УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження №0000586 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 січня 2021 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тайга Кемеровської області Російської Федерації, українця, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції
з Южноукраїнського міськрайонного суду
Миколаївської області)

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 січня 2021 року в частині обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з під варти до набрання вироком законної сили.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 січня 2021 року, затверджено угоду про примирення укладену 24 грудня 2020 року між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено, узгоджене сторонами, покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор", до набрання вироком законної сили, взявши під варту в залі суду.

Строк покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 05 січня 2021 року.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Апелянт вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині обрання запобіжного заходу.

Вказує, що у оскаржуваному вироку суд з`ясувавши у обвинуваченого та потерпілого про добровільність укладення угоди про примирення та роз`яснивши наслідки невиконання вказаної угоди, затвердив її, жодних клопотань у підготовчому судовому засіданні сторонами заявлено не було.

Посилаючись на положення Глави 18 та ст. 331 КПК України, зазначає, що суд не може за власної ініціативи вирішувати питання щодо обрання, зміни та продовження строків запобіжного заходу, так як це прямо суперечить практиці Європейського суду.

Апелянт вказує, що згідно приписів ч.ч. 1, 4 ст. 196, 197, 202, 205 КПК України застосування запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою здійснюється на підставі ухвали суду, яка підлягає негайному виконанню і строк дії якої не може перевищувати 60 днів.

Також вказує, що не є підставою для тримання під вартою обвинуваченого, засудженого в установі виконання покарань, - вирок суду, який не набрав законної сили, навіть якщо останній в резолютивній частині вирішує питання про застосування запобіжного заходу.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом встановлено, що 16 грудня 2020 року близько 12-27 год., ОСОБА_6 прийшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де в приміщенні торгівельної зали у ОСОБА_6 виник корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. З метою реалізації свого злочинного умислу, переслідуючи корисливу мету та ціль незаконного збагачення, діючи умисно та повторно, ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, взяв з вітрини дві пачки розчинної кави «Якобс Монарх» вагою 400 г кожна, загальною вартістю 330 гривень, які сховав під куртку, не розрахувавшись за каву, покинув приміщення магазину. В подальшому ОСОБА_6 розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 330 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

24 грудня 2020 року між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_8 було укладено угоду про примирення у кримінальному провадженні № 0000586.

Дослідивши угоду про примирення між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_8 , та перевіривши її на відповідність вимогам КПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про її затвердження.

Ухвалив вирок, яким призначив обвинуваченому ОСОБА_6 узгоджене покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 2-х років позбавлення волі та на виконання вироку обрав обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній сказі, думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Главою 35 КПК України передбачено умови, за яких може бути укладено угоду про примирення або угоду про визнання винуватості, вимоги до змісту угоди, наслідки укладення та затвердження угоди, а також порядок судового провадження на підставі угоди.

За правилами ч. 4 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , який обвинувачувався у вчиненні нетяжкого злочину, 24 грудня 2020 року було укладено угоду про примирення.

Згідно зі змістом цієї угоди ОСОБА_6 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і сторони узгодили покарання, яке має бути призначене ОСОБА_6 за цей злочин, а саме у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Із змісту угоди вбачається, що вона містить формулювання обвинувачення, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, вказівку про відсутність претензій у потерпілого, узгоджене покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, а також наслідки її невиконання. Угоду підписано обвинуваченим та потерпілим.

Згідно з журналом та звукозаписом судового засідання, місцевий суд перед ухваленням рішення про затвердження угоди про примирення перевірив відповідність її змісту ст. 471 КПК та виконав усі вимоги, передбачені частинами 5 та 7 ст. 474 КПК, у тому числі й щодо роз`яснення обвинуваченому наслідків укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК. Також суд переконався у добровільності її укладення, що вона не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені в угоді (ч. 6 ст. 474 КПК).

Таким чином, судове провадження в суді першої інстанції було здійснено із дотриманням вказаних вимог закону, а вирок, яким затверджено угоду про примирення, відповідає вимогам ст. 475 КПК.

Зі змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що як на підставу для оскарження вироку місцевого суду вона посилається на незаконне обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але її доводи не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції приймаючи рішення про затвердження угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_8 а також призначення, узгодженого сторонами, покарання у виді позбавлення волі, керуючись положеннями ч. 4 ст. 374 КПК України, згідно якого, в резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили, а за такого не порушив права обвинуваченого та прийняв рішення з дотриманням вимог законодавства.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, не встановлено.

З огляду на викладене апеляційний суд не вбачає підстав, які б вказували на незаконність рішення суду першої інстанції.

Зміст апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та наведені доводи не спростовують правильності рішення суду першої інстанції щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 січня 2021 року, стосовно ОСОБА_6 без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді