Провадження по справі № 1-кс/522/6052/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 5 ОУРП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000382 від 11.06.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 5 ОУРП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме на спортивну кофту сірого кольору з чорними вставками, кросівки чорні з білою підошвою, торгової марки «PUMA» мобільний телефон торгової марки «Redmi 9» в корпусі чорного кольору IMEI: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , які були вилучені протоколом затримання ОСОБА_4 відповідно до ст. 208 КПК України.

Відповідно до клопотань слідчого, в провадженні СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000382 від 11.06.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 10 червня 2021 року близько о 22 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебував біля приміщення гаражу, яке належить ФОП « ОСОБА_7 » кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Маючи намір на вчинення крадіжки чужого майна та переслідуючи ціль незаконного збагачення ОСОБА_4 визначив предметом свого злочинного посягання речі, що перебували в приміщені вказаного гаражу.

Реалізуючи свій злочинний намір, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 шляхом віджиму металевих вхідних воріт, проник до приміщення гаражу, звідки таємно викрав бензиновий генератор що належить ФОП « ОСОБА_7 » кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В подальшому ОСОБА_4 , залишив місце вчинення ним кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши ФОП « ОСОБА_7 » кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » матеріальний збиток на суму 11 000 гривень.

11.06.2021 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та в ході затримання у останнього було виявлено та вилучено: спортивну кофту сірого кольору з чорними вставками, кросівки чорні з білою підошвою, торгової марки «PUMA» мобільний телефон торгової марки «Redmi 9» в корпусі чорного кольору IMEI: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2

Таким чином, з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою належного зберігання речових доказів виникла необхідність у накладенні арешту на тимчасово вилучене майно.

Позиція учасників судового розгляду.
Слідчий в судовому засіданні підтримав клопотання в повному обсязі.

Адвокат ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти накладення арешту на майно, мотивуючи що вилучене під час затримання підозрюваного речі не мають відношення до вчиненого злочину, а тому просили повернути вилучене майно.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думки учасників кримінального провадження, приходжу до висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.
Вилучені предмети, відповідно до ст. 98 ч. 1 КПК України, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги ч.2 ст.171 КПК України передбачають вичерпний перелік відомостей, які повинні бути зазначені у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, а саме: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні щодо накладення арешту на майно.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке зазначене в клопотанні слідчого.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні відділу поліції №5 Одеського управління поліції №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження за № 0000382 від 11.06.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

З матеріалів клопотання слідчого вбачається, що 11.06.2021 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та в ході затримання у останнього було виявлено та вилучено: спортивну кофту сірого кольору з чорними вставками, кросівки чорні з білою підошвою, торгової марки «PUMA» мобільний телефон торгової марки «Redmi 9» в корпусі чорного кольору IMEI: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 .

В рамках вказаного кримінального провадження слідчим не доведено відношення вилученого майна до вказаного кримінального провадження, воно не визнано речовим доказом, а тому на даний час немає підстав накладати арешт на вилучені предмети, речі, та документи.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

З досліджених матеріалів клопотання встановлено, що слідчим не обґрунтовано, яким чином вилучені речі та мобільний телефон марки «Redmi9» можуть бути доказом в рамках вказаного кримінального провадження за фактом таємного викрадення бензинового генератору.

Аналіз вище зазначених норм закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
За таких обставин, вимоги клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно, слід визнати необґрунтованими, клопотання визнати таким, що подане з порушенням процедури, передбаченої ч.5 ст. 171 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно: спортивну кофту сірого кольору з чорними вставками, кросівки чорні з білою підошвою, торгової марки «PUMA» мобільний телефон торгової марки «Redmi 9» в корпусі чорного кольору IMEI: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , які були вилучені протоколом затримання ОСОБА_4 відповідно до ст. 208 КПК України, оскільки слідчий в своєму клопотанні не обґрунтував підстави для накладення арешту на зазначене майно та застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до порушення прав власника вказаного майна.

Керуючись ст. ст. 167-173, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВП № 5 ОУРП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про накладення арешту на на тимчасово вилучене майно: спортивну кофту сірого кольору з чорними вставками, кросівки чорні з білою підошвою, торгової марки «PUMA» мобільний телефон торгової марки «Redmi 9» в корпусі чорного кольору IMEI: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , які були вилучені протоколом затримання ОСОБА_4 відповідно до ст. 208 КПК України - залишити без задоволення з підстав, вказаних в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1
14.06.2021