Справа № 372/2488/21
Провадження 1-кс-790/21
ухвала
Іменем України
05 липня 2021 року

05 липня 2021 Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області клопотання слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна,

В С Т А Н О В И В:
Слідчий звернувся до суду із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000694 від 03.07.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке погоджено прокурором Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 .

На обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 03 липня 2021 року, близько 17 години 30 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні кухні будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , розпивав спиртні напої з ОСОБА_6 , та жителем вказаного будинку ОСОБА_7 .
В подальшому між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_5 вставши із-за столу та взявши в праву руку побутовий ніж, який знаходився на кухонному столі в даному приміщенні, умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров'ю потерпілого та бажаючи їх настання, наніс потерпілому один удар в область черевної порожнини.
У результаті завданого удару ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_6 тілесне ушкодження у виді: ножового проникаючого поранення черевної стінки.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_5 , спричинив потерпілому ОСОБА_6 , тілесне ушкодження, яке відповідно до правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень затверджених наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995 року, відносяться до категорії тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння.
Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
03.07.2021 в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 було затримано працівниками Обухівського РУП та поміщено до ізолятору тимчасового тримання ГУНП в Київській області.
04.07.2021 за наявності обґрунтованих доказів у вчиненні вказаного злочину повідомлено про підозру: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Луганськ, Луганської області, громадянина України, тимчасово не працюючого, не одруженого, з повною загальною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого.
03.07.2021 під час проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 вилучено сорочку білого кольору зі слідами бурого кольору, яку поміщено до паперового конверту, який опечатано та направлено на зберігання до камери схову речових доказів Обухівського РУП.
Вилучена у підозрюваного ОСОБА_5 сорочку білого кольору визнано речовим доказом, про що винесено відповідну постанову.
Згідно вимог ст. 98 КПК України у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що вказані речі мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки являються предметами, що були об`єктами кримінально протиправних дій, та можуть бути використані як доказ фактів та обставин, які встановлюються під час кримінального провадження.
Згідно зі ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Підставою для арешту вказаного майна є достатність підстав та розумних підозр вважати, що вони є доказом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Метою арешту вилучених речей є забезпечення їх збереження як речових доказів.
Арештувати належить вилучено під час особистого обшуку у затриманого ОСОБА_5 сорочку білого кольору зі слідами бурого кольору, яку поміщено до паперового конверту та направлено на зберігання до Обухівського РУП.
Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, в клопотанні просив розглянути його без участі слідчого та прокурора, вимоги клопотання підтримує в повному обсязі, також просив не здійснювати фіксацію судового засідання за допомогою технічних засобів.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи, що сторони в судове засідання не з`явилися, на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Дослідивши матеріали справи, вважаю клопотання таким, що підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України. Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою збереження речових доказів.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Оскільки слідчому судді надано постанову про визнання майна як речового доказу у кримінальному провадженні, у рамках якого подано клопотання, воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, клопотання слідчого про накладення арешту, слід задовольнити.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено усі, передбачені ст.132, 173 КПК України, підстави до задоволення внесеного слідчим клопотання.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-174, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на вилучену 03.07.2021, під час проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 , - сорочку білого кольору.
Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1