Справа № 307/1385/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

25.05.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/698/20, за апеляційною скаргою, яку подав представник потерпілої сторони АТ «Закарпатгаз» ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2020 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з вищою освітою, приватний підприємець, одружений, маючий на утриманні двох малолітніх дітей,

звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 188-1 КК України в зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрито.

Цивільний позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» до ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 218430,48 грн. - залишено без розгляду, роз`яснивши право Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» на звернення до суду з даним позовом у порядку цивільного судочинства.

Згідно ухвали ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що в період з 18 жовтня 2016 року до 16 лютого 2017 року, як фізична особа підприємець, який згідно договору оренди основних засобів від 29 серпня 2014 року орендує приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 » для ведення підприємницької діяльності, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою незаконного використання теплової енергії, самовільно в обхід приладів обов`язкового обліку, тобто безконтрольно та без підрахування кількості (обсягів) спожитого природного газу, який протиправно споживався ФОП ОСОБА_7 , шляхом улаштування в котельні ресторану незаконного та несанкціонованого газопроводу, а саме у газовивідній трубі та місці підключення електромагнітного клапану підключив газопровід в обхід газового лічильника, який під`єднав до газоспоживного обладнання і упродовж зазначеного вище періоду часу самовільно використовував, незаконно спожитий природний газ, без обов`язкових для використання приладів його обліку, на загальну суму 170000 грн. Тим самим, ОСОБА_7 викрав теплову енергію (природний газ) з газопроводу ПАТ «Закарпатгаз», завдавши товариству значної шкоди.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 188-1 КК України, як викрадення електричної або теплової енергії шляхом її самовільного використання без приладів обліку (якщо використання приладів обліку обов`язкове) якщо такими діями завдано значної шкоди.
Як встановлено в судовому засіданні обвинуваченим вчинено злочин невеликої тяжкості і з часу його вчинення пройшло більше трьох років, а тому суд дійшов висновку, що кримінальне провадження підлягає закриттю в зв`язку із закінченням строків давності.

В апеляційній скарзі представник потерпілої сторони АТ «Закарпатгаз» ОСОБА_6 зазначає, що ухвала є незаконною та необґрунтованою. Вважає, що приймаючи ухвалу суд не врахував наявність обставин для зупинення перебігу строків давності та не правильну кваліфікацію вчиненого. Вказує і на те, що суд не перевірив обставини, які мають важливе значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, зокрема допустив помилку при обчисленні вказаних строків, що є підставою для скасування судового рішення. Зазначає, що, ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ухилявся від суду та не з`являвся на судові засідання, доказом такого ухилення є ухвала про застосування примусового приводу і доставлення його в судове засідання. Також стверджує, що в рамках кримінального провадження АТ «Закарпатгаз» як потерпілою стороною подано цивільний позов на суму 218430,48 грн., а звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності прямо порушує право потерпілого на відшкодування збитків завданих крадіжкою природного газу в особливо великих розмірах. Вказує і на те, що обвинувачений вчинив крадіжку природного газу, відповідальність за яке передбачена ст. 185 КК України, а враховуючи тривалість періоду крадіжки газу та те, що АТ «Закарпатгаз» завдано шкоди, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, то вірною кваліфікацією злочину є ч. 5 ст. 185 КК України. Зазначає, що АТ «Закарпатгаз» не здійснює та ніколи не здійснювало постачання теплоенергії, води чи електрики, тому кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 188-1 КК України, є помилковою. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої сторони, неявка яких, із огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги те, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження й будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомості про поважність причин їхньої неявки від них не надходило, що розгляд справи неодноразово (07.05.; 30.07. 2020 та 21.01.2021) відкладався у зв`язку з їх неявкою на розгляд справи до апеляційного суду, що представник АТ «Закарпатгаз» подав заяву про розгляд апеляційної скарги без участі представника АТ «Закарпатгаз».

Доводи апеляційної скарги про незаконність та невмотивованість судового рішення колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції до внесення змін згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня скоєння нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

За змістом п. 1 ч. 2, ч. 8 ст. 284 КПК України, у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд закриває кримінальне провадження. Закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Ця норма, як і положення ст. 49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-1 КК України, та, відповідно до висунутого обвинувачення, інкриміновані дії вчинив у період з 18.10. 2016 до 16.02.2017 року.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 188-1 КК України, відповідно до ст. 12 КК України (у редакції до внесення змін згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018), відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, за який було передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до 3 років та інші, більш м`які види покарань.

На момент розгляду судом першої інстанції кримінального провадження відносно ОСОБА_7 закінчилися передбачені законом строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення.

