УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2021 року

м. Київ
справа № 545/1098/16-к
провадження № 51-2404км18
Верховний Суд колегією суддів
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 лютого 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 січня 2021 року щодо заяви засудженого про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Полтавського районного суду від 08 квітня 2016 року, яким
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК України), та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Суть питання
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 11 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 08 квітня 2016 року.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду засуджений оскаржив його до суду апеляційної інстанції.
Полтавський апеляційний суд своєю ухвалою від 12 січня 2021 року залишив ухвалу місцевого суду без змін.
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам та надопущені, на його думку, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить скасувати вказані судові рішення та призначити новий розгляд його заяви про перегляд за нововиявленими обставинами в суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений указує на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки не були допитані вказані ним особи, які, на його думку, могли підтвердити його невинуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, внаслідок чого йому було призначено більш суворе покарання, ніж передбачено статтею, за якою його повинні були б притягнути до відповідальності.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Відповідно до ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
У той же час згідно з пунктами 4, 5 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Таким чином, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства указує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки: вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Як видно з копії ухвали місцевого суду, цей суд проаналізувавши доводи, зазначені у заяві засудженого, і дослідивши матеріали провадження, дав цим доводам належну оцінку та дійшов висновку про те, що нововиявлених обставин, передбачених ст. 459 КПК України, у заяві не наведено, оскільки фактично у своїй заяві він вважає, що суд повинен переоцінити докази та допитати вказаних свідків, зокрема: ОСОБА_5 (ідентифікувати особу якого не виявилось можливим) та ОСОБА_6 (клопотання про допит якого, вже було предметом розгляду суду під час досудового та судового слідства). При цьому місцевий суд навів достатні мотиви на обґрунтування прийнятого рішення про залишення заяви засудженого без задоволення.

Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду видно, що засуджений, не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи щодо того, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення суду є незаконним та необґрунтованим, а також вказував на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які, на його думку, є нововиявленими обставинами, що за змістом та суттю аналогічні доводам, викладеним засудженим у касаційній скарзі.

Під час розгляду матеріалів провадження за заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання й доводи, засудженого у згаданій апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни ухвали місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши належні аргументи й підстави для прийняття такого рішення.
Таким чином суди першої і апеляційної інстанцій, розглядаючи заяву засудженого, дійшли висновку про те, що в цій заяві нововиявлених обставин, передбачених ст. 459 КПК України, не наведено. З таким висновком погоджується й Верховний Суд.
До того ж, Верховний Суд вважає, що доводи касаційної скарги засудженого фактично зводяться до переоцінки доказів, оцінених судами під час ухвалення рішення, що не може слугувати підставою для перегляду рішень за нововиявленими обставинами.
Таким чином, переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оскаржених у цьому провадженні ухвал Полтавського районного суду Полтавської області від 11 лютого 2020 року та Полтавського апеляційного суду від 12 січня 2021 року, умотивованість їх висновків, засуджений у касаційній скарзі не навів.
З огляду на викладене Верховний Суд не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги засудженого, оскільки судом не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 лютого 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 січня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3