Єдиний унікальний номер судової справи 201/1225/21
Номер провадження 1-кс/201/3817/2021
УХВАЛА
Іменем України

21 квітня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000019, внесеного до ЄРДР 06.01.2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з вищевказаною скаргою, в якій просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2021 року у кримінальному провадженні № 0000019, внесеного до ЄРДР 06.01.2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, якою накладений арешт шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування на вилучене під час огляду, проведеного 05.01.2021 року, майно, а саме: Toyota Land Cruiser, чорного кольору, 2020 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузову НОМЕР_3 ; ключ від вищевказаного автомобіля; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 в частині заборони користування, залишивши арешт (заборону) щодо права відчуження та розпорядження до скасування арешту (заборони) щодо права відчуження та розпорядження у встановленому законом порядку. Зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування, прокурора у кримінальному провадженні або іншу уповноважену особу негайно повернути автомобіль марки Toyota Land Cruiser, чорного кольору, 2020 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузову НОМЕР_3 ; ключ від вищевказаного автомобіля; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 .
В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_3 зазначив, що внаслідок накладеного слідчим судом арешту на автомобіль, він позбавлений права ним користуватися, за час від накладення арешту жодних слідчих дій не проводилось, рішення у кримінальному провадженні станом на теперішній час не прийнято та не проведено жодних додаткових досліджень чи експертиз, що дає підстави скаржнику вважати, що службові особи умисно затягують досудове розслідування, чим позбавляють скаржника права на користування транспортним засобом.
В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, зазначив про законність набуття права власності на автомобіль та відсутність доказів неправомірного заволодіння. Просив її задовольнити.
Заступниця начальника СД ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час судового засідання був повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Через канцелярію суду надала заяву, в якій просила вирішити скаргу на розсуд суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ст. 107 КПК України здійснювалося повне фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу.

З матеріалів клопотання установлено, що 05.01.2021 року до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов матеріал про те, що 05.01.2021 року приблизно о 13:55 год. на території ТСЦ 1242 за адресою: м.Дніпро, пр. Праці, 16 співробітниками експертної служби під час перереєстрації було виявлено сліди втручання та пошкодження VIN-коду автомобіля марки Toyota Land Cruiser, номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску: 2020.
05.01.2021 року під час огляду вищевказаний транспортний засіб було вилучено. Також вилучені ключ від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 .
06.01.2021 року відомості за даним фактом зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
06.01.2021 року вказаний автомобіль, ключ від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнані речовими доказами.
Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 22.12.2020 року, ОСОБА_3 уповноважений розпоряджатися від імені ОСОБА_5 (продати, при умові сплати усіх обов`язкових зборів і платежів, обміняти, здати в оренду) належним останній на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 автомобілем марки Toyota Land Cruiser Prado, 2020 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 .
Відповідно до тексту розписки від 23.12.2020 року, ОСОБА_5 продала ОСОБА_3 автомобіль марки Toyota Land Cruiser Prado, 2020 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 за 1184400 грн, які отримала в повному обсязі.
Відповідно до інформації про ТЗ наданий на огляд від 05.01.2021 року, зроблений фахівцем НДЕКЦ МВС ОСОБА_6 , оглядом вищевказаного ТЗ було виявлено, що номер рами (шасі) знищений шляхом видалення панелі з первинним номером та вварюванням на його місце частини фрагмента металу з іншим номером. Оглядом свідоцтва про реєстрацію ТЗ були встановлені ознаки внесення змін в вихідні типографські дані шляхом підчистки та послідовного нанесення іншого номеру не в умовах ПК «Україна».
Відповідно до протоколу огляду від 05.01.2021 р. автомобіль Toyota Land Cruiser, номерний знак НОМЕР_2 , технічний паспорт та ключі від автомобіля були вилучені.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12.01.2021 року клопотання заступника начальника сектору дізнання Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000019 від 06.01.2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 290 КК України задоволено. Накладено арешт на вилучене під час огляду 05.01.2021 року майно: Toyota Land Cruiser, чорного кольору, 2020 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузову НОМЕР_3 ; ключ від вищевказаного автомобіля; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування майном. Визначено місце зберігання речового доказу: майданчик Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи: (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є притаманний всім статтям Конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який ідеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.
Як вбачається з матеріалів клопотання, досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000019 від 06.01.2021 року, здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Згідно диспозиції ст. 290 КК України, об`єктом злочину є знищення, підробка або заміна ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова.
Відповідно до інформації про ТЗ наданий на огляд від 05.01.2021 року, зроблений фахівцем НДЕКЦ МВС ОСОБА_6 , оглядом вищевказаного ТЗ було виявлено, що номер рами (шасі) знищений шляхом видалення панелі з первинним номером та вварюванням на його місце частини фрагмента металу з іншим номером. Оглядом свідоцтва про реєстрацію ТЗ були встановлені ознаки внесення змін в вихідні типографські дані шляхом підчистки та послідовного нанесення іншого номеру не в умовах ПК «Україна».
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про те, що автомобіль, ключі від нього і свідоцтво про реєстрацію є знаряддям кримінального правопорушення, тобто вказане майно має відношення до даного кримінального провадження, а його дослідження є необхідним для повного, швидкого, якісного проведення досудового розслідування, внаслідок чого ухвалою наклав арешт на зазначене вище майно.
Разом з цим згідно із ст. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
З урахуванням презумпції невинуватості, навіть наявність у особи процесуального статусу підозрюваного не означає обов`язкового і однозначного постановлення щодо неї обвинувального вироку. Відтак, навіть можливе застосування в майбутньому конфіскації автомобіля як виду покарання не пропорційне обмеженню права користування підозрюваним цим майном на стадії досудового розслідування.
На переконання слідчого судді, будь-які умисні зміни технічного стану автомобіля включаються в поняття «розпорядження» - правомірності власника.
Зважаючи на встановлену наявність у автомобіля ознак речового доказу, завдання кримінального провадження і мета арешту не вимагають його недоторканості і збереження безпосередньо в тому стані, в якому він був виявлений під час вчинення кримінального правопорушення. Тобто звичайне зношення майна в природніх умовах не зашкодить його використанню з визначеною метою.
Разом з цим слідчий суддя враховує наступне.
Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до статті 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

У відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).

Конституційний Суд України в рішенні у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого від 30 січня 2003 року вказав, що поняття «розумний строк досудового слідства» є оціночним, тобто таким, що визначається у кожному конкретному випадку з огляду на сукупність усіх обставин вчинення і розслідування злочину (злочинів). Визначення розумного строку досудового слідства залежить від багатьох факторів, включаючи обсяг і складність справи, кількість слідчих дій, число потерпілих та свідків, необхідність проведення експертиз та отримання висновків тощо. Обов`язковість урахування цілого ряду конкретних обставин справи при визначенні розумності строку зумовила також необхідність вироблення Європейським судом переліку взаємопов`язаних критеріїв. Згідно з практикою Європейського суду розумність тривалості провадження повинна визначатись з урахуванням відповідних обставин справи та з огляду на такі критерії, як, зокрема, складність справи, поведінка заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення у справах «Пелісьє і Сассі проти Франції» та «Філіс проти Греції»).

Крім того, слідчий суддя приймає до уваги п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» в якому зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Дотримання розумних строків є основоположним завданням оперативного розслідування будь-якого злочину, закріпленим у ст. 2 КПК України, що відображає вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ «Фридлендер (Frydlender) проти Франції» зазначено, що «розумність» строку провадження по справі повинна оцінюватися в світлі обставин справи і з посиланням на наступні критерії: складність справи, дії заявника і відповідних державних органів, а також значущості спору для заявника.

Відповідно до позиції ЄСПЛ, у кримінальних справах «розумний строк», про який йдеться у ч. 1 ст. 6, може починати відлік не тільки з моменту висунення офіційного обвинувачення. Це може відбутися раніше, ніж справа потрапить до суду (справа «Девеєр проти Бельгії» від 27.02.1980); з дня, коли виписано ордер на арешт; з дати, коли зацікавлену особу було офіційно повідомлено, що проти неї порушено кримінальну справу; з дати, коли було почато досудове слідство (справи «Вемхов проти ФРН» від 25.06.1968, «Ноймастер проти Австрії» від 27.06.1968 р., «Рингейзен проти Австрії» від 16.07.1971).

У рішенні по справі ЄСПЛ «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що стаття 13 гарантує ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі в разі порушення положень статті 6 параграфа 1 щодо розгляду справи упродовж розумного строку (див. рішення у справі «Кудла проти Польщі» [ВП], № 30210/96, з 156, ECHR 2000-XI). Суд повторює, що засіб є «ефективним», якщо він може бути використаний або для прискорення винесення судом рішення у справі, або для забезпечення заявника відповідним відшкодуванням за затримку, яка вже допущена (див. вказане вище рішення у справі «Кудла проти Польщі», параграфи 157-159).

За викладених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що дії сторони обвинувачення при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження мають бути спрямовані на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, що відповідає завданню кримінального провадження.

Частиною першою ст. 40 КПК України визначено, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження, серед іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Слідчий суддя констатує, що 06.01.2021 року відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України. Втім з цього часу жодних слідчих дій не проведено.
З вищевикладеного можливо зробити висновок, що органом досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні з 06.01.2021 року не здійснюється швидке, повне та неупереджене розслідування кримінального провадження, що не відповідає завданню кримінального провадження. На думку слідчого судді, органом досудового розслідування дане кримінальне провадження розслідується неналежно.
Тому слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування арешту в частині заборони користування вказаним автомобілем, свідоцтва про реєстрацію і ключів.
Слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання неправомірного вибуття майна з власності та забезпечення кримінального провадження, та слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
З урахуванням презумпції невинуватості, навіть наявність у особи процесуального статусу підозрюваного не означає обов`язкового і однозначного постановлення щодо неї обвинувального вироку. Звичайне зношення майна в природніх умовах не зашкодить його використанню з визначеною метою.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя прийшов до висновку, що потреба в арешті майна в частині позбавлення власника права користування автомобілем відпала, а тому в цій частині арешт слід скасувати та зобов`язати слідчого повернути автомобіль власнику, якого в свою чергу зобов`язати зберігати автомобіль до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні та забезпечити надання автомобіля слідчому у разі виникнення потреби у проведенні інших слідчих дій.
Слідчий суддя констатує, що інтереси слідства захищені ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2021 року в частині заборони відчуження і розпорядження автомобілем.

Керуючись ст.ст. 174, 309, 376, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000019, внесеного до ЄРДР 06.01.2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2021 року у кримінальному провадженні № 0000019, внесеного до ЄРДР 06.01.2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, якою накладений арешт шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування на вилучене під час огляду, проведеного 05.01.2021 року, майно, а саме: Toyota Land Cruiser, чорного кольору, 2020 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузову НОМЕР_3 ; ключ від вищевказаного автомобіля; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 в частині заборони користування, залишивши арешт (заборону) щодо права відчуження та розпорядження до скасування арешту (заборони) щодо права відчуження та розпорядження у встановленому законом порядку.

Зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування, прокурора у кримінальному провадженні або іншу уповноважену особу негайно повернути автомобіль марки Toyota Land Cruiser, чорного кольору, 2020 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузову НОМЕР_3 ; ключ від вищевказаного автомобіля; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошений 22 квітня 2021 року о 09-15 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1