Дата документу 18.03.2021 Справа № 337/4814/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/498/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/4814/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 30 листопада 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 15.08.2019 року приблизно о 14-00 годині, маючи умисел на завдання тяжкого тілесного ушкодження, знаходячись у приміщенні кімнати квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно, під час раптово виниклого конфлікту на побутовому підґрунті, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс два удари кулаком правої руки в живіт та бік ОСОБА_9 , чим спричинив останній закриту тупу травму черевної порожнини, яка супроводжувалась травматичним розривом стінки 12-палої кишки, крововиливом у перенхіму селезінки, що призвело до розвитку фібринозно-гнійного перитоніту та вираженої інтоксикації організму. Вказана травма має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя та перебуває у прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_9 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня № 9» Запорізької міської ради.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого. Йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок змінити та призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК у виді 3 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивував тим, що очевидних та беззаперечних доказів того, що саме обвинувачений спричинив потерпілій тяжке тілесне ушкодження, що спричинило її смерть, в матеріалах кримінального провадження немає. Обвинувачення будувалося на визнавальних показах обвинуваченого і його щирому каятті. Під час допиту в суді обвинувачений підтвердив факт нанесення потерпілій двох ударів по тулубу, проте висловив сумнів в тому, що саме від них померла потерпіла, оскільки вона була відсутня вдома дві доби, повернулась у нетверезому стані і з синцями на обличчі. Обвинувачений припустив, що тілесні ушкодження, які знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті, могли бути спричинені потерпілій до її повернення додому. Судом було досліджено пояснення обвинуваченого під час слідчого експерименту, а всі інші докази, на які послався суд, не доводять винуватість обвинуваченого, а носять характер припущення. Покази свідка ОСОБА_10 є неправдивими, оскільки вона є «черговим понятим та свідком» у Хортицькому РВ УНП, проте суд прийняв ці докази як належні. Під час повторного допиту обвинувачений визнав свою вину повністю та усвідомив, що саме від нанесених ним ударів померла потерпіла. Однак суд зазначив, що про повне визнання вини обвинувачений заявив лише після повного з`ясування обставин справи, що не свідчить про його щире розкаяння та повне визнання вини. Крім того, суд в порушення принципу змагальності сторін упереджено, самостійно розпочав допит обвинуваченого, здійснюючи на нього тиск, у подальшому перехресно разом з прокурором продовжував допит обвинуваченого, чим перешкодив створенню необхідних умов для реалізації сторонами їх процесуальних прав. Аналогічні порушення допущені судом під час допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Крім того, в порушення п.16 ч.1 ст.21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» суд першої інстанції у вироку неодноразово зазначає: «доводи, твердження захисника ОСОБА_7 », як свідчення і покази, яким суд надає оцінку. Всупереч принципу презумпції невинуватості суд відкинув беззаперечні та об`єктивні доводи сторони захисту. Також орган досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення не інкримінував обвинуваченому обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у близьких відносинах. Цієї обставини не було зазначено і в обвинувальному акті як такої, що обтяжує покарання. Проте в порушення вимог ст.337 КПК суд безпідставно зазначив у вироку вищевказану обставину як обтяжуючу. При цьому навпаки виключив обставину, що пом`якшує покарання щире каяття. Крім того, суд не врахував, що обвинувачений має пристарілу матір, з якою він спільно проживає і яка страждає на ряд захворювань, а також те, що обвинувачений намагався надати медичну допомогу потерпілій, організував та оплатив разом з рідними поховання потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В апеляційній скарзі захисник посилався на те, що у справі відсутні беззаперечні докази того, що саме обвинувачений ОСОБА_8 спричинив потерпілій тяжке тілесне ушкодження, що спричинило її смерть.

Проте колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, не може визнати такі доводи захисника обґрунтованими. Адже висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК, ухвалено відповідно до вимог ст.370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст.94 КПК.

Так, в основу обвинувального вироку суду першої інстанції обґрунтовано покладено покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , які надали пояснення про відомі їм обставини даного провадження.

Рішення суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується також даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених судом першої інстанції. Зокрема, даними висновків експерта №3037, №335-к, 341/к, протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 .

Визнавши ці докази достовірними, допустимими, а в їх сукупності достатніми, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК.

