Номер провадження: 11-сс/813/561/21
Номер справи місцевого суду: 946/2208/21 1-кс/946/779/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваної ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 березня 2021 року про відмову в застосуванні до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування до неї запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №000252 від 20 березня 2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення
Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 березня 2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до неї застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 59 днів до 19 травня 2021 року з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів та звернути в дохід держави та зарахувати до спеціального Державного фонду України заставу 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42 040 гривень, визначену ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що у даному кримінальному провадженні беззаперечно існують ризики, передбачені пунктами 1), 3) та 5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрювана може переховуватись від органу досудового розслідування, впливати на потерпілу та продовжувати вчиняти нові аналогічні злочини проти власності.

Слідчий суддя не врахував особу підозрюваної, зокрема те, що вона вже 5 разів була судима за вчинення корисливих злочинів, проте на шлях виправлення не стала та вчинила новий злочин. На теперішній час на розгляді в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області знаходиться обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України. У даному кримінальному провадженні до ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 42 040, яка останньою була внесена. Таким чином перебуваючи під дією запобіжного заходу у виді застави ОСОБА_8 вчинила новий злочин.

Крім того слідчий суддя не взяв до уваги те, що підозрювана веде антисоціальний спосіб життя, перебуває у тісних відносинах з раніше судимими особами, вона не працює і єдиним джерелом її доходу є вчинення крадіжок.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 та підозрювана ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, а саме в тому, що вона 20 березня 2021 року, приблизно о 12 годині 50 хвилин знаходячись за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, кут вулиці Папаніна, підійшла до потерпілої ОСОБА_10 та переконавшись, що остання відволіклась і не звертає на неї уваги, залізла рукою до гаманця, який ОСОБА_10 тримала в руці, з якого таємно викрала грошові кошти в сумі 2000 гривень. Після цього ОСОБА_8 з викраденими грошовими коштами намагалась залишити місце вчинення злочину, але довести свій злочинний умисел до кінця не змогла, оскільки була затримана працівником поліції.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме:

-протоколом огляду місця події від 20 березня 2021 року;

-протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 від 20 березня 2021 року, в ході якого потерпіла повідомила про фактичні обставини вчиненого відносно неї злочину;

-протоколами допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які показали, що саме ОСОБА_8 намагалась викрасти грошові кошти у потерпілої ОСОБА_10 ;

-протоколом затримання ОСОБА_8 в порядку ст.208 КПК України, як особу, яку

застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;

-іншими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Прокурор в апеляційній скарзі наголошував, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені пунктами 1), 3) та 5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрювана може переховуватись від органу досудового розслідування, впливати на потерпілу та продовжувати вчиняти нові аналогічні злочини проти власності. При цьому прокурор зазначив, що слідчий суддя не врахував особу підозрюваної, зокрема те, що вона вже 5 разів була судима за вчинення корисливих злочинів і на теперішній час на розгляді в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області знаходиться обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Апеляційний суд погоджується з існуванням вказаних ризиків, проте зазначає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту цілком запобігає вказаним ризикам, оскільки обмежує право підозрюваної на свободу пересування під час здійснення досудового розслідування.

Під час апеляційного розгляду прокурор не зміг надати будь-яких доказів про те, що ОСОБА_8 з моменту застосування до неї запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, здійснювала спроби незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчиняла інші злочини, переховувалась від органу досудового розслідування, або перешкоджала кримінальному провадженню іншим чином.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 знаходиться на 23 тижні вагітності, і відповідно до наданої стороною захисту медичної довідки на теперішній час існує загроза передчасних пологів.

Вказані обставини на переконання апеляційного суду унеможливлюють застосування до ОСОБА_8 найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та істотно знижують ступінь існування ризиків, які були заявлені прокурором.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не зміг обґрунтувати, чому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваної.

При цьому наявність у ОСОБА_8 попередніх судимостей не може бути підставою для застосування до неї найбільш суворого запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував всі обставини кримінального провадження, дані про особу підозрюваної та дійшов правильного висновку про те, що під час досудового розслідування до підозрюваної ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Стосовно вимоги прокурора про звернення в дохід держави застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42 040 гривень та зарахування її до спеціального Державного фонду України, яка була визначена ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2020 року, апеляційний суд зазначає, що такий запобіжний захід був застосований до ОСОБА_8 в рамках іншого кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001280 від 09 грудня 2020 року і саме в межах цього провадження і повинно вирішуватись вказане питання.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 березня 2021 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до неї застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 59 днів до 19 травня 2021 року з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4