року, в разі, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальні правопорушення обвинуваченим ОСОБА_1 вчинені у період з грудня 2014 року по 20 квітня 2018 року, а 25 квітня 2018 року його було затримано, та відповідно до ухвали слідчого судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2018 року щодо нього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а тому до обвинуваченого під час зарахування йому попереднього ув`язнення у строк покарання, слід застосувати ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону № 838-VIII.

Долю речових доказів, визнаних такими згідно постанов старшого слідчого СВ Яремчанського відділення поліції Надвірнянського ВП ГУ ПН в Івано-Франківській області від 25.05.2018, 13.06.2018, 17.07.2018 слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Оскільки в кримінальному провадженні № 0000063 проведені експертизи № 253 від 07.05.2018, № 126 від 27.04.2018, № 142/2018 від 29.05.2018, № 144/2018 від 31.05.2018, № 10/477 від 13.07.2018, № 10/478 від 13.07.2018, загальна вартість яких становить 17171 грн. 26 коп., а тому зазначену суму витрат слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_1 в користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 152 КК України у редакції Закону України № 2295-VI від 01.06.2010, та призначити йому покарання:

-за ч. 4 ст. 152 КК України у редакції Закону України № 2227-VIII від 06.12.2017 року у виді позбавлення волі на строк вісім років шість місяців;

-за ч. 3 ст. 152 КК України у редакції Закону України № № 2227-VIII від 06.12.2017 року у виді позбавлення волі на строк вісім років.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років шість місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_1 обчислювати з часу його фактичного затримання, тобто з 25 квітня 2018 року о 07 год. 20 хв.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції, що діяла до 20 червня 2017 року, зарахувати в строк призначеного покарання ОСОБА_1 строк його попереднього ув`язнення з 25 квітня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання вироком законної сили, залишити без змін тримання під вартою.

Внести інформацію про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч. 4 ст.152 та ч. 3 ст. 152 КК України до єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави вартість проведених по справі експертиз на загальну суму 17171 (сімнадцять тисяч сто сімдесят одна) гривня 26 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні № 000063 від 20 квітня 2018 року, а саме:

- простирадло, труси потерпілої ОСОБА_2 , взірці крові та слини у конвертах, два предметні скельця та марлевий тампон з вмістом піхви ОСОБА_2 , зразки букального епітелію ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Яремчанського ВП Надвірнянського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області - знищити;

- DVD-R диск з аудіофайлами телефонних розмов з телефону ОСОБА_2 - залишити при матеріалах кримінального провадження № 000063;

- мобільний телефон марки «Fly», IMEI 1: НОМЕР_3 ; IMEI 2: НОМЕР_4 в корпусі сірого кольору, з сім картою мобільного оператора «Київстар» та мікрофлеш-картою марки «Team», ємкістю 2 GB, який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Яремчанського ВП Надвірнянського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області - повернути за належністю обвинуваченому ОСОБА_1 ;

- мобільний телефон марки «HUAWEI», який передано на зберігання потерпілій ОСОБА_2 - залишити останній.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано або змінено, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України, копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя Максимів І.В.

Судді: Пулик М.В.

Бейко А.М.