Доводи захисника щодо наявності сумнівів у тому, що саме від ударів обвинуваченого наступила смерть потерпілої, ретельно перевірялись судом першої інстанції та правильно визнані безпідставними та такими, що суперечать встановленим фактичним обставинам та наявними у справі доказами. Крім того, такі доводи спростовуються показами самого обвинуваченого, який і під час судового розгляду в суді першої інстанції, і під час апеляційного розгляду повністю визнав свою вину у заподіянні потерпілій тілесних ушкоджень, від яких настала її смерть.

Твердження захисника про неправдивість показів свідка ОСОБА_10 колегія суддів вважає непереконливими. Адже свідок ОСОБА_10 попереджалася судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, її покази узгоджуються з іншими зібраними у справі доказами. При цьому, як слушно зазначив суд першої інстанції, участь даного свідка в якості понятої у інших кримінальних провадженнях жодним чином не ставить під сумнів правдивість її показів у данному провадженні.

Не вбачає колегія суддів і будь-яких порушень судом вимог процесуального закону під час допиту обвинуваченого. Адже у відповідності до ст.351 КПК головуючий має право протягом всього допиту обвинуваченого ставити йому запитання для уточнення і доповнення його відповідей. А тому зазначені захисником обставини не можуть свідчити про тиск на обвинуваченого з боку суду.

Не встановлено колегією суддів таких порушень і під час допиту судом свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Доводи захисника про те, що суд фактично ототожнив його з обвинуваченим, чим порушив вимоги Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», колегія суддів вважає неприйнятними. Адже з огляду на зміст ст.ст.370, 374 КПК суд повинен перевірити усі доводи, наведені стороною захисту та навести у вироку мотиви неприйняття таких доводів. Відтак суд, на виконання приписів процесуального закону, цілком обґрунтовано виклав у вироку доводи захисника із наведенням ґрунтовних відповідей на них. Ототожнення захисником поняття «доводи» з поняттям «свідчення, покази» є неправильним.

Враховуючи зазначене, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено обставин, які б були підставами для сумніву в законності й обґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 і кваліфікації його дій.

Крім того, в апеляційній скарзі захисник вимагав призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.69 КК, вважаючи, що суд не врахував пом`якшуючі покарання обставини та дані про особу обвинуваченого, у зв`язку з чим призначив останньому суворе покарання.

Під час апеляційного розгляду захисник як на пом`якшуючу покарання обставину послався лише на те, що обвинувачений приймав участь у похованні потерпілої та поніс витрати. Будь-яких інших пом`якшуючих покарання обставин, захисник не навів.

Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст.69 КК підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнані дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: а) наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, які певним чином характеризують особу винного.

Разом з тим, таких обставин колегією суддів не встановлено. При цьому колегія суддів погоджується із рішенням суду про відсутність щирого каяття з боку обвинуваченого. Адже з матеріалів кримінального провадження вбачається, що свою вину у вчиненні злочину обвинувачений визнав лише після повного дослідження судом усіх доказів, а тому таке каяття обвинуваченого не може вважатися щирим.

Крім того, щире каяття є відвертою негативною оцінкою винним своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які йому ставляться в провину. Щире каяття характеризує поведінку винної особи після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта. При цьому особа визнає антигромадський характер вчинку й готова нести відповідальність. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Тобто щире каяття це передусім морально-психологічне явище, яке виявляється у самозасудженні особою вчиненого нею злочину, його наслідків, прагненні усунути заподіяну шкоду та рішенні особи більше не вчиняти злочинів. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину.

Проте даних про таку оцінку своїх дії обвинуваченим, матеріали кримінального провадження не містять.

Разом з тим, доводи захисника про безпідставне визнання судом першої інстанції в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення кримінального правопорушення відносно особи, з якою винний перебував у близьких відносинах колегія суддів вважає слушними.

Відповідно до обвинувального акта обставин, які б відповідно до ст.67 КК обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , не було встановлено. Між тим, суд першої інстанції за власною ініціативою визнав в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення відносно особи, з якою винний перебував у близьких відносинах, чого не вправі був робити, а тому така обставина підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку.

З урахуванням того, що обвинувачений є особою раніше не судимою, а також з огляду на виключення обтяжуючої покарання обставини, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити призначене обвинуваченому покарання до мінімального його розміру, передбаченого санкцією ч.2 ст. 121 КК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 30 листопада 2020 року щодо ОСОБА_8 в цій справі змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на обтяжуючу покарання обставину вчинення кримінального правопорушення відносно особи, з якою винний перебував у близьких відносинах.

Пом`якшити ОСОБА_8 призначене за ч.2 ст.121 КК України покарання до 7 (семи) років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4