Враховуючи це, обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, яке в судовому засіданні 10.03.2020 обвинувачений підтримав та розуміючи, як суть обвинувачення, так і підставу звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, надав свою згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

За таких обставин, дотримуючись вимог, передбачених ст. 284 КПК України, суд першої інстанції, установивши усі обставини, передбачені ст. 49 КК України та ст. 286 КПК України, наявність яких є безумовною підставою для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, виконавши вимоги ст. 285 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, та закрив кримінальне провадження відносно нього, із чим погоджується апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги про те, що, приймаючи дану ухвалу судом не враховано наявність обставин для зупинення перебігу строків давності та не правильну кваліфікацію вчинених ОСОБА_7 діянь, апеляційний суд не бере до уваги й визнає їх неспроможними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не перевірив обставини, які мають важливе значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, зокрема допустив помилку при обчисленні вказаних строків, що є підставою для скасування судового рішення, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище визнає такими, що не знайшли свого підтвердження.

Твердження потерпілої сторони про те, що обвинувачений ухилявся від суду та не з`являвся на судові засідання, доказом такого ухилення є ухвала про застосування примусового приводу і доставлення його в судове засідання, - апеляційний суд визнає такими, що не свідчать про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо спливу строків давності.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги таке.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 19.03.2015 у справі № 5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду варто розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17, відкладення судових засідань за клопотаннями сторін або ж з інших причин не є ухиленням від слідства і суду та не може бути підставою для зупинення перебігу давності відповідно до ст. 49 КК України. При цьому, звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, провадження у даній справі не зупинялось, у розшук обвинувачений не оголошувався, а судові засідання відкладались, у тому числі й за клопотаннями потерпілої сторони, у зв`язку з неявками потерпілої сторони та свідків, перебуванням судді у відпустці тощо.

При цьому, застосування щодо обвинуваченого приводу не свідчить про ухилення його від кримінальної відповідальності, оскільки як убачається з матеріалів судового провадження, ухвала від 12.02.2018 про застосування щодо ОСОБА_7 приводу постановлена на підставі одної неявки обвинуваченого, а до 12.02.2018 обвинувачений з`являвся в усі судові засідання. Також із матеріалів судового провадження вбачається, що після постановлення вищевказаної ухвали обвинувачений з`являвся переважно в усі судові засідання і будь-які заходи примусу до нього не застосовувались.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що матеріали провадження не містять достатніх даних на підтвердження наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 ознак ухилення від суду, адже місце перебування останнього суду було відоме, а судові засідання відкладалися з причин, визнаних судом поважними.

Доводи апеляційної скарги про те, що в рамках кримінального провадження АТ «Закарпатгаз» як потерпілою стороною подано цивільний позов на суму 218430,48 грн., а звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності прямо порушує право потерпілого на відшкодування збитків, завданих крадіжкою природного газу в особливо великих розмірах, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не спростовують факту закінчення строків давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги й те, що прийняте судом першої інстанції рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності не позбавляє потерпілу сторону права звернення до суду з цивільним позовом про відшкодування збитків у порядку цивільного судочинства, про що також роз`яснено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений вчинив крадіжку природного газу, відповідальність за яке передбачена ст. 185 КК України, а враховуючи тривалість періоду крадіжки газу та те, що АТ «Закарпатгаз» завдано шкоди, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, тому вірною кваліфікацією злочину є ч. 5 ст. 185 КК України ; що АТ «Закарпатгаз» не здійснює та ніколи не здійснювало постачання теплоенергії, води чи електрики, тому кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 188-1 КК України, є помилковою, - апеляційний суд також відхиляє як такі, що не спростовують висновків щодо законності прийнятого судом рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 188-1 КК України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Вищенаведене свідчить про те, що визначення обсягу обвинувачення є виключним повноваженням прокурора, а потерпіла сторона не була позбавлена можливості під час досудового розслідування, у порядку ст. 220 КПК України, заявляти відповідні клопотання з приводу перекваліфікації дій ОСОБА_7 на більш тяжке кримінальне правопорушення та оскаржувати бездіяльність цього органу до слідчого судді відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

На підставі наведеного вище, доводи потерпілої сторони про незаконність оскаржуваної ухвали про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, колегія суддів вважає необґрунтованими, такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження та положеннями кримінального та кримінального процесуального законів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції з постановленням нового судового рішення чи направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги потерпілої відсутні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав представник потерпілої сторони АТ «Закарпатгаз» ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2020 року, якою ОСОБА_7 звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 188-1 КК України в зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрито, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: