01.03.2021 Справа № 696/1234/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка кримінальне провадження № 0000068 від 18 вересня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Железінського району Павлоградської області республіки Казахстан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, не є учасником бойових дій, не є інвалідом, не є депутатом та ліквідатором наслідків аварії ЧАЕС, раніше судимого 10 червня 2020 року Кам`янським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 вироком Кам`янського районного суду Черкаської області від 10 червня 2020 року був засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 гривень.
Вказаний вирок набрав законої сили 13 липня 2020 року.
Після отримання 15 липня 2020 року Кам`янським РС філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області вироку Кам`янського районного суду від 10 червня 2020 року та розпорядження про його виконання ОСОБА_4 було направлено повідомлення про необхідність сплати штрафу за вказаним вироком у місячний строк, а також про те, що у випадку несплати штрафу у місячний строк після набрання вироком суду законної сили суд за поданням кримінально-виконавчої інспекції (уповноваженого органу з питань пробації) розглядає питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або зміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт, позбавлення волі відповідно до закону. Всупереч вимогам ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу України, достовірно знаючи про свій обов`язок щодо сплати штрафу, призначеного йому вироком суду, впродовж місячного строку з моменту набрання вироком законної сили, діючи умисно, достовірно знаючи порядок виконання покарання у виді штрафу та наслідки ухилення від відбування цього виду покарання, у місячний строк з дня набрання вироком законної сили ОСОБА_4 призначений вироком штраф не сплатив, таким чином умисно ухилився від сплати штрафу.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні проступку визнав повністю, щиро розкаявся, суду показав, що вчасно не сплатив штраф через відсутність коштів, однак перший платіж зі сплати штрафу здійснив ще 21 липня 2020 року, а повністю сплатив штраф 30 грудня 2020 року, що підтверджується наданими ним суду копіями квитанцій.
У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд, користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України, і відсутністю заперечень учасників судового провадження, визнав достатнім обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Окрім повного визнання своєї вини з боку обвинуваченого, його винність також підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, яким в ході судового розгляду було надано належну оцінку і які були дослідженні в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вину обвинуваченого суд вважає доведеною, його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 389 КК України - ухилення засудженого від сплати штрафу.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями ППВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 389 КК України відповідно до положень Загальної частини цього ж Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку, бажає виправитися, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, на думку суду, необхідним і достатнім кримінальним покаранням для виправлення особи та попередження вчиненню нових правопорушень є кримінальне покарання у виді одного року обмеження волі.
Водночас суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 може бути виправлений без ізоляції від суспільства, але в умовах нагляду за його поведінкою у період строку звільнення від покарання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 із застосуванням ст. 75 КК України, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) і «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
У постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 757/15167/15-к колегія суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду зробила висновок, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального

правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання.
Приймаючи до уваги, що під час судового розгляду справи обвинуваченим ОСОБА_4 надано докази сплати штрафу відповідно до вироку Кам`янського районного суду Черкаської області від 10 червня 2020 року, яким його було засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень за ч. 1 ст. 185 КК України, покарання у виді штрафу ОСОБА_4 відбув повністю 30 грудня 2020 року. Тому повністю відбуте ним покарання, у зв`язку зі сплатою штрафу, за цим вироком слід зарахувати.
У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено, процесуальних витрат немає.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався та підстав для його обрання немає.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_4 винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази копію супровідного листа, копію розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, копію вироку суду від 10 червня 2020 року, копію повідомлення, копію пояснення ОСОБА_4 залишити у матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Кам`янський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1