Номер провадження: 11-сс/813/795/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12.05.2021, якою в рамках кримінального провадження №0000401 від 14.03.2021 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Васильків, Київської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого як фізична особа-підприємець, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 12.07.2021 року,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 про продовження міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до12.07.2021року із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу підозрюваному відмовлено.

Мотивуючи своє рішення про необхідність продовження відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя врахував встановлені в судовому засіданні ризики та дані про особу підозрюваного ОСОБА_9 , характер кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, та дійшов висновку, що продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім запобіжним заходом, спроможним забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Слідчий суддя дійшов також висновку, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, окрім цілодобового домашнього арешту, не може забезпечити його належної процесуальної поведінки.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 зазначили, що вважають оскаржувану ухвалу слідчого судді необґрунтованою з підстав того, що застосований запобіжний захід є занадто суворим, посилаючись на наступне:

- слідчий суддя залишив поза увагою той факт, що підозра ОСОБА_9 є необґрунтованою, оскільки його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України не вірно, оскільки мала місце протиправна поведінка ОСОБА_10 , який силою відкрив двері автомобіля ОСОБА_9 та намагався забрати належне ОСОБА_9 на праві власності майно. За заявою ОСОБА_9 внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 186 КК України, він є потерпілим в зазначеному кримінальному провадженні №0000369 від 07.04.2021;

- прокурором не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею не надано оцінки наявності чи відсутності ризиків, таких як вплив на потерпілих, свідків;

- стан здоров`я підозрюваного погіршився настільки, що він не мав змоги прибути особисто в судове засідання, між тим придбав квитки на потяг Київ-Одеса-Київ. Однак, підозрюваний має діагнози з приводу міжпозвонкової грижі, що потребує здійснювати більше руху, тому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту шкодить його здоров`ю.

Посилаючись на викладене, захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 про продовження міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 у вигляді домашнього арешту відмовити.

В судовому засіданні захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали подану апеляційну скаргу, просили суд її задовольнити.

Натомість прокурор ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Статтею 181 КПК України передбачено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Також ч. 4 ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ч. 2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п. 4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності».

Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) №48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Так, відповідно до статей 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності судимостей та інше).

При цьому слідчому судді слід враховувати, що обмеження розгляду клопотання про застосування або продовження строку дії запобіжного заходу лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_9 слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону Конвенції і практики ЄСПЛ.

Всупереч доводів апеляційної скарги, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується: протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 19.03.2021 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 19.03.2021 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 18.03.2021 року, висновком експерта №1104/2021 від 15.04.2021 року, в якому зазначено, що ушкодження можуть утворитись внаслідок ДТП.

Згідно висновку експерта №1104/2021 року, відповідно до якого всі тілесні ушкодження утворилися від дії тупого (тупих) твердого (твердих) предмета (предметів), індивідуальні особливості якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися. Враховуючи масивність, множинність, різноманітність, характер і локалізацію ушкоджень можна припустити, що вони могли утворитися внаслідок дорожньо-транспортної травми, зокрема, від контакту з частинами транспортного засобу та дорожнього покриття.

В частині доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_9 здійснювались дії, з метою захисту життя та здоров`я, а також запобігання вчинення розбою відносно нього та його брата, та в подальшому за заявою ОСОБА_9 внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 186 КК України, він є потерпілим в зазначеному кримінальному провадженні №0000369 від 07.04.2021 апеляційний суд зазначає, що вказані доводи сторони захисту спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, з досліджених матеріалів клопотання, а також матеріалів, наданих захисником в судовому засіданні, зокрема, відео з місця події, не вбачається наявність реальної небезпеки для водія ОСОБА_9 та пасажира автомобіля з боку потерпілого та свідка, який стояв поруч з потерпілим, до речі, який мав фізичні вади та був на милицях. Крім того, не вбачається, що останні застосовували фізичну силу та мали із собою зброю або будь-які інші заборонені предмети.

Крім того, після події, яка відбулась 14.03.2021 року, підозрюваний не звернувся одразу до правоохоронних органів, не викликав поліцію, а поїхав до готелю та лише 16.03.2021 року, вже після затримання звернувся із заявою до правоохоронних органів про скоєння відносно нього злочину за ч. 1 ст. 186 КК України.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ризиків є безпідставними, оскільки слідчим суддею було враховано, що ОСОБА_9 , з огляду на тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, беручи до уваги, також суспільно-небезпечний характер такого кримінального правопорушення, наслідки у вигляді смерті людини, ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, не зменшився та продовжує існувати.

Так, прокурор ОСОБА_8 зазначив, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжує існувати, оскільки в разі обрання підозрюваному запобіжного заходу, не пов`язаного з цілодобовим домашнім арештом, у підозрюваного є можливості безперешкодно виїхати до іншого регіону держави та переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оскільки підозрюваний ОСОБА_9 усвідомлює, що санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у скоєнні якого він підозрюється, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, полягає в тому, що в разі застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з цілодобовим домашнім арештом, останній може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжує існувати, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний може на них впливати, з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів.

Крім того, згідно пояснень, наданих прокурором ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції було підтверджено, що на потерпілу ОСОБА_14 здійснювався тиск збоку підозрюваного, що підтверджується протоколом допиту потерпілої, який міститься в матеріалах кримінального провадження.

Наявність у підозрюваного ОСОБА_9 хронічного захворювання, а саме міжпозвонкової грижі, докази його звернення за медичною допомогою, проїзні документи напрямком Київ-Одеса-Київ не можуть об`єктивно свідчили про критичний стан підозрюваного та вказувати на обставини, які відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України виключають можливість застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В свою чергу, апеляційний суд зазначає, що застосований та продовжений запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за наявності хронічної хвороби не позбавляє підозрюваного ОСОБА_9 звертатись до медичних закладів для отримання медичної допомоги.

Таким чином, слідчим суддею, всупереч доводів апеляційної скарги, зроблений вірний висновок, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що застосування до підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, такого як особисте зобов`язання або нічний домашній арешт, не можливе, оскільки не забезпечать в повній мірі запобіганням вищевказаних ризикам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , подана в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту залишенню без змін.

Керуючись статтями 24, 177, 178, 181, 194, 197, 219, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:
Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12.05.2021, якою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України строком до 12.07.2021 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4